Житомирський апеляційний суд
Справа №935/852/25 Головуючий у 1-й інст. Рибнікова М. М.
Номер провадження №33/4805/944/25
Категорія ст.173 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі потерпілого ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 червня 2025 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 червня 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та застосовано адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 119 грн. Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605,60 грн судового збору.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2 03 квітня 2025 року близько 12-25 год у АДРЕСА_1 вчинив дрібне хуліганство стосовно ОСОБА_3 , а саме нецензурно лаявся, образливо чіплявся, застосовував фізичне насильство, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, чим вчинив дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Своїми діями ОСОБА_2 вчинив правопорушення, за що передбачена відповідальність ст. 173 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову судді місцевого суду скасувати, провадження в справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що матеріали справи не містять доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. Вважає, що розглянувши справи у його відсутності суд першої інстанції грубо порушив його права.

Разом з тим ОСОБА_2 просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду посилаючись на те, що оскаржувану постанову отримав із запізненням. На підставі викладеного вважає, що має право на поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, перевіривши доводи скаржника, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу просив залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.

Відповідно до усталеної судової практики Європейського суду з прав людини, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Умови застосування статті 6 Конвенції щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ). При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Також, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»).

Оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Беручи до уваги, що ОСОБА_2 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку (засоби поштового зв`язку, СМС, телефонограми), в судове засідання вкотре не з`явився, апеляційний суд доходить висновку про розгляд даної справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно положень ч. 7 ст. 294 КУпАП справа апеляційним судом переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, за встановлених у постанові обставин, відповідає матеріалам справи, ґрунтується на наявних у ній доказах.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи ст. 280 КУпАП).

Судом першої інстанції вимоги зазначених норм Кодексу України про адміністративні правопорушення дотримані.

Відповідно до диспозиції ст. 173 КУпАП дрібним хуліганством визнається нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.

З суб`єктивної сторони хуліганські дії правопорушника характеризуються умисною виною та мотивом явної неповаги до суспільства.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ від 03 квітня 2025 року ОСОБА_2 03 квітня 2025 року близько 12 год 25 хв у АДРЕСА_1 вчинив дрібне хуліганство щодо ОСОБА_3 , а саме нецензурно лаявся, образливо чіплявся, застосовував фізичне насильство, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, чим вчинив дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, за що передбачена відповідальність згідно ст. 173 КУпАП (а.с. 1).

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ від 03 квітня 2025 року; рапортом інспектора чергового ВП №1 Житомирського РУП №2 від 04 квітня 2025 року, відповідно до якого о 03 квітня 2025 року о 12-12 год на лінію 102 надійшло повідомлення про те, що сусід ОСОБА_2 вибиває паркан, вчиняє хуліганські дії, перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Заявник: ОСОБА_4 , а також 03 квітня 2025 року о 12-31 год на лінію 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_4 про бійку між її сусідом та зятем; письмовою заявою потерпілого ОСОБА_3 до правоохоронних органів з клопотанням про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення насильницьких дій; поясненнями потерпілого ОСОБА_3 та копією пояснень свідка ОСОБА_4 .

Так, у своїх письмових поясненнях потерпілий ОСОБА_3 вказав, що 03 квітня 2025 року його теща ОСОБА_4 подзвонила та попросила захистити її, у зв`язку з тим, що сусід ОСОБА_2 хоче вибити її хвіртку і нацьковує на неї бійцівську собаку. ОСОБА_3 приїхав до будинку тещі, сусід ОСОБА_2 накинувся на нього з биткою, повалив на землю. Тоді ОСОБА_3 зв`язав нападника та чекав поліцію, яку викликала ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що 03 квітня 2025 року її сусід ОСОБА_2 намагався вибити її браму, кидав каміння у подвір`я. За її проханням приїхав зять, на якого ОСОБА_2 нацьковував свого собаку, погрожував фізичною розправою, у зв`язку з чим ОСОБА_4 викликала поліцію.

Із вказаних доказів, досліджених місцевим судом вбачається, що вони відповідають за змістом адміністративному протоколу, є послідовними та взаємоузгодженими.

Давши належну оцінку наявним в матеріалах справи та дослідженим судом доказам відповідно до ст. 252 КУпАП, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Разом з тим, у апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на недоведеність матеріалами справи його вини, не навів своє бачення подій, які відбулись 03 квітня 2025 року за його участю та участю ОСОБА_3 . У протоколі про адміністративне правопорушення вказував, що ОСОБА_3 завдавав йому ударів, проте вказані обставини узгоджуються із долученими письмовими поясненнями ОСОБА_3 , оскільки останній, зв`язавши нападника, з метою самооборони обмежив його у русі. Інших підстав для визнання постанови суду першої інстанції незаконною та обставин, які мають значення для розгляду справи, скаржник не навів.

Тому не визнання ОСОБА_2 своєї вини без належного обґрунтування та підкріплення доказами розцінюється апеляційним судом як бажання уникнути відповідальності за вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини вчиненого ОСОБА_2 правопорушення і висновок суду про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах.

Враховуючи вказане, безпідставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом неповно встановлені необхідні для вирішення справи обставини та що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Щодо посилання скаржника ОСОБА_2 на порушення його права на захист районним судом під час винесення оскаржуваної постанови за його відсутності апеляційний суд зазначає наступне.

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 в судові засідання, призначені на 08 травня 2025 року та 03 червня 2025 року, не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

На підтвердження цього в матеріалах справи містяться поштові повідомлення про отримання судових повідомлень на ім`я ОСОБА_2 за вказаною ним у протоколі про адміністративне правопорушення адресою ( АДРЕСА_1 ), які отримані апелянтом 08 травня 2025 року та 22 травня 2025 року. Отже, останній безумовно знав про перебування у провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області адміністративних матеріалів щодо нього за ст. 173 КУпАП, у судові засідання не з`явився, проігнорувавши судові виклики без поважних причин.

Разом з тим, слід зауважити, що апеляційним судом прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_2 до розгляду та надано можливість відстоювати свою позицію в апеляційному суді, чим фактично забезпечено право на справедливий судовий розгляд компетентним та незалежним судом, яким надано оцінку доводам скаржника.

Отже, апеляційний суд не знайшов порушення норм процесуального права під час винесення постанови у суді першої інстанції у відсутності ОСОБА_2 .

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду у суді першої інстанції, який надав їм об`єктивну та неупереджену оцінку, вони не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови. Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], §41.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 червня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 червня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь