Справа № 345/4627/25
Провадження № 33/4808/679/25
Категорія ст. 173 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В. за участю адвоката Микулича І.В. та потерпілої ОСОБА_1 ,

розглянувши апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 на постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2025 року, якою справу про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого завідуючим відділенням медичної реабілітації КНП «Калуська ЦРЛ», громадянина України,

закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

ВСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 19 серпня 2025 року серії ВАД №440762 ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що 11 липня 2025 року біля 21:15, перебуваючи в АДРЕСА_1 в телефонному режимі виражався нецензурною лайкою в сторону ОСОБА_1 , чим порушив громадський порядок і спокій громадян, телефонні дзвінки відбувалися з місця проживання АДРЕСА_1 , за що передбачена відповідальність за ст. 173 КУпАП.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати постанову судді та постановити нову, якою притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП.

Вважає рішення суду першої інстанції прийнятим з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Наголошує, що в суді не заслухано її пояснення.

Зазначає, що через ненадання працівниками поліції відеозаписів з нагрудних камер, відбулася неповнота судового розгляду, оскільки саме відеозапис підтверджує скоєння злочину в громадському місці.

Звертає увагу, що свідки у вказаній справі є і це саме працівники поліції, які приїхали на її виклик і спілкувались з ОСОБА_2 . Проте суд не викликав їх в якості свідків в судове засідання.

Також наголошує, що працівники поліції застали ОСОБА_2 на вулиці о 00:40, тобто під час комендантської години.

В судове засідання з`явився адвокат Микулич І.В. та потерпіла ОСОБА_1 . Їм роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП та 269 КУпАП, відповідно. Клопотань не заявлено. Просили задовольнити апеляційну скаргу з мотивів викладених у ній.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та адвокат Федоришин І.В. в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду, клопотань від про відкладення розгляду апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не подавали, не поступало і заяв про зміну місця проживання чи про перебування в іншому місці з поважних причин.

Так, особи, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

За таких обставин, відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, а також з метою реалізації права на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку, вважаю за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутність ОСОБА_2 та адвоката Федоришина І.В.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що в задоволені апеляційної скарги належить відмовити, постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Так, відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу, повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Адміністративним правопорушенням (проступком), як визначено ст. 9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №440762 від 19 серпня 2025 року (а.с. 1) ОСОБА_2 11 липня 2025 року біля 21:15, перебуваючи в АДРЕСА_1 в телефонному режимі виражався нецензурною лайкою в сторону ОСОБА_1 , чим порушив громадський порядок і спокій громадян, телефонні дзвінки відбувалися з місця проживання АДРЕСА_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

При цьому враховую те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», а тому доходжу до висновку, що протокол не може бути самостійним та достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення.

До протоколу на підтвердження викладених в ньому обставин долучено письмові пояснення ОСОБА_1 та письмові пояснення ОСОБА_2 .

Відповідно до письмових пояснень від 18 липня 2025 року (а.с. 3) ОСОБА_1 пояснила, що 11 липня 2025 року о 21 год. 15 хв. до неї поступали дзвінки з погрозами та нецензурною лексикою від ОСОБА_2 який перебував в стані сп`яніння. Після неодноразових дзвінків ОСОБА_1 викликала поліції.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2 (а.с. 4) вбачається, що між ним та ОСОБА_1 існує тривалий побутовий конфлікт. За його словами ОСОБА_1 неодноразово провокувала конфлікт, пошкоджувала колеса його автомобіля та викликала поліцію. Того вечора між ним та ОСОБА_1 відбулася словесна сварка по телефону під час якої він вжив нецензурну лексику, про що шкодує. Проте зазначає, що не було реальних погроз насильства,є спроб проникнення у житло чи перебування у стані сп`яніння. Розмова мала особистий, побутовий характер. Жодних дій у громадському місці з його боку не було.

Разом з тим, диспозиція ст. 173 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.

Хоча законодавство України й не містить чіткого визначення поняття громадського порядку, в той час безперечним є те, що він полягає у таких обумовлених потребами суспільства врегульованих правовими та іншими соціальними нормами умовах, які мають на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, створення нормальних максимально сприятливих умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій.

Місце вчинення правопорушення, а саме громадське місце, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Під громадським місцем необхідно розуміти загальнодоступні місця, зокрема вулиці, сквери, парки, ринки, дворові території, частини будь-якої будівлі, споруди, які доступні або відкриті для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу.

Суб`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення характеризується наявністю вини у формі як прямого так і непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 288/1158/16-к зазначила, що дії, які супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства. За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства. Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Враховую, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Таким чином, дрібним хуліганством визнаються дії, що не мають ознак кримінально караного хуліганства.

Основним об`єктом хуліганства як кримінального правопорушення є громадський порядок, а його додатковим об`єктом може виступати життя та здоров`я особи. Об`єктом адміністративного правопорушення є тільки громадський порядок та спокій громадян, дрібне хуліганство не загрожує життю та здоров`ю людей, хоча може й проявлятися в образливому ставленні до оточуючих.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, не доводиться сукупністю доказів, які були надані суду першої інстанції та досліджені під час судового розгляду, з чим погоджується апеляційний суд.

У вищевказаному протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Тобто фактично ОСОБА_2 пред`явлене неконкретне обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник з підстав непорозуміння щодо місця паркування автомобіля. Оскільки конфлікт між сторонами стався на ґрунті неприязних відносин без хуліганських мотивів, та у відсутності будь-яких сторонніх осіб, тобто не порушуючи громадський порядок та спокій громадян то зі сторони ОСОБА_2 був відсутній хуліганський мотив.

Крім того працівники поліції не зібрали докази того, що поведінка ОСОБА_2 порушила громадський порядок і спокій громадян, що є обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а також елементом, що відмежовує суміжні склади інших правопорушень від дрібного хуліганства. Про цю обставину також не зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, що вказує на відсутністю складу правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Європейський суд з прав людини, серед іншого, (справа «Малофеева проти Росії» рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673/04; «Карелін проти Росії» рішення від 20 вересня 2016 року), зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Нечітке, незрозуміле обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення, є порушенням права особи на захист.

Отже, ОСОБА_2 пред`явлено неконкретне обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП, чим порушено його законні права та інтереси, зокрема право на захист.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №440762 від 19 серпня 2025 року щодо ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Таким чином, вважаю, що судом першої інстанції було правильно зроблено висновок про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, оскільки відсутні відомості, що дії ОСОБА_2 порушили громадський порядок і спокій громадян, що є обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Наведені вище обставини у своїй сукупності вказують на те, що в ході провадження у цій справі не доведено наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Отже, матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 дрібного хуліганства.

Згідно з ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому апеляційний суд враховує те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», апеляційний суд приходить до висновку, що протокол не може бути самостійним та достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Відтак, враховуючи обставини справи, а також враховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обставини події, описані у протоколі про адміністративне правопорушення, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

З врахуванням викладеного вище, вважаю, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування, відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області щодо ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло