ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2549/25 Справа № 243/5791/25 Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна І. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця військовій частині НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, звільнено від сплати судового збору, -

в с т а н о в и л а :

постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 22.06.2025 року о 04 год. 30 хв. за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Сучасна, біля будинку 36, керував автомобілем Nissan Navara, н/з НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager», а також від проходження такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від керування водій відсторонений.

На зазначену постанову особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що в оскаржуваній постанові суд зазначає, що ДТП сталося 22.06.2025 року о 04-30 годині, що не відповідає дійсності. Фактичні обставини можливо встановити лише в разі випробовування у працівників поліції повного відео з боді камер. Вказує, що відеозапис починається о 04-48 годині, при цьому видно, що на місці вже прибули військові його підрозділу та ВСП, що фактично відбулось приблизно через дві години після ДТП, вони фізично не могли прибути за 20 хвилин. При цьому наряд поліції приїхав приблизно о 3 годині, через годину після ДТП. Обставини, які зафіксовані на відео, відбулись приблизно через три години після настання ДТП. Відео поліцейських не є повним, має переривання у фіксації та не доводить факту керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Зауважує, що його відмова аргументована тим, що він не мав бажання продовжувати спілкування із працівниками поліції без свідків та в такому тоні, як вони поводили себе попередні 2,5 години. Поліцейські під час спілкування намагались його спровокувати та психологічно тиснули, щоб він вийшов з авто та надав його для огляду. Намагались проникнути в автомобіль силовим шляхом, саме через ганебне ставлення працівників поліції він відмовився проходити огляд та не надав жодних пояснень.

Вказує, що лише після приїзду інших військових та ВСП, працівники поліції повідомили, що вмикають відеофіксацію та склали протокол.

Наголошує, що за даних обставинах мала місце провокація з боку працівників поліції та схиляння до можливого вчинення адміністративного правопорушення.

Стверджує, що надані працівниками поліції докази є неналежними та недопустимими.

Зазначає, що вимога поліцейського щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння без фактичного встановлення цих ознак або взагалі за їх відсутності вважається необґрунтованою та безпідставною, а тому не породжує у водія обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння. Працівник поліції не міг побачити тих знак, які він зазначив, оскільки він весь час перебував у автомобілі. Крім того, не було складено акту огляду на стан сп`яніння, не залучено свідків та не повідомлено про ведення відеофіксацію.

Не погоджується з твердженням суду про відсутність пом`якшуючих обставин, так він починаючи з 2015 року і по сьогоднішній день проходить військову службу у різних розвідувальних підрозділах військових формувань. Не отримував від командування жодних нарікань щодо своєї поведінки. За специфікою служби користується різними транспортними засобами за будь-яких дорожніх та погодних умов та час доби, за весь час ніколи не був учасником ДТП та не допускав грубого порушення ПДР.

Також зазначає ряд обставин, які спричинили ДТП, однак вказані обставини не є предметом розгляду справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за № 3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.

Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за ознакою за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження відповідного огляду.

Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, доказуванню в даному випадку підлягає факт керування транспортним засобом та факт відмови водія від проходження огляду.

Так, судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується зібраними протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА № 093823 від 22.06.2025 року; направленням на медичний огляд ОСОБА_1 від 22.06.2025 року; відеозаписом.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що досліджені матеріали справи є належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Поміж іншим, апеляційний суд зазначає, що сторона захисту окремо не оспорює виявлені ознаки сп`яніння у ОСОБА_1 , факт відмови від проходження огляду, та факт керування ним транспортним засобом. Під час спілкування із поліцейським та в апеляційній скарзі сам ОСОБА_1 вказує, що керував транспортним засобом та зауважує, щодо подій настання ДТП за його участю.

Крім того, на відеозаписі поліцейських зафіксовано, що поліцейським наголошено, що у водія ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння, із наведенням конкретних ознак, та запропонував пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у закладі охорони здоров`я. На вказану вимогу ОСОБА_1 зазначив, що відмовляється від проходження огляду та відмовився надавати пояснення з цього приводу.

Отже відеозаписом поліцейських доведено факт виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, факт його відмови від проходження огляду, як на місці зупинки транспортного засобу так і у медичному закладі, що відповідає вимогам Інструкції та є обов`язковими ознаками ч.1 ст. 130 КУпАП.

Разом з цим, твердження ОСОБА_1 про недопустимість вказаного відеозапису через неповноту не виключає в його діях складу адміністративного інкримінованого правопорушення, оскільки доданий відеозапис поліцейських відображає саме той проміжок подій, який є достатнім та необхідним для надання оцінки фактичним обставинам справи. На доданому відеозаписі логічно та послідовно зафіксовані обставини, які є предметом доказування у даному випадку. Крім того сам ОСОБА_1 не зазначає, що зафіксовані обставини викривлені, а вказує на мотиви своєї відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Отже, відеозапис поліцейських є належним, допустимим доказом, та в сукупності з іншими матеріалами справи поза розумним сумнівом доводить вину ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні.

На думку апеляційного суду надання до суду фіксацію не повного перебігу подій, не вказує на провокацію з боку працівників поліції, оскільки сам ОСОБА_1 не заперечує, що керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому неправомірність дій, на якій наголошує водій, не вказує на спонукання працівниками поліції його до відмови, оскільки вираження волевиявлення ОСОБА_1 було впевненим та зваженим. Крім того, в разі неправомірних дій з боку працівників патрульної поліції, ОСОБА_1 мав право звернутись із заявою на лінію «102», або в подальшому оскаржити дії поліцейських, однак таким правом не скористався. Поміж іншого, як зазначає сам ОСОБА_1 , що на місце ДТП під`їхали його побратими, які б були свідками, в разі неправомірних дій з боку працівників поліції, однак жодних заяв, або зауважень на відеозаписі або під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не надано.

Доводи ОСОБА_1 щодо обставин ДТП не є предметом розгляду даної справи та не впливають на ступінь доведеності його вини.

В процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, на підставі сукупності доказів, поза розумним сумнівом доведено, як факт керування автомобілем Nissan Navara, н/з НОМЕР_2 безпосередньо ОСОБА_1 , так і факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що є обов`язковою складовою інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.

Відповідно до положень частини 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, будь яких інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, апеляційному суду не надано.

Переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанови винесена з дотримання вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2025 року, щодо ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА