Справа № 299/4298/25
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Шевцової Л. В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/655/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Шевцової Л. В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12.09.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього з урахуванням ст. 36 цього Кодексу накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн на користь держави.

З протоколу про адміністративні правопорушення серії ЗхРУ № 007988Е від 23.08.2025 та постанови судді від 12.09.2025 вбачається, що 23.08.2025 о 20 год 10 хв прикордонним нарядом «Секрет» від відділення інспекторів прикордонної служи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на напрямку 145 прикордонного знаку (територія Королівської ОТГ Берегівського району Закарпатської області), у прикордонній смузі, на відстані 150 метрів до лінії державного кордону України, був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який спільно з трьома громадянами України, здійснив спробу незаконно перетину державного кордону з України до Румунії, у пішому порядку, поза встановленими пунктами пропуску, в складі групи осіб, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

З протоколу про адміністративні правопорушення серії ЗхРУ № 007989Е від 23.08.2025 та постанови судді від 12.09.2025 вбачається, що 23.08.2025 о 20 год 10 хв прикордонним нарядом «Секрет» від відділення інспекторів прикордонної служи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на напрямку 145 прикордонного знаку (територія Королівської ОТГ Берегівського району Закарпатської області), у прикордонній смузі, на відстані 150 метрів до лінії державного кордону України, був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який проігнорував неодноразово повторювану усну вимогу військовослужбовця ДПСУ в особі солдата ОСОБА_3 зупинитися та вдався до втечі, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України» від 19.06.2003 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

-2-

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Шевцова Л. В. просить постанову судді від 12.09.2025 скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП. Посилається на те, що ОСОБА_1 не мав наміру на незаконний перетин державного кордону, опору працівникам прикордонної служби не вчиняв та у момент затримання мав при собі документ, що посвідчує його особу, та військово-обліковий документ, відповідно до якого мав діюче бронювання. Із матеріалів справи та протоколу за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП не вбачається, якими саме діями ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону, а зазначені у протоколі обставини не ґрунтуються на фактичних обставинах справи. Протокол за ч. 1 ст. 185-10 КУпАп не містить достовірних відомостей та обставин вчинення ОСОБА_1 такого правопорушення, а додані до нього докази не дозволяють зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення останнім неправомірних дій, відповідальність за які передбачена ст. 185-10 КУпАП, оскільки не містять інформації щодо відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника прикордонної служби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону. Звертає увагу і на відсутність у матеріалах справи фото-, та відеоматеріалів щодо затримання ОСОБА_1 . Тому, вважає, що вина ОСОБА_1 не доведена.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відомостей про поважність причин неявки не подав. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому, враховується те, що думка захисника-адвоката Шевцової Л. В., яка не заперечила щодо розгляду справи без участі ОСОБА_1 , повідомивши, що останньому відомо про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Шевцової Л. В., яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено

-3-

адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_4 належним чином дотримані.

Частиною першою статті 185-10 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Частиною другою статті 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підроблених документів чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою зазначеної статті.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, протоколами про вилученні речей і документів, а також іншими вказаними у ній засобами і документами.

Протоколом серії ЗхРУ № 007988Е від 23.08.2025 підтверджено, що 23.08.2025 о 20 год 10 хв прикордонним нарядом «Секрет» від відділення інспекторів прикордонної служи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на напрямку 145 прикордонного знаку (територія Королівської ОТГ Берегівського району Закарпатської області), у прикордонній смузі, на відстані 150 метрів до лінії державного кордону України, був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який спільно з трьома громадянами України, здійснив спробу незаконно перетину державного кордону з України до Румунії, у пішому порядку, поза встановленими пунктами пропуску, в складі групи осіб, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Протоколом серії ЗхРУ № 007989Е від 23.08.2025 підтверджено, що 23.08.2025 о 20 год 10 хв прикордонним нарядом «Секрет» від відділення інспекторів прикордонної служи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на напрямку 145 прикордонного знаку (територія Королівської ОТГ Берегівського району Закарпатської області), у прикордонній смузі, на відстані 150 метрів до лінії державного кордону України, був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який проігнорував неодноразово повторювану усну вимогу військовослужбовця ДПСУ в особі солдата ОСОБА_3 зупинитися та вдався до втечі, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України» від 19.06.2003 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

-4-

Наявними в протоколах підписами ОСОБА_1 підтверджено, що йому роз`яснено права передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, серед яких і право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; зі змістом протоколів ОСОБА_1 ознайомлений зрозумілою йому мовою та їх копії отримав, при цьому відмовився від надання будь-яких пояснень з приводу обставин події.

Викладені в протоколах про адміністративні правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП підтверджуються й протоколом про адміністративне затримання від 23.08.2025, схемою виявлення та затримання ОСОБА_1 , рапортом інспектора прикордонної служби 2 категорії водія відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ОСОБА_3 від 24.08.2025, заявою ОСОБА_1 про визнання вини.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України» від 19.06.2003, та його винуватість у вчиненні передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП адміністративних правопорушень.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання протоколів і відмови від надання будь-яких пояснень та зауважень щодо протоколів.

Також апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що помічник начальника відділу начальник групи адміністративно-юрисдикційної діяльності ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколів за ознаками передбачених ч. 1 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративних правопорушень, і що в нього були підстави для фальсифікації протоколів чи обмови останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи. У підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний інспектор діяв саме у межах наданих йому повноважень.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні дані, які можуть свідчити про те, що дії уповноважених осіб прикордонної служби при затриманні ОСОБА_1 та при оформленні відносно нього матеріалів адміністративних правопорушень, були незаконними та протиправними. У матеріалах справи немає відомостей про те, що ОСОБА_1 чи його захисник зверталися до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій працівників прикордонної служби щодо нього, або оскаржували такі дії у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що з матеріалів справи та протоколу за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП не вбачається, якими саме діями ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону, а зазначені у протоколі обставини не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України в складі групи осіб.

-5-

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність статтею 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд оцінює їх як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, досліджених судом першої інстанції.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що 23.08.2025 о 20 год 10 хв ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Румунію поза пунктом пропуску в складі групи осіб, в результаті чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом на напрямку 145 прикордонного знаку у прикордонній смузі на відстані близько 150 м до лінії державного кордону.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не вказується на те, з якою саме метою ОСОБА_1 перебував у місці затримання, а під час затримання ОСОБА_1 не заперечував свого наміру на незаконний перетин державного кордону поза межами пункту пропуску в складі групи осіб.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_1 , який є мешканцем м. Кременчук Полтавської області, знаходився в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку № 145, на відстані 150 метрів від лінії державного кордону України, під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України, з іншою метою, а ніж спроба незаконного перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску.

Із цих підстав, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не мав наміру на незаконний перетин державного кордону та у момент затримання мав при собі документ, що посвідчує його особу, та військово-обліковий документ, відповідно до якого мав діюче бронювання, апеляційний суд визнає такими, що не знаходять свого підтвердження та повністю спростовуються наведеними вище судженнями. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано і доказів про наявність у ОСОБА_1 у момент затримання та на даний час військово-облікового документу, відповідно до якого він має бронювання. Той факт, що ОСОБА_1 мав при собі документ, що посвідчує його особу, жодним чином не спростовує встановлених обставин щодо здійснення ОСОБА_1 спроби незаконного перетнути державний кордон України поза межами пункту пропуску, в складі групи осіб.

Аналіз встановлених обставин справи свідчить про те, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на спробу перетнути поза пунктами пропуску державний кордон України, у складі групи осіб.

-6-

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про те, що протокол за ч. 1 ст. 185-10 КУпАп не містить достовірних відомостей та обставин вчинення ОСОБА_1 такого правопорушення, а додані до нього докази не дозволяють зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення останнім неправомірних дій, відповідальність за які передбачена ст. 185-10 КУпАП, оскільки не містять інформації щодо відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника прикордонної служби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторюваних законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, оскільки наявними доказами безумовно підтверджується те, що на законні вимоги інспектора прикордонної служби ОСОБА_3 надати для перевірки документи, що посвідчують особу, ОСОБА_1 у злісній формі відмовився та вдався до втечі, чим вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що в інспектора прикордонної служби ОСОБА_3 були підстави для обмови ОСОБА_1 . На такі дані не вказується в апеляційній скарзі та не вказувалось захисником під час її розгляду. Між тим, складений за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП протокол ОСОБА_1 підписав без жодних зауважень, не спростовуючи зазначених у ньому обставин.

Проаналізувавши зміст складених щодо ОСОБА_1 протоколів, апеляційним судом встановлено, що такі повною мірою відповідають вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в них відображені всі необхідні й передбачені цієї нормою відомості.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

Додані до протоколів докази є достатніми для підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи фото-, та відеоматеріалів щодо затримання ОСОБА_1 визнаються такими, що не спростовують факту вчинення правопорушення та не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

-7-

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що стороною захисту не надано таких доказів, які б давали підстави вважати, що працівники прикордонної служби під час затримання ОСОБА_1 не були уповноважені на виконання службових обов`язків, чи діяли з перевищенням своїх повноважень тощо.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі, яке, на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Правильно застосовано судом і ст. 36 КУпАП, згідно з якою, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у даному випадку, саме з урахуванням санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подана захисником-адвокатом Шевцовою Л. В. апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів чи виклику свідків, не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Шевцової Л. В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12.09.2025 щодо ОСОБА_6 - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя