Справа № 346/6239/24
Провадження № 3/346/85/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого-судді Коваленка Д.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ),

в с т а н о в и в :

Аргументи держави Україна, в особі поліцейського, який склав протокол полягали у тому, що 14 листопада 2024 року о 17 годині 30 хвилин, на автодорозі Н10 169 км. близько 17 години 30 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel, номерний знак НОМЕР_1 із ознаками наркотичного сп`яніння, а саме порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря нарколога у встановленому законодавством порядку відмовився чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, а за це передбачена адміністративна відповідальність частиною 1 статті 130 КУпАП.

Аргументи ОСОБА_1 . суду невідомі. Повістка у паперовому вигляді була надіслана йому на поштову адресу, з рекомендованим листом, але він до суду не з`явився неодноразово. І тому, на підставі статті 6 «право на справедливий суд» Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року (де було розглянуто питання тривалості розгляду справи, але його висновок суд вважає цілком застосовним і до цієї справи), а також рішення від 24.02.2022 року про визнання не прийнятною заяви №43925/18 у справі "Goryachyy v. Ukraine" (якою суд не знайшов порушень статті 6 Конвенції у тому, що суд інформував людину про дату, час і місце судового засідання шляхом надіслання повістки поштою з рекомендованим повідомленням, але вона повернулась з поміткою, що її не було доставлено у зв`язку із закінченням строку для його отримання отримувачем), суд проводив розгляд справи ОСОБА_1 за його відсутності, оскільки він як сторона у справі протягом майже року не вжив жодних заходів аби дізнатись про стан відомого йому судового провадження та забрати повістку.

Оцінка і висновки суду.

Положення пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.

Зокрема, в силу положень частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням являється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Названі положення узгоджуються із положеннями пункту 2.5. «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (надалі за текстом - Правила дорожнього руху) якими встановлений обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте суд відзначає, що в силу положень частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, склад будь-якого адміністративного правопорушення, що передбачене законом, в тому числі й передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП України характеризується єдністю чотирьох елементів: об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона. При цьому, не доведення або відсутність в діянні конкретної особи будь-якого з цих елементів, виключає склад відповідного правопорушення, а значить і адміністративну відповідальність за вчинення такого діяння.

Визначальним, для вирішення питання про наявність складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП в діянні будь-якої людини є встановлення факту керування конкретною людиною конкретним транспортним засобом, оскільки будь-які особи, які не керували ним, навіть за наявності у них стану наркотичного сп`яніння не можуть бути суб`єктом цього правопорушення. І так само, не буде вважатись відмова таких осіб (тобто осіб, які не керували конкретним транспортним засобом) від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного чи іншого сп`яніння правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки вчинення такого діяння суб`єктами, які не керували транспортним засобом, не охоплюється складом правопорушення, передбаченим частиною 1 статті 130 КУпАП України.

В силу положень частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. А згідно з частиною 2 цієї статті, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

Таким чином, саме поліцейський який склав протокол повинен був зібрати і надати суду, у першу чергу докази того, що саме ОСОБА_1 і саме 14 листопада 2024 року о 17 годині 30 хвилин, на автодорозі Н 10 169 км. керував транспортним засобом Opel Vectra, (державний номерний знак: НОМЕР_1 ).

І надані поліцейським докази, зокрема: аудіовідеозапис події (а.с.9- диск з аудіовідезаписом події), підтверджують такий факт. Тому суд виходить із того, що поліцейський довів керування ОСОБА_1 саме 14 листопада 2024 року о 17 годині 30 хвилин, на автодорозі Н-10 169 км транспортним засобом Opel Vectra, (державний номерний знак: НОМЕР_1 ), як і вказано у протоколі (а.с.1 - протокол).

Проте адміністративним правопорушенням, за частиною 1 статті 130 КУпАП являється керування особою транспортним засобом саме у стані, зокрема наркотичного сп`яніння або відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. Проте вказана норма права, не визначає у якому порядку встановлюється стан наркотичного сп`яніння людини, яка керувала транспортним засобом.

Тому суд застосовує положення частини 1 статті 266 КУпАП за якими, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані наркотичного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. А також застосовує положення пункту 2 "Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 за яким, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані наркотичного сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

І тому суд застосовує положення "Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року за № 1452/735, яка прямо передбачає наступне: саме ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та оформлення результатів такого огляду (п.1 Розділу І); огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, які наведені у пунктах 3 та 4 Розділу І (п.2 Розділу І); ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота) - а це: порушення координації рухів; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість (п.4 Розділу І).

Отже, огляду на стан наркотичного сп`яніння підлягають водії щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані такого сп`яніння, за наявності ознак такого стану. Проте наданий суду аудіовідеозапис події (а.с.9-10) підтверджує те, що ОСОБА_1 не мав жодної ознаки наркотичного сп`яніння, а працівники поліції навіть не озвучували жодних ознак стану наркотичного сп`яніння, які б були наявними у ОСОБА_1 та які зазначені у протоколі поліцейським. Інші надані поліцейським докази: направлення на огляд водія (а.с.4), рапорт поліцейського (а.с.8) та протокол цього не можуть це підтверджувати, оскільки наявність вказаних в них ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 спростовується аудіовідеозаписом, якому у даному випадку, як доказу об`єктивному, що формувався незалежно від волі поліцейських, суд віддає перевагу.

Ба більше, аудіовідеозаписом події підтверджується, що поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння не назвавши ні його вид (алкогольне, наркотичне чи інше), ні будь-які ознаки його сп`яніння (які б вказували на конкретний вид сп`яніння ОСОБА_1 ) - а.с.9-10. При цьому, поліцейський навіть не оголосив де саме він пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан якогось сп`яніння, чи-то на місці зупинки, чи-то у закладі охорони здоров`я, але ж ці огляди є різними оглядами на стан сп`яніння водія, які проводяться за різними процедурами, різними особами, а головне мають ріні правові наслідки, щоо прямо передбачено ч.2 і ч.3 ст.266 КУпАП. А незгода ОСОБА_1 з оглядом на місці зупинки на стан сп`яніння поліцейським не є адміністратвиним правопорушенням, а є тільки підставою для вимоги поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, у порядку ч.3 ст.266 КУпАП, яким з огляду на місце події було КНП "Коломийська ЦРЛ". Проте поліцейський не пред`являв ОСОБА_1 вимоги пройти огляд на стан саме наркотичного сп`яніння і саме у найближчому закладі охорони здоров`я, яким було КНП "Коломийська ЦРЛ", а тільки зазначив про це у направленні (а.с.4).

Що стосується протоколу про адміністративне правопорушення. То тут суд нагадує, що сам по собі, за відсутності згоди із ним людини, протокол про адміністративне правопорушення, не може вважатись достовірним доказом керування людиною транспортним засобом з ознаками сп`яніння та відмови від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, позаяк він складається після настання події, і його зміст залежить виключно від волі поліцейського, який його складає. Думка суду могла би бути іншою, за наявності підпису ОСОБА_1 на протоколі без зауважень чи пояснень, чи навіть із поясненнями щодо згоди із відомостями протоколу, але він відмовився підписувати його, тож фактично - протокол складався тільки поліцейськими, і його зміст залежав тільки від їх волі. Тож цей доказ, сам по собі не є достовірним. Те саме стосується і рапорту поліцейського і направлення ОСОБА_1 на огляд.

У зв`язку із чим, суд не має сумнівів у тому, що ОСОБА_1 , який хоча і керував транспортним засобом марки: Opel Vectra, (державний номерний знак: НОМЕР_2 ), 14.11.2024 року, о 17 годині 30 хвилин не мав ознак стану наркотичного сп`яніння, як це вказано у протоколі. А за таких обставин, у поліцейського не було підстав для вимоги щодо проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння (без визначення його виду, місця проходження), і відповідно відмова ОСОБА_1 пройти такий огляд саме 14.11.2024 року (без визначення виду, місця) не охоплюється об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпаП. А отже, складу цього адміністративного правопорушення, в його діянні, не було.

В силу положень частини 2 статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

А згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Тому, оскільки поліцейським не доведено належними, достовірними і допустимими доказами вчинення ОСОБА_1 14 листопада 2024 року діяння, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП правопорушення, провадження у справі слід закрити.

Відповідно до положень статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Тому враховуючи, що судом прийнята постанова про закриття провадження, судовий збір стягненню не підлягає.

Отже, керуючись статтями 1, 2, 7, 8, 9, 10, 17-24, 26, 27, 33-38, 40-1, 122-4,124,130,221, 245-253, 254-255, 268, 271, 276, 279, 280, 283-285, 287, 294, 298-300, 304, 305, 306 КУпАП, суд

в и р і ш и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ), закрити.

Копію постанови направити ОСОБА_1 .

Постанову може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом 10 (десяти) днів, з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання апеляційної скарги у вказаний строк, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після залишення апеляційної скарги без задоволення.

Суддя: Коваленко Д. С.