П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2025 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Гавенко О.Л. розглянувши матеріали що надійшли з Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Київській області полку патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі батальйону про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, місце роботи судом не встановлено, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП: судом не встановлено,-

у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 439846 від 31.08.2025, 31.08.2025 о 22 год. 35 хв. в м. Біла Церква по вул. Таращанська, 45, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Audi Q3» н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортним засобом за допомогою приладу «Alcotest 7510 Drager ARLM-0358», тест номер 1410, проба позитивна 0,58 проміле. Від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння у найближчому медичному закладі водій категорично відмовився, чим порушив п.2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання правопорушник ОСОБА_1 не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась. Суд з прав людини (зокрема, рішення "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року) наголошує, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження". Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. З аналізу постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі N 0870/8014/12 вбачається, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнов проти України", відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У зв`язку з вище викладеним і у відповідності до вимог ст. 268 КУпАП та пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року № 14 суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Сова В.А. в судовому засіданні просив закрити провадження по справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що сторона захисту вважає, що дії працівників є незаконними та зібрані докази не допустимими, склад інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відсутній, про що надав відповідне клопотання, яке долучене до матеріалів справи.

Працівники поліції до суду не викликались, клопотань про виклик останніх до суду не надходило.

Суддя, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та заслухавши позицію адвоката Сови В.А., та додані до нього матеріали, дійшов наступного висновку.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до п. 22 ч. 1ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України (ст. 19 Конституції України).

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Наведене вказує на те, що при розгляді зазначеного вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді справи про адміністративне правопорушення, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Ч.1 статті 130 КпАП України передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є водії транспортних засобів.

Положеннями ст.9КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Згідно п.1.1розділу 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2006 року № 1306 (даліПДРУкраїни), ці Правила відповідно до Закону України"Продорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі (п. 1.10 ПДР).

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 а Правил дорожнього руху передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність для водія транспортного засобу настає за доведеністю одночасно двох обставин - в даному випадку керування транспортним засобом і відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.

Згідно правових висновків Верховного Суду, висловлених при розгляді справ на неправомірні дії працівників патрульної поліції захисник ОСОБА_1 адвокат Сова В.А., діючи в інтересах у судовому засіданні зазначив, що, зупинка транспортного засобу була здійснена працівниками поліції без законних підстав, передбачених ст.35 Закону України «Про Національну поліцію».

На відеозаписі, долученому до матеріалів справи, відсутні обставини, які могли б свідчити про наявність правових підстав для зупинки. Після складання протоколу водій ОСОБА_1 не була відсторонена від керування транспортним засобом, що суперечить вимогам ч.1 ст.266 КУпАП. Під час проведення огляду поліцейський не роз`яснив ОСОБА_1 право на проходження огляду у найближчому медичному закладі, а навпаки своїми діями схиляв її до відмови, повідомляючи, що «в лікарні буде все те саме» та «що так що так складатиметься протокол» (clip-0, 03:0003:30). У направленні на медичний огляд було зазначено Таращанську міську лікарню, яка відповідно до наказу Департаменту охорони здоров`я КОДА №99-АДМ від 04.02.2025 не є найближчим уповноваженим закладом, оскільки у м. Біла Церква діють два медичні заклади, яким надано відповідне право КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» та №4. На відеозаписі (clip-2) чітко видно, що мундштук до приладу не змінювався між двома продуваннями, тобто ОСОБА_1 двічі продувала повітря в один і той самий мундштук без зворотного клапана. Це порушує вимоги інструкції з експлуатації Drager Alcotest 7510 та створює ризик спотворення результату.

Крім того, авдкат ОСОБА_2 вказав, що згідно з офіційною відповіддю ТОВ «АТЗТ Компанія «Сатурн Дейта Інтернешенл» уповноваженого дистриб`ютора «Drager» в Україні прилад «Drager Alcotest 7510 OIML» може використовуватися виключно з одноразовими сертифікованими мундштуками Drager Alcotest Mouthpieces Standard зі зворотним клапаном. Застосування несертифікованих або повторно використаних мундштуків призводить до втрати метрологічної достовірності вимірювань і недійсності результатів.

Суд дослідив відеозаписи та протокол про адміністративне правопорушення, направлення на медичний огляд, заслухавши позицію адвоката Сови В.А. дійшов таких висновків.

Зупинка транспортного засобу працівниками патрульної поліції Волошиної Є.О. відбулася без зазначення законних підстав. Відеозапис який долучений в якості доказу не містить ознак будь-якого із випадків, передбачених ст.35 Закону України «Про Національну поліцію». Отже, зупинка автомобіля під керуванням ОСОБА_1 була незаконною, а подальші дії поліції ґрунтувалися на неправомірному втручанні.

Також, суд звертає увагу на той факт, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки, але з порушенням вимог ч.ч.1,3,5 ст.266 КУпАП та п.12 розд. ІІ Інструкції, затвердженої наказом МВС України №1452/735. Зокрема, ОСОБА_1 не забезпечено на огляд у найближчому закладі охорони здоров`я. Також як встановлено в судовому засіданні під час переглядів дисків, під час проходження огляду ОСОБА_1 використано мундштук без зворотного клапана, який не замінювався між продуваннями. До суду працівниками поліції не надано доказів, що прилад та мундштук відповідали вимогам метрологічної повірки та гігієнічних стандартів.

Згідно з офіційною інформацією виробника «Drager» використання несертифікованих або повторно використаних мундштуків робить результати тесту недійсними, оскільки це порушує принцип однорідності вимірювальної системи «мундштук-прилад».

Суд вважає, що дії працівника поліції, який переконував водія ОСОБА_1 відмовитись від медичного огляду, виходять за межі допустимої поведінки і можуть бути розцінені як вплив на волевиявлення особи, що суперечить принципам добросовісності та законності.

Відповідно до ч.5 ст.266 КУпАП, огляд, проведений з порушенням вимог цієї статті, є недійсним, а отже, результати такого огляду не можуть бути використані як доказ.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі можуть бути лише фактичні дані, отримані у встановленому законом порядку. Оскільки результати огляду були здобуті з істотними порушеннями вимог закону, вони не є належними і допустимими доказами.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, а саме у справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України» вказано, що адміністративні справи за ст.130 КУпАП за своєю природою мають кримінальний характер, тому підпадають під дію гарантій ст.6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд, презумпцію невинуватості та недопустимість використання доказів, отриманих у порушення закону.

У рішенні «Раманаускас проти Литви» ЄСПЛ зазначив, що будь-яке підбурювання або схиляння з боку правоохоронців до певних дій особи є порушенням принципу справедливості процесу.

У справі «Teixeira de Castro v. Portugal» Суд підкреслив, що суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, здобутих незаконним шляхом.

Отже, сукупність наведених порушень незаконна зупинка, відсутність заміни мундштука, неналежна організація огляду та вплив поліцейського на волевиявлення особи свідчать про недотримання гарантій справедливого процесу, а тому виключають можливість притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.

Враховуючи відсутність належних і допустимих доказів, що підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, суд дійшов висновку про відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), m. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Відповідно до Рішення КонституційногоСуду України від 22.12.2010№ 23рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої вст. 62 Конституції України.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає правовим позиції ЄСПЛ.

Суддя зауважує, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Таким чином, викладене вище дає судді обґрунтовані підстави дійти висновку про недоведеність матеріалами справи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, яке ставлять у вину ОСОБА_1 оскільки у відповідності до вимог ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 7, ст. 9, ст. 130 ч. 1, ст. 245, ст. 247 ч. 1 п. 1, ст. 251, ст. 252, ст. 266, ст. 280, ст. 283, ст. 284, КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та потерпілим, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя:О.Л. ГАВЕНКО