Справа № 309/3619/25
Провадження № 3/309/1221/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року м. Хуст

Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Піцур Я.Я., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, місце проживання АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч.2 ст. 204-1 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол серії ЗхРУ № 340828 від 24 вересня 2025 року про те, що 24.09.2025 року близько 19 год. 30 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» спільно з офіцерами ПОРВ (з м.д.н.п. Яблунівка) в межах контрольованого прикордонного району на ок.н.п. Хуст, на напрямку 206 прикордонного знаку було виявлено та затримано гр. України ОСОБА_1 , який спільно з іншим громадянином, здійснили спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску, чим порушив вимоги ст.ст. 9, 12 ЗУ «Про державний кордон України», за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

ОСОБА_1 подав клопотання у якій просить закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Посилається на незаконність його затримання, яке не ґрунтується на нормах права. Вказує на відсутність умислу щодо незаконного перетину державного кордону. Він перебував у регіоні з туристичною метою, мав квиток на потяг назад, у нього наявна відстрочка. Посилається на відсутність законних підстав для вчинення будь-яких дій, окрім перевірки документів. Йому ж не було пред`явлено вимог пред`явити документи чи надати речі для огляду, а здійснено затримання. Протоколи та докази є сфабрикованими та недопустимим, у них наявні суперечливі відомості. Крім фальсифікації даних, було порушено його право на захист. Протокол про адміністративне затримання також сфабрикований: такий не складався на місці затримання і не складався негайно. Його підписи у поясненнях та протоколах отримані шляхом психологічного тиску та примусу (здійснювалися близько 10 пострілів при затриманні та примушували підписати документи). Дії співробітників прикордонного загону мають ознаки кримінальних правопорушень: незаконне позбавлення волі (ст. 146 ККУ); катування (ст. 127 ККУ); незаконний обшук та втручання в особисте життя (ст.ст. 163, 182 ККУ); крадіжка майна (ст. 185 ККУ). Також було порушено права затриманого та створено правову пастку після звільнення, спочатку доставивши його до прикордонної смуги, а потім випустивши не надавши даного документу, який би підтверджував законність його перебування у прикордонній смузі. Окрім того його було незаконно вивезено з місця події на неофіційному транспорті. Також було умисно знищено та приховано докази за участі керівництва ВПС, а саме відеозаписи з камер спостереження, які мають ключове значення на спростування складених протоколів.

Посилаючись на викладене просить суд: провадження у справі закрити, а також винести окрему ухвалу (подання) про виявлені під час розгляду справи факти грубого порушення законодавства посадовими особами НОМЕР_1 прикордонного загону (ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), вказавши у такій ухвалі наявність у діях посадових осіб ознак кримінальних правопорушень (ст.ст. 127, 146, 163, 182, 185, 365, 366 ККУ), окремо зазначивши, що такі дії мають ознаки систематичності та вчинені за попередньої змовою групою осіб, скерувавши таку окрему ухвалу до ТУ ДБР (м.Львів) та до Спеціалізовано прокуратури у сфері оборони Західного регіону. Також просить суд витребувати у НОМЕР_1 прикордонного загону (ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 »): а) витяги з журналу видачі зброї та боєприпасів за 24.09.2025; б) копії рапортів про застосування (витрату) зброї та боєприпасів за 24.09.2025; в) копії рапортів співробітників, що входили до складу наряду 24.09.2025, в яких викладені обставини його затримання; г) копію Наказу начальника 27 ПЗ №3640-АГ від 04.08.2025; д) копію акту знищення відеозаписів з камер ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; е) офіційну інформацію щодо камери спостереження, встановленої на дереві на місці затримання; ж) відомості з «Журналу обліку дозволів на в`їзд, перебування … у прикордонну смугу» щодо надання йому тимчасового дозволу на перебування у прикордонній смузі 24-25.09.2025 або копії маршрутних/шляхових листів та витяги з книг служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які б підтверджували факт його доставлення ТЗ за межі прикордонної смуги після формального звільнення. Також просить суд розглянути справу у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП- адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція частини 1 статті 204-1КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб.

Згідно вимогст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Положенням ст.280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Правопорушення передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП характеризується умисною формою вини.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку загальний (фізичні осудні особи, які досягли 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Прямий умисел має місце тоді, коли особа усвідомлює шкідливий для суспільства характер проступку, передбачає наслідки цього діяння і бажає, щоб ці наслідки наступили (наприклад, дрібне розкрадання). Непрямий умисел виявляється в тому випадку, коли особа усвідомлює шкідливий для суспільства характер свого діяння, передбачає негативні наслідки, але не бажає їх, хоча свідомо припускає їх появу. Прямий умисел являє собою єдність інтелектуального та вольового моментів. Усвідомлення протиправного характеру діяння та передбачення його шкідливих наслідків визначають процеси, що відбуваються в свідомості порушника і тому становлять інтелектуальний момент прямого умислу, а бажання таких наслідків, визначаючи вольову сторону психічної діяльності, є вольовим моментом прямого умислу. Із цього випливає, що при прямому умислі мета обов`язково пов`язана з наслідками, що настали, включається до змісту усвідомлення, а отже, наміру і є його характеристикою. Можливі випадки, коли дані наслідки не збігаються з кінцевою метою суб`єкта на проміжному етапі його діяльності або є частиною його загальної мети. Проте такі обставини істотно не впливають на встановлення прямого умислу порушника. Вольовий момент прямого умислу, що характеризує спрямованість волі суб`єкта проступку, визначається як бажання настання шкідливих наслідків. Бажання це воля, мобілізована на досягнення мети, прагнення до певного результату. Як правова категорія бажання це певний акт людської волі, який виражається в певному діянні. Як ознака прямого умислу бажання виявляється у прагненні певних наслідків, які можуть виступати для винного як кінцева мета.

Отже у правопорушеннях які характеризується наявністю вини у формі умислу слід встановлювати мету та мотив вчинюваного правопорушення, як факультативні складові його суб`єктивної сторони.

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» Порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно дост.62 Конституції України обвинувачення особи, в тому числі і щодо вчинення адміністративного правопорушення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно ст.251 КупАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Сам обов`язок щодо збирання доказів відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: у т.ч. місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в протоколі трьох складників: фактичних обставин; правової кваліфікації; формулювання порушення.

При цьому під формулюванням порушення (суть) розуміється короткий виклад тексту диспозиції правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула звинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого діяння, а юридичне формулювання (формула та формулювання) - це правова модель діяння, вказівка на правові норми, порушення яких інкримінується особі.

У той же час, підставами застосування норми закону є скоєння діяння, фактичні обставини якого й зумовлюють її вибір. Коли фактичні обставини діяння й норма права, яка передбачає відповідальність за його скоєння, встановлені правильно, однак неправильно обрана форма закону - застосована не та частина статті закону, чи редакція статті, яка не була чинною на момент порушення, або ж не давала підстав для застосування її зворотної дії в часі, указівка на сам закон, то таке застосування закону про відповідальність є незаконним.

Адже, юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові, як-то: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права.

Уточнювати, відредактовувати протокол з цього питання Суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Отже під час провадження у справах про притягнення осіб до адміністративної відповідальності, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи.

Тим самим, такий недолік автоматично незалежно від доданих до справи матеріалів тягне за собою закриття провадження в останній на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП з відділом прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » надано наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 340828 від 24 вересня 2025 року;

- протокол про адміністративне затримання від 24.09.2025, відповідно до якого ОСОБА_1 затримано 24.09.2025 о 19:30 год на строк до трьох діб для з`ясування обставин правопорушення;

- протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 24.09.2025 згідно якого під час огляду ОСОБА_1 речі та документи не вилучалися;

- рапорт ОСОБА_2 , у якому викладені обставини аналогічні змісту протоколу;

- письмові пояснення ОСОБА_1 від 24.09.2025 у яких зазначено, що такий пояснив, що хотів потрапити за кордон для лікування так як в Україні під час військового стану не можуть навіть відкрити лікарняний;

- заяву підписану ОСОБА_1 про визнання своєї вини;

Інших якихось документів до протоколу не долучено.

У процесі розгляду справи ОСОБА_1 долучено: роздруківку з додатку «Резерв+» сформовану 05.10.2025 з якої убачається, що він стоїть на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до якого ОСОБА_1 має відстрочку, дані уточнено вчасно; чеки про придбання товарів; квиток на потяг №082, станція відправлення Воловець, дата відправлення 27.09.2025, станція призначення Київ, дата прибуття 28.09.2025.

Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані, які як докази були зібранні відділом прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , суддя вважає, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», у розрізі такого.

Щодо місця зупинення/затримання ОСОБА_1 , то у протоколу таке місце зазначено як о.н.п. Хуст. У даному випадку, м.Хуст не є населеним пунктом, до якого заборонено в`їзд будь-кому з громадян України, осіб без громадянства та іноземця окрім випадків прямого заборонення (наприклад, рішенням суду) і гр. ОСОБА_1 не є виключенням.

Щодо рапорту ОСОБА_2 , то суд зазначає, що ОСОБА_2 як посадова особа ДПС складав та підписував усі протоколи у даній справі, а отже наданий ним же рапорт, у якому викладені обставини аналогічні змісту протоколу слід оцінювати критично. Щодо долучених до протоколу письмових пояснень ОСОБА_1 та підписаної заяви про визнання ним своєї вини, то з огляду на категоричне заперечення своєї вини, викладене у клопотанні ОСОБА_1 , та зазначення ним про те, що вказані документи він писав під психологічним тиском, із конкретизацією у чому саме А отже указані вище документи не можуть бути покладені в основу підтвердження вини ОСОБА_1 .

Натомість з наданих ОСОБА_1 пояснень та документів убачається, що він прибув у даний регіон з туристичною метою. Це узгоджується з наданим ним зворотнім квитком на потяг. Тобто ОСОБА_1 належним чином обґрунтовано підстави та мету його перебування у АДРЕСА_2 .

Суд також ураховує, що ОСОБА_1 стоїть на обліку у ТЦК, дані ним уточнено вчасно та має відстрочку до завершення мобілізації, а отже якихось реальних причини, пов`язаних із введенням в Україні воєнного стану та оголошенням мобілізації, для перетину державного кордону у нього не було.

Якихось конкретних доказів, що дійсно ОСОБА_1 мав намір здійснити спробу незаконного перетину державного кордону, до матеріалів справи не долучено, а наявних у матеріалах справи доказів недостатньо для такого висновку.

За встановлених обставин, суд вважає, що матеріалами справи не встановлена якась мета та мотиви для спроби незаконного перетину державного кордону.

Відтак на думку суду саме по собі перебування ОСОБА_1 на території м.Хуст, яке знаходиться в межах контрольованого прикордонного району, не є достатнім для підтвердження його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, не доведена згідно критерію «поза розумним сумнівом».

Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, а тому відповідно до змісту ст.247 ч.1 п.1 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали, то суд констатує, що приписами КУпАП не передбачено повноваження суду постановляти окремі ухвали. При цьому посилання ОСОБА_1 на статтю 282 КУпАП є недоречним, оскільки з аналізу даної норми слідує, що орган (посадова особа), який розглядає справу, може зреагувати на причини та умови, що сприяли вчиненню адміністративного правопорушення, з метою вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Тобто у порядку ст.282 КУпАП суд вправі реагувати лише за наявності адміністративного правопорушення з метою усунення причини та умов, що його викликали. У даному ж випадку не встановлений факт учинення адміністративного правопорушення, а отже приписи ст. 282 КУпАП є незастосовними по даній справі. Відтак дане клопотання ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, то для задоволення такого суд не знаходить достатніх підстав. У даному випадку, проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, пояснення особи, на думку суду таких є достатньо для висновку щодо наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, встановлення усіх обставин справи та винесення постанови. Витребування додаткових доказів не є необхідним для можливості прийняття судом рішення у справі, не сприятиме розгляду справи у розумні строки, особливо з огляду на встановлений КУпАП скорочений строк розгляду даної категорії справ. Відтак у задоволенні даного клопотання ОСОБА_1 також слід відмовити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, - закрити відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Хустського

районного суду: Піцур Я.Я.