"27" жовтня 2025 р. Справа № 363/2248/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Олійник С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

20.04.2025 року о 18 год. 20 хв в с. Нові Петрівці по вул. Корольова, 41, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Infiniti FX35 д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився із застосуванням приладу Drager у присутності двох свідків. Проба позитивна 1,63 проміле. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в суді заперечив вину у вчиненні правопорушення,пояснив суду, що він підійшов до автомобіля, який припаркований стояв не далеко від його будинку, під`їхали поліцейські і запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння. Він не керував автомобілем, поліцейські склали протокол неправомірно, на місці виконав вимогу поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки не був обізнаний щодо правопорушення.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Шумський І.С. подав до суду клопотання про закриття провадження у справі.

Вказане клопотання мотивовано тим, що із наявних у матеріалах справи доказів не вбачається наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, до справи не додано будь-яких доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 , не зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення належними доказами. Будь-які докази про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відсутні. Факт керування водієм відсутній. ОСОБА_1 не керував автомобілем, а перебував біля припаркованого транспортного засобу біля подвір`я де він проживає. Відеозапис не підтверджує правопорушення: у матеріалах справи відсутній відеозапис моменту керування автомобілем, що порушує вимоги до фіксації подій. Порушено процедуру оформлення: не забезпечено право на захисника; не складено акт про відсторонення від керування.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №306504 від 20.04.2025 року, встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Чек тесту з приладу Drager Alcotest тест №610 від 20.04.2025 року, відповідно до якого результат огляду ОСОБА_1 позитивний 1,63 проміле.

Із направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій, відповідно до якого у результаті огляду, проведеного поліцейським у ОСОБА_1 виявленні ознаки сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей.

Із акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів встановлено , що за результатом огляду встановлено алкогольне сп`яніння.

Письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , підтверджується їх пристутність при огляді на визначення стану алкогольного сп`яніння, водій погодився.

І відеозапису нагрудної камери працівника поліції, встановлено, що огляд проводився біля автомобіля, водій знаходився біля багажного відділення автомобіля, у присутності двох свідків поліцейський запропонував пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора, на що водій ОСОБА_1 у добровільній формі погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП - обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Також згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 40 ЗУ "Про Національну поліцію" - поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення.

Так, до протоколу серії ЕПР1 за №278935 від 22.03.2025 року працівниками поліції дійсно додано диск, під час відтворення якого судом встановлено, що відеозапис починається з того, що працівники поліції пропонують пройти огляд на стан сп`яніння не зазначаючи виявлених у нього ознак сп`яніння та роз`яснює, що буде складено протокол. При цьому дійсно, оглянутий судом відеозапис не містить інформації про те, хто саме керував автомобілем, зазначеним в протоколі, оскільки факту зупинки зафіксовано не було.

Як вже зазначалося вище,ч.1ст.130КУпАП дійсно передбачає відповідальність зокрема і,за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому суб`єктом даного адміністративного правопорушення може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює усвідомлену і цілеспрямовану діяльність з використання відповідних його функцій.

Відповідно до ПДР України, водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Чинне законодавство, зокрема, ПДР України, не містять визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення наведено в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 20.02.2019 року по справі за №404/4467/16-а зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі.

Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Отже, обов`язковому з`ясуванню в даному конкретному випадку підлягає факт керування особою транспортним засобом. При цьому, основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом, та зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Під час розгляду справи суд установив, що працівниками поліції не було належним чином задокументовано та доведено факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Додані до протоколу письмові матеріали та відеозапис не містять відомостей, які б підтверджували, що саме він керував автомобілем Infiniti FX35, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №306504 від 20.04.2025 року, ОСОБА_1 інкримінується керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується актом огляду, показниками приладу Drager Alcotest (1,63 проміле) та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Разом з тим, із відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що огляд проводився біля припаркованого автомобіля поблизу будинку, де проживає ОСОБА_1 , без фіксації моменту керування транспортним засобом.

Згідно з п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України заборонено керувати транспортним засобом у стані сп`яніння. Обов`язковою ознакою складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є саме факт керування автомобілем. Відповідно до п. 2.5 Інструкції МВС та МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року, стан сп`яніння має правове значення лише за умови підтвердження факту керування транспортним засобом.

Належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 дійсно керував автомобілем, матеріали справи не містять. Протокол складено без відеофіксації моменту керування, акт про відсторонення від керування відсутній.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справах про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність чи відсутність події правопорушення та винність особи. Оскільки таких доказів не подано, вина ОСОБА_1 не доведена.

Суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять достатніх, допустимих і достовірних доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Перебування особи біля автомобіля та позитивний результат огляду не є підтвердженням факту керування. Отже, у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Оскільки матеріалами справи не доведено факт керування транспортним засобом 20.04.2025 року, а сам ОСОБА_1 заперечує цей факт, суд вважає, що наявні підстави для закриття провадження у справі відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. cт. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року за №23-р 2010 - адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої ст. 62 Конституції України презумпції невинності.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності слід керуватися принципом, згідно з яким винність особи не може ґрунтуватись на припущеннях. Будь-які сумніви у винуватості особи повинні тлумачитися на її користь. Однак, Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення в даному конкретному випадку, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.07.2019 року у справі за №216/5226/16-а - притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі за №536/1703/17.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року - ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд зазначає, що вказані та досліджені судом докази у своїй сукупності не доводять поза розумним сумнівом факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно п. 1 ст.247КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В даному випадку суд приходить до висновку, що в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1, 9, 40-1, 130 ч. 1, 245, 247, 251, 252, 247, 280 КУпАП, суддя,

постановив:

провадження в справі щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вишгородський районний суд протягом 10 днів.

Суддя С.В. Олійник