Справа № 489/4644/25
Провадження № 3/489/1888/25
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

21 жовтня 2025 року місто Миколаїв

Суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , згідно з протоколом проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №355741 від 08.06.2025 ОСОБА_2 інкримінується, що 08.06.2025 о 20:40 год. в м. Миколаєві по просп. Богоявленському/Дмитра Кременя він, керуючи транспортним засобом "Volvo", д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення вимог пунктів 2.3 "б", 8.7.3.«ґ» ПДР України, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, виїхав на регульоване перехрестя з вул. Дмитра Кременя на забороняючий (жовтий) сигнал світлофора та скоїв зіткнення з транспортним засобом «CHERY», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по просп. Богоявленському на зелений сигнал світлофора. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_4 до суду не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. Для захисту своїх прав уклав договір із адвокатом Олексієнком М.М.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки в даній дорожній ситуації останній здійснив виїзд на перехрестя на дозволяючий рух зелений миготливий сигнал світлофора, у зв`язку з чим відповідно до п. 16.8 ПДР після увімкнення жовтого та червоного сигналів світлофора він повинен був завершити маневр проїзду перехрестя. Натомість інший водій, всупереч вимогам п. 16.5 ПДР, був зобов`язаний дати дорогу ОСОБА_2 для завершення проїзду перехрестя.

З письмових пояснень ОСОБА_5 , наданих останнім безпосередньо на місці пригоди під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, слідує, що 08.06.2025 о 20.40 год. він, керуючи автомобілем "Volvo", д.н.з. НОМЕР_2 , рухався по вул. Дмитра Кременя в м. Миколаєві в крайній правій смузі руху зі швидкістю 15-20 км/год. Під`їхавши до перехрестя з просп. Богоявленським, він здійснив виїзд на вказане перехрестя на дозволяючий рух зелений миготливий сигнал світлофора, і в той час автомобіль «CHERY», д.н.з. НОМЕР_3 , що почав рух на жовтий сигнал світлофора, не надав йому дорогу, хоча мав можливість для цього, внаслідок чого сталося зіткнення.

Потерпілий ОСОБА_3 надав суду пояснення про те, що дійсно 08.06.2025 рухався на автомобілі «CHERY», д.н.з. НОМЕР_3 , по просп. Богоявленському м. Миколаєва від вул. Театральної в напрямку вул. Космонавтів та зупинився на перехресті з вул. Дмитра Кременя (Молодогвардійською) на червоний сигнал світлофора у крайній правій смузі руху. Ліворуч від нього в той час зупинився в попутному напрямку інший автомобіль. Коли для нього загорівся зелений сигнал світлофора, то він розпочав рух, і в той час відбулося зіткнення з автомобілем «Вольво», який проїжджав перехрестя зліва від нього. Вчасно виявити вказаний автомобіль та зупинитися він не мав можливості, оскільки не бачив автомобіль «Вольво» через те, що транспортний засіб, який стояв ліворуч від нього на перехресті, закривав оглядовість. Зіткнення відбулося в той момент, коли для нього горів зелений, а для автомобіля «Вольво» - червоний сигнал світлофора. Після увімкнення для нього зеленого сигналу світлофора та до моменту зіткнення він проїхав близько 15 м зі швидкістю близько 5 км/год.

Свідок ОСОБА_6 надала пояснення про те, що 08.06.2025 у вечірній час перебувала в якості пасажира на передньому пасажирському місці автомобіля "Volvo", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 Вказаний автомобіль рухався по вул. Дмитра Кременя в м. Миколаєві, під`їхавши до перехрестя з просп. Богоявленським, та почав перетинати його на зелений миготливий сигнал світлофора зі швидкістю 20-30 км/год. Коли вони перебували вже на перехресті, то загорівся жовтий сигнал світлофора, і в той час транспортний засіб, синього кольору що стояв праворуч, розпочав рух та сталося зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_7 . При цьому, вказала, що ліворуч від вказаного автомобіля синього кольору знаходився автомобіль чорного кольору, який зупинився та пропустив автомобіль під керуванням ОСОБА_7 . Натомість автомобіль синього кольору не зупинився та не дозволив ОСОБА_2 проїхати перехрестя.

Свідок ОСОБА_8 надав пояснення про те, що 08.06.2025 у вечірній час підійшов до пішохідного переходу, розташованому по просп. Богоявленському м. Миколаєва, в районі перехрестя з вул. Дмитра Кременя, та зупинися на червоний для пішоходів сигнал світлофора. В той час він почув звук гальм транспортних засобів, і побачив, як відбулося зіткнення між автомобілем, який рухався в зустрічному напрямку по вул. Дмитра Кременя, перетинаючи просп. Богоявленський, з автомобілем, що стояв на червоний сигнал світлофора на просп. Богоявленському, та перед зіткненням став проїжджати перехрестя з вул. Дмитра Кременя. Зіткнення вказаних автомобілів відбулося, коли для автомобіля, що рухався по вул. Дмитра Кременя, вже горів червоний сигнал світлофора. Яким був сигнал світлофора для вказаного автомобіля в момент його виїзду на перехрестя, він не бачив.

Представник потерпілого Дідняк І.А. вважала винуватим у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди саме ОСОБА_5 , який виїхав на перехрестя на жовтий сигнал світлофора.

Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи (протокол про адміністративне правопорушення; схему місця ДТП від 08.06.2025; письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; довідку УПП в Миколаївській області; фотозображення; протокол огляду колісного транспортного засобу; повідомлення Комунального спеціалізованого монтажно-експлуатаційного підприємства з додатками), суддя дійшов таких висновків.

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Пунктом 2.3 «б» ПДР України встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з п. 8.7.3.ґ ПДР України, сигнали світлофора мають такі значення: жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Із змісту ст. 245 КУпАП слідує, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Системний аналіз положень ст. 124 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням/обвинуваченням.

При цьому, кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи в інкримінованому діянні поза розумним сумнівом, що передбачено ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Вирішуючи питання про притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, необхідно зазначити, що диспозиція даної статті за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто, нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативних актів, зокрема, до Правил дорожнього руху України.

З протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_2 інкримінується порушення вимог пунктів 2.3 "б", 8.7.3.«ґ» ПДР України, а саме, що він не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, виїхав на регульоване перехрестя з вул. Дмитра Кременя на забороняючий (жовтий) сигнал світлофора та скоїв зіткнення з транспортним засобом, під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по просп. Богоявленському на зелений сигнал світлофора.

Поряд з тим, із сукупності досліджених доказів суддею було встановлено, що ОСОБА_9 був уважним та здійснив виїзд на перехрестя вул. Дмитра Кременя з просп. Богоявленським м. Миколаєва не на жовтий, про що вказано у протоколі, а на зелений миготливий сигнал світлофора. Вказане підтверджується поясненнями ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_6 .

Натомість, свідок зі сторони потерпілого, ОСОБА_8 , у своїх поясненнях зазначив про те, що моменту безпосереднього виїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_5 на перехрестя та на який сигнал світлофора він не бачив, а лише звернув увагу на момент зіткнення, який відбувся вже на самому перехресті в той час, коли для автомобіля ОСОБА_5 горів вже червоний сигнал світлофора. За такого, пояснення вказаного свідка не спростовують даних про те, що виїзд автомобіля «Вольво» на перехрестя відбувся саме на зелений миготливий сигнал світлофора.

Будь-яких інших належних, достовірних доказів про факт виїзду ОСОБА_5 на перехрестя на жовтий сигнал світлофора до матеріалів справи не додано.

При цьому, відповідно до пункту 8.7.3.«в» ПДР, зелений миготливий сигнал світлофора дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух.

Також зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що зіткнення автомобіля «Вольво» під керуванням ОСОБА_10 відбулося в межах смуги руху автомобіля «Чері» під керуванням ОСОБА_3 , при цьому автомобіль «Вольво» після виїзду на перехрестя та до зіткнення перетнув три смуги руху просп. Богоявленського.

Оскільки виходячи із пояснень ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_6 про те, що швидкість автомобіля «Вольво» була незначною, то цілком очевидним є те, що, виїхавши на перехрестя на зелений миготливий сигнал світлофора, та проїхавши три смуги руху, для автомобіля «Вольво» в момент безпосереднього зіткнення з автомобілем «Чері» міг змінитися сигнал світлофора на жовтий, а потім на червоний, про що зазначив свідок ОСОБА_8 .

Згідно з п. 16.8 ПДР, водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.69, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

Системний аналіз змісту вказаного пункту ПДР свідчить про імперативність його положень для водія, який здійснив виїзд на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, та зобов`язує його виїхати у наміченому напрямку, а не зупинятися посеред перехрестя, створюючи перешкоди та небезпеку для руху для інших учасників.

Натомість у даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «Вольво» ОСОБА_5 повністю відповідали вимогам п. 16.8 ПДР, оскільки він, виїхавши на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, продовжував їхати у наміченому напрямку до того моменту, поки не відбулося зіткнення з автомобілем «Чері» під керуванням ОСОБА_3 . При цьому, на шляху його руху на вказаному перехресті була відсутня дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.69.

У свою чергу, відповідно до п. 16.5 ПДР, у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.

Проте, дії водія автомобіля «Чері», який хоч і почав рух при увімкненні зеленого для нього сигналу світлофора, однак не надав дорогу автомобілю «Вольво», під керуванням ОСОБА_5 , який завершував маневр проїзду перехрестя відповідно до вимог п. 16.8 ПДР, не відповідають вимогам п. 16.5 ПДР.

При цьому, той факт, що зі слів ОСОБА_3 , він не зміг вчасно побачити автомобіль «Вольво» через інший транспортний засіб, що знаходився ліворуч від нього та заважав його оглядовості, жодним чином не вказує на порушення водієм автомобіля «Вольво» ОСОБА_11 вимог п. 16.8 ПДР, імперативні вимоги якого він виконував, здійснюючи завершення маневру проїзду перехрестя.

Таким чином, встановлені під час розгляду справи обставини вказують на те, що в даній дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_5 не вбачається невідповідностей вимогам пунктів 2.3 "б", 8.7.3.«ґ» ПДР, що інкримінується йому протоколом про адміністративне правопорушення.

За такого, встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що складений відносно особи протокол про адміністративне правопорушення не може бути підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності, у зв`язку з тим, що викладені у ньому обставин вчинення особою інкримінованого правопорушення не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, що вказує на недоведеність винуватості такої особи в інкримінованому їй правопорушенні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Суддя зазначає, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою необхідно керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), що передбачають: "ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи".

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

При цьому, суддя звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним достатнім доказом винуватості особи в інкримінованому порушенні, оскільки викладені у ньому обставини вчинення особою діяння мають підтверджуватися сукупністю інших належних та допустимих доказів, які підтверджують винуватість особи в інкримінованому порушенні поза розумним сумнівом, що в даній справі не доведено.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого адміністративного правопорушення поза розумним сумнівом, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчиненого діяння не підтверджені достатніми належними та допустимими доказами, а навпаки спростовуються дослідженими судом доказами.

Зазначене є підставою для закриття провадження у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу адміністративного правопорушення, оскільки до протоколу не додано доказів вчинення адміністративного правопорушення, що не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй діянні, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Керуючись статтями 252,266,280,283,284,285 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко