ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/20/25 Головуючий суддя І інстанції Оболєнська С. А.
Провадження № 33/818/1470/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Гуцола М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Гуцол М.В. на постанову судді Чугуївського міського суду м. Харківської області від 30 липня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 20.12.2024 року о 19:30 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «»КІА Соренто», д.н.з. НОМЕР_1 , в с. Коробочкине, по вул. Жовтневій, біля будинку № 171, Чугуївського району Харківської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Драгер» та в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, факт відмови зафіксовано під відеозапис на нагрудний відеореєстратор № 280/331.

В своїй апеляційній скарзі захисник Гуцол М.В. просив скасувати судову постанову та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилався на те, що суд першої інстанції розглянув справу без участі особи, яка притягається до відповідальності, чим, на його думку, порушив його право на доступ до правосуддя та його право на захист. Вважав, що оскільки ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, то існують підстави для зупинення провадження у цій справі до звільнення останнього з військової служби. Також посилався на порушення працівниками поліції правил проведення огляду на стан сп`яніння, а також порушення ними фіксації події на бодікамеру.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Гуцола М.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості, як на докази, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення; рапорті працівника поліції; направленні на огляд водія; акті огляду, а також відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції.

Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 20.12.2025 року в с. Коробочкіне здійснив рух на т.з. КІА з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, водій у встановленому законом порядку відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Про те, що стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, останній був повідомлений працівниками поліції, про що свідчать наявні в цьому протоколі його власноручні підписи у відповідних графах.

Тобто ОСОБА_1 знав, що стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 267 КУпАП відсторонення від керування транспортними засобами, а також огляд на стан алкогольного сп`яніння може бути оскаржено у вищестощий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосовував ці заходи, або до суду.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАС України на дії працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, ОСОБА_1 , скориставшись правом на залучення захисника, не скористався правом оскарження дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення стосовно нього та матеріалів, які були долучені до нього.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу та рішень відповідних компетентних органів щодо неправомірності дій працівників поліції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в цьому протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу, а такі твердження сторони захисту суд розцінює як обраний спосіб захисту для уникнення ОСОБА_1 відповідальності.

В матеріалах справи міститься відеозапис за участю ОСОБА_1 , який був зафіксований нагрудними камерами працівників поліції на місці події.

З відомостей цього відеозапису вбачається ОСОБА_1 добровільно особисто повідомив працівникам поліції, що автомобілем КІА керував саме він та не впорався з керуванням внаслідок чого сталося зіткнення з будівлею.

Такі відомості відеозапису вочевидь свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, тобто саме він був водієм.

Не зважаючи на те, що поряд з ОСОБА_1 перебували інші особи, які перебували з ним в автомобілі, але вони не повідомили, що за кермом перебував не ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що працівник поліції під час спілкування з ОСОБА_1 встановив у нього існування ознак алкогольного сп`яніння, про що повідомив останньому. Після цього, працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці або у медичному закладі, від чого ОСОБА_1 категорично відмовився. Працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 , наслідки відмови від проходження огляду та повідомив, що стосовно нього буде складеного протокол, що було зрозуміло ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Гуцол М.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 30 липня 2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков