Справа № 159/4598/25 Провадження №33/802/714/25 Головуючий у 1 інстанції:Губар В. Є.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

з участю захисника Савчук Г.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Савчук Г.Т. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КпАП України, та згідно зі ст. 36 КпАП України накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) років 9 місяців 2 дні без оплатного вилучення транспортного засобу.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Згідно постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 02.07.2025 о 18 год 45 хв ОСОБА_1 в с. Дубове, вул. Ковельська, керував транспортним засобом марки «Ford galexy», державний номерний знак НОМЕР_3 , будучи особою позбавленою права керування транспортними засобами строком на 3 роки постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20.06.2024, чим порушив п. 2.1а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КпАП Укаїни.

Крім того, 02.07.2025 о 18 год 45 хв ОСОБА_1 в с. Дубове, вул. Ковельська, керував транспортним засобом марки «Ford galexy», державний номерний знак НОМЕР_3 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, від проходження огляду на стан визначення алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, захисник Савчук Г.Т. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає її незаконною та необґрунтованою. Просить скасувати оскаржену постанову в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення та прийняти нову постанову, якою накласти адміністративне стягнення нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме штраф у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 тисяч гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки, розстрочити платіж на 10 місяців згідно ст. 304 КУпАП.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, визнав свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ст. 130 КпАП України, щиро розкаюється у вчиненому, будь-яких ушкоджень майна чи здоров`я не спричинено, а тому є підстави для накладення більш м`якого стягнення, ніж визначено судом першої інстанції. Крім того, вважає існують обставини для зупинення провадження у справі у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є ветераном війни учасником бойових дій, який по теперішній час виконує службові завдання.

За приписами ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

У судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, будь-яких клопотань про розгляд справи без його участі не подавав.

Тому, за наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 у судовому засіданні, при цьому враховує, що інтереси останнього представляє його захисник Савчук Г.Т.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши думку захисника, яка підтримала подану апеляційну скаргу, доходжу наступного висновку.

Відповідно до приписів ч. 7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За положеннями статтей 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На переконання апеляційного суду, вказаних вимог закону судом першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КпАП України дотримано та вжито всіх заходів, передбачених КпАП України для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях останнього складу адміністративних правопорушень, а тому висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень є правильним і повністю відповідає вимогам ст. 280 КпАП України.

Разом з тим, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КпАП України, в апеляційній скарзі фактично не оспорюється, а тому висновок судді в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Вимоги апелянта про скасування рішення суду в частині накладення стягнення обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, визнав свою вину, щиро розкаюється, засуджує свій вчинок, його діяння не спричинило тяжких наслідків, будь-яких ушкоджень майна чи здоров`я, а тому наявні підстави для накладення стягнення нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 5 ст. 126 КпАП України.

Відповідно до положень ст. 36 КпАП України при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Поміж тим, суд не може ігнорувати санкцію ч. 5 ст. 126 КпАП України, якою передбачено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого, тобто безальтернативне стягнення.

Відповідно до ст. 23 КпАП України адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

Застосування аналогії права, як вказує захисник, у цьому випадку, за наявності чіткого правового регулювання відповідних правовідносин КпАП України є необґрунтованим.

При цьому, у даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст. 33 КпАП України, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Тобто у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч. 5 ст. 126 КпАП України, ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Поміж тим, ОСОБА_1 , як водій, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, з ознаками алкогольного сп`яніння, будучи особою позбавленою права керування транспортними засобами усвідомлював, що це заборонено законом та становить небезпеку для оточуючих, однак, проігнорував згадану заборону.

З огляду на наведене, позитивні відомості стосовно особи ОСОБА_1 , його статус військовослужбовця, не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог з урахуванням встановленої законодавцем безальтернативної санкції та суспільної небезпеки правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років 9 місяців 2 дні без оплатного вилучення транспортного засобу, не лише відповідає санкціям ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КпАП України, вимогам ст.ст. 33, 34, 36 КпАП України щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєним адміністративним правопорушенням.

Разом з тим, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника, що судом першої інстанції безпідставно не було зупинено провадження у даній справі у зв`язку із проходженням ОСОБА_1 військової служби, виходячи з наступного.

Так, Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачена можливість зупинення провадження у справі з підстав проходження військової служби.

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Частиною 4 статті 277 КпАП України передбачена можливість зупинення строку розгляду справ про адміністративні правопорушення, у разі якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися, але стосується вона лише адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Зупинення строку розгляду інших справ про адміністративні правопорушення зазначеною правовою нормою не передбачено.

Таким чином інститут зупинення розгляду справ про адміністративні правопорушення КпАП України передбачений, але він не може бути застосований до справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст.130 КУпАП, тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

При цьому, права ОСОБА_1 , передбачені ст. 268 КпАП України, в тому числі право на захист належним чином забезпечені захисником Савчук Г.Т., яка приймала участь у судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а оскаржену постанову слід залишити без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст.ст. 247, 294 КпАП України,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу захисника Савчук Ганни Тимофіївни в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В. В. Гапончук