Справа № 454/2132/25 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М. Я.
Провадження № 33/811/1582/25 Доповідач в 2-й інстанції: Галапац І. І.
ПОСТАНОВА

21 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі:

судді Галапаца І.І.,

розглянувши клопотання захисника правопорушника ОСОБА_1 адвоката Самолюка Василя Васильовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Сокальського районного суду Львівської області від 30 червня 2025 року,

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 550 (п`ятсот п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 9350 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60коп. судового збору.

На згадану постанову 15 жовтня 2025 року захисник правопорушника ОСОБА_1 адвокат Самолюк В.В. подав апеляційну скаргу із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження такої, яка надійшла на адресу апеляційного суду 20 жовтня 2025 року, мотивуючи тим, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся у відсутності правопорушника, а копію постанови отримав 13 жовтня 2025 року.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в клопотанні доводи, суд вважає, що у поновленні строку на апеляційне оскарження слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути адвокату Самолюку В.В., з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З аналізу норми вказаної статті вбачається, що обчислення строку апеляційного оскарження постанови судді закон пов`язує з днем прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

На думку апеляційного суду, особи, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд такої в суді першої інстанції проводився без участі правопорушника ОСОБА_2 , який був обізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП, та про розгляд справи у Сокальському районному суді Львівської області, про що свідчить відмітка у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ознайомлення ОСОБА_1 із місцем розгляду справи у суді та із змістом протоколу. Крім цього, 29 травня 2025 року правопорушником ОСОБА_1 було подано клопотання про розгляд справи без його участі.

Отже, сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що правопорушник ОСОБА_2 та його захисник мали можливість повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення, однак у встановлений законом строк не скористалися таким, а з апеляційною скаргою захисник звернувся із значним пропуском строку на апеляційне оскарження.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Устименко проти України» Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відтак, апеляційний суд вважає, що причини пропуску строку апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду не є поважними, а тому приходить до висновку, що захиснику правопорушника ОСОБА_2 адвокату Самолюку В.В. слід відмовити в поновленні такого строку, з поверненням апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, суд,-

п о с т а н о в и в:

відмовити захиснику правопорушника ОСОБА_1 адвокату Самолюку Василю Васильовичу в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Сокальського районного суду Львівської області від 30 червня 2025 року.

Апеляційну скаргу повернути апелянту.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.