Справа № 149/571/25
Провадження № 33/801/1071/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Луцишина О. П., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Мотальової-Кравець Валерії Юріївни на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

У постанові суду зазначено, що 16 лютого 2025 року об 11 год 24 хв на дорозі Р-31, 50 км, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 доведена належними та допустимими доказами.

Не погодившись із вказаною постановою суду, адвокат Мотальова-Кравець В. Ю., діючи в інтересах ОСОБА_1 , 04 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2025 року скасувати та прийняти нову, якою визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 не заперечує проти притягнення його до адміністративної відповідальності та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу, водночас просить не застосовувати до нього стягнення в частині позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

ОСОБА_1 визнає вину у вчиненні адміністративного правопорушення, щиро розкаявся та усвідомив, що його дії є вкрай неприпустимими, зробив для себе висновки, що така поведінка є неприйнятною, а отже не має наміру ухилятися від відповідальності. Окрім того він позитивно характеризується за місцем проходження служби та місцем проживання.

Судом першої інстанції не враховано, що водійське посвідчення необхідне ОСОБА_1 для подальшого проходження служби в Збройних силах України та виконання службових завдань. При цьому дії ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Обставини, які б обтяжували відповідальність ОСОБА_1 , відсутні.

Також адвокат просить суд поновити строк на подання апеляційної скарги.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, захисник Богуцького С. О. апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені у ній підстави.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

У клопотанні про поновлення строку на подання апеляційної скарги захисник Богуцького С. О. зазначає, що постанову суду за місцем реєстрації він не отримував, ознайомився з нею у ЄДРСР.

Захисником 09 вересня 2025 року було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи до суду, однак судом не було надано копії протоколу, не долучено відео з бодікамери, та не внесено РНОКПП представника.

Адвокат вважає, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, слід поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки розгляд справи відбувся без його участі, а копія постанови в строк, передбачений ст. 285 КУпАП не була вручена ОСОБА_1 , у зв`язку з чим причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови слід визнати поважними.

Окрім того у зв`язку із несенням служби, ОСОБА_1 перебував в місті всього декілька днів, тому на суд з`явитися вже не міг, виконуючи свої посадові обов`язки не мав можливості виїхати з території бойових дій, а тому має обмеження доступу до правової допомоги. Виконання службових обов`язків в умовах воєнного стану та в цілому оточуюче середовище, призводить до того, що військовий ОСОБА_1 перебуває у стані, коли фізично та психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема готувати та подавати апеляційну скаргу.

За вказаних обставин апеляційний суд з метою недопущення порушення прав ОСОБА_1 вважає, що строк на подання апеляційної скарги можливо поновити.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з такого.

При апеляційному перегляді враховується, що ОСОБА_1 не оскаржує постанову судді в частині опису обставин, установлених під час розгляду справи та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, через що судове рішення переглядається лише в частині накладення додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У своїй апеляційній скарзі захисник Богуцького С. О. з посиланням на наявність ряду пом`якшуючих обставин, просить суд скасувати постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2025 року та прийняти нову, якою визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами.

Проте доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом ряду обставин, які могли вплинути на накладення стягнення, є безпідставними.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачене безальтернативна міра відповідальності за вчинене правопорушення у виді накладення штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення накладене судом з додержанням вимог статті 33 КУпАП України, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції частини статті за дане правопорушення.

Чинний в Україні Кодекс про адміністративні правопорушення не містить положення про призначення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої законом на конкретне правопорушення.

При цьому суд наголошує, що Кримінальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за правопорушення різного ступеню суспільної небезпечності, відтак застосування аналогії кримінального закону при призначенні покарання за вчинення адміністративного правопорушення не відповідає ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав не накладати на ОСОБА_1 додаткове стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на підставі ст. 69 КК України.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог ст. 280 КУпАП України не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП України.

У справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», де Суд наголосив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Обираючи ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 33 КУпАП, урахував дані про особу порушника, ступінь його вини та в межах санкції, встановленої за вказане адміністративне правопорушення, призначив таке, яке за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Водночас апеляційний суд зауважує, що накладення стягнення нижче визначеної законом межі за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, з огляду на перебування ОСОБА_1 на військовій службі не зможе забезпечити реалізацію приписів ст. 23 КУпАП, а в умовах воєнного стану здатне сформувати у військовослужбовців хибне та недоброчесне уявлення про відворотність понесення відповідальності, що є неприпустимим наслідком такого правозастосування.

Відтак підстав для зміни законного та обґрунтованого рішення суду у частині накладення адміністративного стягнення, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Мотальової-Кравець Валерії Юріївни залишити без задоволення.

Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук