ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/11071/25

Провадження № 3/947/1762/25

22.10.2025 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Іванчук В.М., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (протокол серії ЕПР1 № 285427 від 29.03.2025 року)

ВСТАНОВИВ:

16.03.2025 року о 22:26 год., за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, біля будинку № 92, водій ОСОБА_1 (далі особа, що притягується до адміністративної відповідальності), керував автомобілем марки «NISSAN», номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, запах алкоголю з ротової порожнини, порушена координація рухів та мови, після чого відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічних засобів та у спеціалізованому медичному закладі.

За таких обставин особа, що притягується до адміністративної відповідальності порушила п.2.5 «Правил дорожнього руху» України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно п.2.5 «Правил дорожнього руху» України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Адвокат Бутов М.А., що діє в інтересах ОСОБА_1 , категорично заперечував проти протоколу про адміністративне правопорушення та зазначив, що останній являється військовослужбовцем, щодо нього повинна бути окрема процедура огляду. Крім того, ОСОБА_1 не заперечував проти проходження огляду на стан сп`яніння та не отримував протокол про адміністративне правопорушення, у зв`язку із чим провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд, дослідивши у повному обсязі матеріали справи, перевіривши їх на відповідність вимогам закону та оцінивши наявні докази у їх сукупності, дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи з такого.

Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов`язаний на вимогу працівника поліції пройти медичний огляд для визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ця вимога є імперативною нормою, спрямованою на забезпечення безпеки дорожнього руху та запобігання негативним наслідкам, які можуть настати внаслідок керування транспортом у стані сп`яніння.

Відмова від проходження огляду, передбаченого законом, розцінюється як ухилення від виконання законної вимоги працівника поліції, що має наслідком виникнення адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Вказана правова позиція є усталеною у судовій практиці та узгоджується з положеннями релевантної практики Верховного суду, згідно з якою відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння є самостійною формою правопорушення, що за своїм змістом прирівнюється до керування транспортним засобом у стані сп`яніння.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, встановлений порядок управління чи інші суспільні відносини, охоронювані законом, і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справах про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у встановленому законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність події правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються протоколами, поясненнями осіб, показаннями свідків, показаннями технічних засобів, іншими документами.

Матеріали справи містять належні, допустимі та достовірні докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 , зокрема: відеозапис зафіксував обставини справи, момент спілкування працівників поліції з водієм, пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а також факт явних ознак алкогольного сп`яніння у водія, що виражалися у: нечіткій вимові слів; порушенні координації рухів; характерному запаху алкоголю, про який працівники поліції зазначають у відеозаписі.

На відеозаписі чітко зафіксовано, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 її право пройти огляд із використанням спеціального технічного засобу та у медичному закладі, однак остання відмовилася, про що висловилася у присутності двох працівників поліції, і ця відмова зафіксована на відео.

Таким чином, відеозапис об`єктивно підтверджує: факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 ; наявність зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння; законність дій працівників поліції, які запропонували пройти огляд у визначеному порядку; факт усвідомленої відмови водія від проходження огляду, що прямо утворює об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Оцінюючи цей доказ у сукупності з іншими матеріалами справи, суд зазначає, що відеозапис має високий рівень доказової сили, оскільки відображає подію правопорушення в реальному часі, забезпечує наочність і достовірність зафіксованих фактів та виключає можливість їх суб`єктивного тлумачення.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду відеозапис з нагрудної камери працівника поліції є належним і допустимим доказом у справах про адміністративні правопорушення, якщо він відображає обставини події, передбачені протоколом, і підтверджує дії особи, яку притягають до відповідальності.

Таким чином, аналіз наданого відеозапису підтверджує об`єктивну сторону правопорушення, описану в протоколі, та спростовує будь-які можливі доводи про недотримання працівниками поліції процесуального порядку чи відсутність підстав для вимоги огляду.

Суд вважає, що відеозапис у поєднанні з іншими доказами утворює внутрішньо узгоджену, логічну та достовірну систему доказів, яка у своїй сукупності доводить вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Сукупність наведених доказів є взаємопов`язаною, послідовною та узгодженою, не містить суперечностей, а тому підтверджує достовірність викладених у протоколі фактів. Будь-яких доказів, які б спростовували зазначені обставини, матеріали справи не містять.

Суд критично оцінює поведінку ОСОБА_1 під час складання протоколу, оскільки її відмова від проходження огляду без поважних причин свідчить про усвідомлене небажання сприяти встановленню об`єктивних обставин справи, що є свідомим ухиленням від виконання обов`язку, покладеного на водія законом. Така поведінка свідчить про наявність у її діях прямого умислу, оскільки вона усвідомлювала протиправність власних дій, передбачала можливі правові наслідки своєї відмови та бажала їх настання.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у факті керування транспортним засобом особою, яка має зовнішні ознаки сп`яніння, та подальшій відмові від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду. Суб`єктом правопорушення є водій транспортного засобу, який досяг 16-річного віку і є осудним. Суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом.

Таким чином, сукупність наведених обставин свідчить про те, що у діях ОСОБА_1 наявний повний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, а саме відмова водія транспортного засобу від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена належними та допустимими доказами, його дії правильно кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підлягають юридичній оцінці з урахуванням вимог закону, принципів невідворотності відповідальності, верховенства права, справедливості та рівності всіх учасників перед законом.

Сторона захисту вказує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, у зв`язку з чим, на думку адвоката, до неї мала застосовуватись "окрема процедура" проведення огляду на стан сп`яніння.

Однак, суд зазначає, що статус військовослужбовця не звільняє особу від обов`язку дотримання Правил дорожнього руху України, а також не надає імунітету від притягнення до адміністративної відповідальності у разі порушення вимог законодавства, якщо правопорушення вчинене поза межами виконання службових обов`язків і не стосується військової дисципліни.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, зокрема вимог законодавства у сфері безпеки дорожнього руху.

Також згідно з частиною другою статті 255 КУпАП, уповноважені працівники Національної поліції мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, незалежно від статусу особи, яка керувала транспортним засобом, якщо вона не виконувала службових обов`язків у складі військової колони або не діяла під час виконання військової служби.

Отже, посилання сторони захисту на те, що у зв`язку зі статусом військовослужбовця мала застосовуватись "окрема процедура" огляду, є передчасним, оскільки така процедура законом не передбачена для випадків, коли військовослужбовець керує цивільним транспортним засобом у позаслужбовий час.

Більш того, суд вважає за необхідне наголосити, що військовослужбовець Збройних Сил України це гордість та честь держави, символ відданості, мужності й дисципліни. Саме тому від особи, яка носить військову форму, суспільство очікує підвищеного рівня правосвідомості та прикладного дотримання законності, зокрема неприпустимості керування транспортом у стані сп`яніння або з ознаками такого стану.

Доводи адвоката про те, що ОСОБА_1 «не заперечував проти проходження огляду» спростовуються об`єктивними доказами у справі, а саме: відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, на якому зафіксовано, як працівники поліції у ввічливій формі неодноразово пропонують водію пройти огляд із використанням спеціального технічного засобу та у медичному закладі, при цьому ОСОБА_1 чітко відмовляється, що є достатнім доказом у розумінні ст.251 КУпАП.

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 «не отримувала копію протоколу» не впливає на наявність події правопорушення та не є підставою для закриття провадження.

Відповідно до частини другої статті 254 КУпАП, відмова особи від підписання або отримання копії протоколу не перешкоджає його подальшому розгляду. Наявність підписів працівників поліції, що склали протокол, є достатньою підставою для визнання документа належним доказом.

Отже, відсутність підпису чи отримання копії не є доказом того, що правопорушення не мало місця.

Суд при накладенні адміністративного стягнення враховує: ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, а також те, що умисні дії правопорушника були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.

Враховуючи викладене, а також ступінь небезпеки, викликану тим, що особа, що притягується до адміністративної відповідальності відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічних засобів та у спеціалізованому медичному закладі, суд вважає, що необхідним і достатнім адміністративним стягненням для правопорушника буде у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, з метою подальшого запобігання правопорушень та виховування особи в дусі дотримання «Правил дорожнього руху України».

Суд бере до уваги, що відповідно до наданих матеріалів, ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, що підтверджується відповідними документами, наявними у справі.

Відповідно до положень пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на військові збори, у справах, пов`язаних із виконанням ними військового обов`язку, а також у справах, де вони є відповідачами, позивачами або іншими учасниками процесу, якщо предмет спору безпосередньо пов`язаний із їхнім військовим статусом або проходженням служби.

Разом з тим, судова практика, сформована Верховним Судом підтверджує, що звільнення від сплати судового збору військовослужбовців має соціальний характер і поширюється на всі види проваджень, якщо особа підтверджує свій статус військовослужбовця на час розгляду справи.

З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи про адміністративне правопорушення не підлягає стягненню, оскільки він є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, а отже належить до категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору згідно з положеннями чинного законодавства.

На підставі вищевикладеного,керуючись ст.ст. 268, 279, 280, 283, 284, ч.1 ст. 130 КпАП України, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.

Судовий збір із ОСОБА_1 не стягувати, оскільки він є військовослужбовцем Збройних Сил України, а отже, відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільняється від сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Київського районного

суду м. Одеси Іванчук В. М.