Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

за участю

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника ОСОБА_1 Сорокопуда М.О.,

потерпілої ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою захисника Квятковського Богдана Михайловича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.184 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.09.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.184 КпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 10.06.2025 року о 18.00 годині не вивів малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до воріт будинку за адресою: АДРЕСА_1 , для зустрічі із матір`ю ОСОБА_2 відповідно до рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 14.05.2025 року «Про визначення ОСОБА_2 способу участі у вихованні дитини». Вказане рішення було направлено ОСОБА_1 16.05.2025 року рекомендованим листом та отримане ним 30.05.2025 року. Зазначеним рішенням визначено ОСОБА_2 на період до вирішення судом спору про визначення місця проживання дитини такий спосіб участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 : щовівторка та щочетверга з 18.00 години до 21.00 години; з 18.00 години п`ятниці до 20.00 години неділі через тиждень з перебуванням дитини за місцем проживання матері; початок та закінчення усіх зустрічей біля воріт будинку за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, на телефонні дзвінки ОСОБА_1 не відповідав. Таким чином ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.184 КпАП України (а.с.49).

Не погоджуючись із постановою судді захисник Квятковський Б.М. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій вказує на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, із вказаним рішенням не погоджується, вважає його таким, що винесене з порушенням норма матеріального та процесуального права, а тому підлягає до скасування.

Вказує на те, що із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 не виконав рішення органу опіки та піклування щодо визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від дитини.

ОСОБА_1 зазначає, що рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 15.05.2025 року № 331-1 «Про визначення ОСОБА_2 способу участі у вихованні дитини» йому вручено не було. Жодним іншим чином він з даним рішенням ознайомлений не був, а тому і виконувати його не мав можливості.

Із досліджених матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 отримав рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 14.05.2025 року за № 331-1 рекомендованим листом № 765 30.05.2025 року. Однак дана обставина не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження особистого отримання вказаного листа саме ОСОБА_1 , а також відсутні підтвердження того, що у рекомендованому листі за № 765 було саме рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 15.05.2025 року № 331-1 «Про визначення ОСОБА_2 способу участі у вихованні дитини».

Вважає, що притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності без з`ясування усіх об`єктивних обставин справи є передчасним та недопустимим.

Просить постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.09.2025 року скасувати та постанову нову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення (а.с.52).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги; заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали останню з мотивів, викладених в ній, та просили її задовольнити;потерпілу ОСОБА_2 , яка заперечила доводи апеляційної скарги, просила постанову суду залишити без змін; приходжу до наступного висновку.

Згідно з вимогами ч.7 ст.294 КпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КпАП України суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно ст.158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно ч.2 ст.19 Сімейного кодексу України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду.

Диспозицією ч.5 ст.184 КпАП України передбачена відповідальність за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

За змістом ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст.158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Аналіз змісту положень ст.ст.153, 157, 158 Сімейного кодексу України та ч.5 ст.184 КпАП України вказує на те, що дія рішення органу опіки та піклування про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею спрямована на забезпечення прав того із батьків, хто проживає окремо та не може добровільно вирішити з іншою стороною дане питання. Відповідно обов`язок по виконанню даного рішення покладається на того з батьків, з ким проживає дитина.

Отже, суб`єктом адміністративного правопорушення, у даному випадку передбаченого ч.5 ст.184 КпАП України, є особа, на яку покладається обов`язок виконувати рішення органу опіки та піклування щодо визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, тобто той з батьків з ким проживає дитина.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.184 КпАП України, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції у відповідності до вищезазначених вимог закону належним чином з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.184 КпАП України, ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи, а саме: протоколі про адміністративне правопорушення від 10.06.2025 року, складеному уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст.254-256 КпАП України (а.с.1); рішенні голови Луцької міської ради Поліщука І. від 14.05.2025 року № 331-1 Про визначення ОСОБА_2 способу участі у вихованні дитини (а.с.3); інформації про отримання супровідного листа начальника служби у справах дітей Луцької міської ради від 16.05.2025 року про отримання копії рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 14.05.2025 року № 331-1 з додатками (а.с.4, 5, 6); копії ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.06.2025 року (а.с.32-34); ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.08.2025 року (а.с.36-37).

Окрім цього, під час розгляду справи місцевим судом допитаний в якості свідка начальник служби у справах дітей Луцької міської ради ОСОБА_5 вказав на те, що ОСОБА_1 було відомо про прийняте рішення, оскільки є письмове підтвердження про його отримання.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.184 КпАП України.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Посилання захисника на те, що судом першої інстанції не було встановлено усі обставини справи та не надано оцінку доводам сторони захисту, не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду ні захисником, ні його довірителем не надано достатньо доказів на спростування зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин правопорушення.

З огляду на вищезазначене сукупність досліджених в суді першої та апеляційної інстанцій доказів підтверджує, що дії ОСОБА_1 кваліфіковані вірно за ч.5 ст.184 КпАП України.

З огляду на те, що вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи про адміністративні правопорушення, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

З огляду на зазначене викладені в обгрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

При розгляді справи судом порушень вимог ст.ст.279, 280 КпАП України не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст.252 КпАП України, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст.33-35 КпАП України, і призначив таке в межах санкції ч.5 ст.184 КпАП України, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.184 КпАП України, є доведеною поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Квятковського Богдана Михайловича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.184 КпАП України, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.