справа № 179/1716/25
провадження № 3/179/961/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року с-ще Магдалинівка

Суддя Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області Чорна А.О., розглянувши матеріали, що надійшли з Відділення поліції № 1 Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровської області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 449662 від 07.10.2025, 07.10.2025 о 17 год. 15 хв. в с. Котовка по вул. Центральній водій ОСОБА_1 керував мопедом LEADER-GX 500 Т-В, без номерного знаку, в стані алкогольного сп`яніння. Відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, що зафіксовано на технічний запис підрозділу. Від керування відсторонений, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані за ст. 130 ч. 1 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

За правилами статті 268 КУпАП справу про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення справи.

Частиною 2 цієї статті не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи за ст. 130 КУпАП.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08 листопада 2005 року, з якого слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, в п. 41 рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»).

Стаття 268 КУпАП не містить заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 був обізнаний щодо складання відносно нього протоколу та повідомлений про час та місце розгляду справи, від ньогоне надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність на підставі наявних матеріалів.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходжу до наступного висновку.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається противоправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є

будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного

вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і

кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В розясненнях, що містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з наступними змінами, звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Адміністративним правопорушенням згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.9 а) ПДР України, передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Беручи до уваги диспозицію ч. 1 ст. 130 КУпАП можна констатувати, що адміністративна відповідальність наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто зазначеною нормою закону передбачено три складу правопорушення, вчинення яких тягне за собою адміністративну відповідальність:

1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;

2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;

3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом адміністративного правопорушення є особа, яка управляє транспортним засобом.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, є керування транспортними засобами особами в стані сп`яніння; передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння; так само ухилення осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

У судовому засіданні встановлено, що 07.10.2025 було складено протокол у відношенні ОСОБА_1 по ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 449662 від 07.10.2025 вбачається, що 07.10.2025 о 17 год. 15 хв. в с. Котовка по вул. Центральній водій ОСОБА_1 керував мопедом LEADER-GX 500 Т-В, без номерного знаку, в стані алкогольного сп`яніння. Відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, що зафіксовано на технічний запис підрозділу. Від керування відсторонений, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, основним документом, яким висувається обвинувачення посадовою особою є протокол про адміністративне правопорушення, який повинен відповідати положенням ст.ст. 254-256 КУпАП, який в подальшому, разом з матеріалами справи, направляється до органу (посадової особи), для розгляду. При цьому, відповідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Приймаючи рішення, відповідний орган згідно до ст. 283 КУпАП, повинен описати обставини, установлених під час розгляду справи.

Тобто, під час розгляду справи, в даному випадку, суд повинен в межах протоколу про адміністративне правопорушення перевірити зазначені в ньому суть правопорушення, яка висувається особі та під час підтвердження обставин описати їх в своєму рішення.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення із поміж іншого зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам ст. 256 КУпАП. Невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам вищезазначеної норми КУпАП тягне за собою визнання його недійсним і в такому разі справа про адміністративне правопорушення має бути закрита.

Однак, як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , особою, яка склала протокол, ставиться в провину, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто порушив п. 2.5 ПДР України.

Тобто, працівником поліції, ще на стадії оформлення протоколу не було розкрито об`єктивної сторони правопорушення, його суть викладена формально, не конкретно. Із протоколу не зрозуміло чи водій керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тобто порушив п. 2.5 ПДР України, чи водій керував у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 а ПДР України.

Згідно ст. 256 КУпАП та вимог «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України за № 1376 від 06.11.2015 року у протоколі про адміністративне правопорушення поряд з іншим, повинно чітко зазначено місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол, а до протоколу повинні бути додані докази вчиненого правопорушення.

При цьому, суть адміністративного правопорушення має бути конкретною за змістом, викладеною з урахуванням суб`єктивних та об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За змістом ст. 279 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення, тобто, суд має здійснювати судовий розгляд справи в межах протоколу про адміністративне правопорушення, шляхом перевірки суті зазначеного в ньому адміністративного правопорушення, яке висувається особі та під час підтвердження обставин описати їх в своєму рішення.

У відповідності до положень КУпАП суд не може самостійно встановлювати обставини вчинення адміністративного правопорушення та виходити за межі обставин, зазначених у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

При цьому, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 449662 від 07.10.2025 складений з грубим порушенням та не відповідає вимогам КУпАП, оскільки в ньому зазначено дві ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є порушенням вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху та відмова від проходження медогляду на стан сп`яніння, що є порушенням п. 2.5 Правил дорожнього руху, що є неприпустимим.

Визначення факту сп`яніння проводиться або з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки водія, або в закладах охорони здоров`я фаховим лікарем.

За умови позитивного результату тесту спеціального технічного засобу, або надання лікарем за результатом огляду висновку про перебування водія у стані сп`яніння це є виключними підставами для інкримінування водієві порушення п. 2.9 А) ПДР України.

За таких встановлених обставин, суть висунутого водієві обвинувачення може бути лише з прив`язкою до констатованого факту, тобто, що останній керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується або показником тесту спеціального технічного засобу, або висновком лікаря. Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення хоча і міститься у фабулі про керування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, але згідно відеофіксації вбачається, що водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У відповідності до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому інкримінування водієві одночасного порушення п. 2.5 ПДР України (відмова водія від обов`язку на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції) із констатацією у суті правопорушення про керування в стані алкогольного сп`яніння є неприпустимим і таким, що порушує право особи на захист від конкретно сформульованого звинувачення.

Таким чином, враховуючи те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам вищезазначеної норми КУпАП тягне за собою визнання його недійсним, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочато підлягає закриттю, у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 8, 33, 401, ст. 130 ч. 1 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя: А.О. Чорна