Провадження № 3/175/7761/25
Постанова

Іменем України

28 жовтня 2025 року суддя Дніпровського районного суду Дніпропетровської області Бойко О.М., розглянувши матеріали, що надійшли з ДПП УПП в Дніпропетровській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працює,

за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

04.09.2025 року о 22:10 в м. Підгороднє, по провул. Джерельний біля буд. 2, громадянин ОСОБА_1 керував авто «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 не маючи права керувати транспортним засобом, без посвідчення подія, тобто як особа, яка не має права керувати таким транспортним засобом чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Клопотань не надав.

Статтею 221 КУпАП передбачено, що судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення. Проте в переліку норми ст. 221 КУпАП не зазначено, що адміністративне правопорушення за нормою ч.2 ст. 126 КУпАП має розглядатись судом.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, ч.1,2,4 ст. 126 цього кодексу.

Проте, досліджуючи матеріали адміністративної справи, судом було встановлено, що станом на день вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 є неповнолітнім.

Згідно наданих матеріалів вбачається, що день народження ОСОБА_1 02.10.2008 року, а правопорушення вчинене 04.09.2025 року, тобто, коли ОСОБА_1 є 17 років.

Абзацом 3 частини першої статті 6 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» передбачено, що суди розглядають справи щодо неповнолітніх, які вчинили адміністративні правопорушення у віці від 16 до 18 років.

Відповідно до ч.2 ст.13 КУпАП у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП та його вина підтверджується зібраними доказами, які знаходяться в матеріалах справ, а саме: протоколом про адміністративні правопорушення від 04 вересня 2025 року серії ЕПР1 № 443765, рапортом працівника поліції, іншими матеріалами у їх сукупності.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення є вірною.

Тобто, обставини, які б пом`якшували чи обтяжували відповідальність правопорушника судом не встановлені.

Статтею 23 КУпАП передбачається, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Частиною 2 статті 33 КУпАП встановлено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи обставини справи про адміністративне правопорушення, той факт, що правопорушення вчинено ОСОБА_1 до виповнення йому повноліття, суддя вважає, що необхідною і достатньою мірою стягнення для останнього буде накладення штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 126 КУпАП в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Окрім того, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. 36, 122, 221, 222, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126, Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді шрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 коп. в дохід держави.

З урахуванням частини другої статті 308 КУпАП у разі несплати ОСОБА_1 штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, та примусового виконання цієї постанови органам державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу в розмірі 6800,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Копію постанови для виконання направити ОСОБА_1 та для відома до відповідного відділу поліції.

Крім того, копію постанови в частині сплати суми штрафу та судового збору, у разі добровільної несплати, для примусового виконання, направити до відповідного відділу ДВС України.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду через місцевий суд.

Суддя Бойко О.М.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Постанова набрала чинності _____________________року.