СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 3/759/7806/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду міста Києва Проскурня Олег Іванович, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

05.10.2025 о 02 год. 52 хв. у м. Києві на автодорозі «Київ-Чоп», 16 км, ОСОБА_1 керував автомобілем «Seat Cordoba», номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Drager alcotest 7510», результат - позитивний, 2.23 % проміле, тест від 05.10.2025 № 945.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9«а» Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину визнав частково - визнав факт перебування у стані алкогольного сп`яніння, однак заперечував факт керування транспортним засобом. Свої дії ОСОБА_1 пояснював станом крайньої необхідності, оскільки 05.10.2025 о 2 год. 52 хв. в місті Києві була оголошена повітряна тривога і ОСОБА_1 разом з товаришем прямували до укриття на автомобілі. Однак навігація автомобіля працювала некоректно і до укриття ОСОБА_1 не доїхав, а був зупинений працівниками поліції. При цьому ОСОБА_1 в судовому засіданні не зміг пояснити необхідність їхати в укриття на автомобілі, рухаючись у напрямку виїзду з міста Києва.

В судовому засіданні захисник Хомич А.М. подав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 вчинив дії, що мають ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у стані крайньої необхідності, оскільки на момент зупинки транспортного засобу працівниками поліції в місті Києві була оголошена повітряна тривога, а ОСОБА_1 з метою захисту свого життя та здоров`я прямував до укриття щоб перечекати небезпеку.

Крім того, в своєму клопотанні захисник посилається на порушення працівниками поліції порядку огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння, оскільки останніми після проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спецприладу «Drager alcotest 7510» не було запропоновано ОСОБА_1 проїхати до лікаря-нарколога, не встановлено чи згоден ОСОБА_1 з результатами огляду.

Заслухавши усні пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, дослідивши матеріали справи, суддя констатує, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю наявних у справі доказів, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення, в якому зафіксовані обставини вчинення адміністративного правопорушення;

- відеозаписом, де зафіксовано автомобіль «Seat Cordoba», номерний знак НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 (0 хв. 25 сек.), при цьому двигун автомобіля працював та габаритні вогні горіли, грала музика, надалі працівником поліції було названо причину зупинки транспортного засобу (0 хв. 29 сек.), спілкування з працівниками поліції, в ході якого ОСОБА_1 повідомив, що прямує додому (1 хв. 21 сек.), в подальшому працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у лікаря-нарколога (2 хв. 10 сек.), ОСОБА_1 погодився на огляд на місці зупинки (2 хв. 17 сек.), також ОСОБА_1 зазначив, що не рухався на заборонений (червоний) сигнал світлофору (45 хв. 09 сек.), а відповідно не порушував правила дорожнього руху, також зазначив, що на дорозі його підрізав вантажний автомобіль (45 хв. 22 сек.), при цьому ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом;

- чек-листом приладу «Drager alcotest 7510», де зафіксовано стан алкогольного сп`яніння, результат тесту - 2.23 % проміле, що містить підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з результатом тесту та підтвердження, що показання на екрані приладу та у роздруківці ідентичні;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, де зафіксовано результат тестування і наявність стану алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 та міститься підпис ОСОБА_1 про згоду з результатами тестування;

- направленням на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі - Наркологічне відділення № 5 «Соціотерапія» від 05.10.2025, з поміткою, що такий огляд не проводився;

- розпискою про відсторонення ОСОБА_1 від права керування транспортним засобом, що містить підпис ОСОБА_1 та підтверджує факт відсторонення останнього від керування транспортним засобом;

- рапортом старшого лейтенанта поліції Бондара О. від 05.10.2025.

З огляду на зазначене, в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суддею критично оцінюється твердження ОСОБА_1 про відсутність доказів керування ним транспортним засобом, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується відеозаписом, що міститься в матеріалах справи, де зафіксовано його спілкування з працівниками поліції, при цьому ОСОБА_1 не заперечував факту керування та пояснював, як саме він керував транспортним засобом, в якій смузі рухався та хто його «підрізав» (45 хв. 09 сек - 46 хв. 00 сек), а також розпискою про відсторонення останнього від керування, яку він підписав, як водій транспортного засобу.

Щодо клопотання захисника Хомича А.М. , суддею зазначається наступне.

Твердження захисника про порушення працівниками поліції ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 є необґрунтованими з огляду на те, що в матеріалах справи наявні чек-лист приладу «Drager alcotest 7510» та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, що містять підписи ОСОБА_1 , які посвідчують згоду з результатами огляду. Крім того, в письмових поясненнях до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 також не висловив незгоди з результатами огляду.

В силу приписів ч. 3 ст. 266 КУпАП та вказаної Інструкції, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами.

При цьому суддею констатується, що за обставинами даної справи ОСОБА_1 погодився на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів та зафіксував свою згоду з результатами огляду.

Твердження захисника Хомича А.М. щодо перебування ОСОБА_1 у стані крайньої необхідності, який виключає притягнення останнього до адміністративної відповідальності, суддя оцінює критично з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Слід зауважити, що стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В контексті ст. 280 КУпАП та конкретно викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, що мали місце 05.10.2025 о 02 год. 52 хв. та які є предметом розгляду в даній справі, суддею критично оцінюються доводи сторони захисту, щодо перебування у стані крайньої необхідності, оскільки з матеріалів справи та пояснень ОСОБА_1 не вбачається, що на момент події існувала реальна небезпека, для уникнення якої не існувало інших способів, крім вчинення дій, що мають ознаки адміністративного правопорушення передбаченого КУпАП. Так, суддя наголошує, що з метою збереження свого життя та здоров`я під час повітряної тривоги існували декілька альтернативних способів дістатися укриття при цьому не порушуючи закон, зокрема пішки або шляхом виклику таксі.

Таким чином, аналізуючи наведене вище, враховуючи пояснення ОСОБА_1 та захисника Хомича А.М. відсутність доказів, які б підтверджували існування стану крайньої необхідності, існування реальної можливостізапобігання небезпеки, що загрожує, шляхом не пов`язаним із вчиненням дій, що мають ознаки адміністративного правопорушення, суддя доходить висновку, що ОСОБА_1 не діяв в стані крайньої необхідності, а клопотання захисника єнеобґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Щодо твердження захисника про застосування ст. 69 КК України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суддя зазначає наступне.

Згідно зі статтею 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

За приписами статті 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі.

Санкцією частини 1 статті 130 КУпАП передбачено, що керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Таким чином, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною нормою, встановлено основне та обов`язкове додаткове адміністративне стягнення: штраф та позбавлення права керування транспортними засобами відповідно.

Слід констатувати, що законодавець у санкції не передбачив можливості альтернативи основного та додаткового стягнення, тому дискреційні повноваження судді обмежені імперативно встановленими нормами.

Окрім того, у постанові Пленуму ВССУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» наголошено, що чинне адміністративне законодавство не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. Разом із тим, слід керуватися положеннями статті 33 КУпАП.

Ті обставини, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, є такими, що не можуть стати підставою для незастосування до водія обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. В інакшому випадку, порушуватиметься принцип правової визначеності, який є невід`ємною складовою верховенства права, та гарантує, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

Так само Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності дотримання принципу правової визначеності. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія (такий висновок викладений у справах «Steel and others v. The United Kingdom» та «Sunday Times v. United Kingdom»).

Та обставина, що ОСОБА_1 не зможе у разі позбавлення його права керування транспортними засобами виконувати свої обов`язки й ефективно нести службу не дає підстав для незастосування до нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки таке стягнення накладається в межах санкції частини 1 статті 130 КУпАП та є безальтернативним.

ОСОБА_1 як особа, що має спеціальний статус (водій) реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, а значить погодився виконувати додатково покладені на нього обов`язки, встановлені законодавством України, зокрема пунктом 2.9«а» Правил дорожнього руху України, та був зобов`язаний утриматися від керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність у правовому полі держави (з рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007).

Таким чином, наведені захисником доводи не відповідають встановленим обставинам справи, а його клопотання є неогрунтованими.

Також у зв`язку з необґрунтованістю та відсутністю правових підстав, під час судового засідання були також відхилені клопотання захисника про зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі положень ст. 335 КПК України, про виклик свідків та про повну фіксацію судового засідання технічними засобами.

Обставини, які перешкоджають притягненню винної особи до адміністративної відповідальності та накладенню адміністративного стягнення, під час розгляду справи не встановлені.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 23, 40-1, 130, 221, 283, 284 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол серії ЕПР1 № 473906 від 05.10.2025), та накласти на нього адміністративне стягнення - штраф у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Відповідно до ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України.

Згідно зі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня її винесення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд міста Києва.

Суддя Олег ПРОСКУРНЯ