Справа № 307/3300/25
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/616/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 02.09.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 006200Е від 26.07.2025 та постанови суду від 02.09.2025 вбачається, що 26.07.2025 приблизно о 18 год 40 хв на напрямку прикордонного знаку № 285 на відстані 2000 м до лінії державного кордону на околиці населеного пункту Солотвино Тячівського району, в ході реалізації оперативної інформації, отриманої від офіцерів ПОРВ, виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно ще з двома громадянами України, слідували в бік державного кордону, щоб у незаконний спосіб потрапити на територію Румунії. Своїми діями ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордону у складі групи осіб, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 02.09.2025 скасувати та закрити провадження у справі щодо нього на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Він не мав наміру на незаконний перетин державного кордону, а у момент затримання перебував у приватному будинку готельного типу на відстані 2000 м до лінії державного кордону, де перебував на відпочинку. Надав письмові пояснення та підписав складені щодо нього адміністративні матеріали під примусом та погрозами працівників прикордонної служби. При затриманні йому не було роз`яснено його права, не вручено копії протоколу, а у протоколі та інших складених щодо нього матеріалах відсутні підписи понятих. Крім того, судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки він не був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, внаслідок чого був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП.

-2-

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а подав заяву про розгляд справи без його участі. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, чи захисника, або потерпілих в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Із протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що 26.07.2025 приблизно о 18 год 40 хв на напрямку прикордонного знаку № 285 на відстані 2000 м до лінії державного кордону на околиці населеного пункту Солотвино Тячівського району, в ході реалізації оперативної інформації, отриманої від офіцерів ПОРВ, виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно ще з двома громадянами України, слідували в бік державного кордону, щоб у незаконний спосіб потрапити на територію Румунії. Своїми діями ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордону у складі групи осіб, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини здійснення спроби перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 26.07.2025, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 26.07.2025, письмовими поясненнями начальника групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б)

НОМЕР_1

прикордонного загону ОСОБА_3 від 26.07.2025, схемою виявлення правопорушника від 26.07.2025, письмовими поясненнями та заявою ОСОБА_1 про визнання вини, довідкою щодо проведення опитування трьох громадян України, затриманих на ділянці ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 до апеляційної скарги не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 1 категорії ОСОБА_4 була упередженою при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, і що у неї були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про її зацікавленість у результатах розгляду справи. У підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор прикордонної служби ОСОБА_4 діяла у межах наданих їй повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до визнання вини і підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів не з власної волі.

Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно нього адміністративні матеріали.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 надав письмові пояснення та підписав складені щодо нього адміністративні матеріали під примусом та погрозами працівників прикордонної служби, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі не підтверджені жодними доказами, що у свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що такі спрямовані виключно на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення.

Додану до апеляційної скарги фотокартку, на якій відображені тілесні ушкодження, апеляційний суд оцінює критично, оскільки така фотокартка є невідомого походження і з неї неможливо чітко встановити, що ці тілесні ушкодження належать ОСОБА_1 та спричинені йому працівниками прикордонної служби. При цьому, до апеляційної скарги не додано доказів, що ОСОБА_1 після складення щодо нього протоколу звертався до медичних закладів з метою отримання медичної допомоги.

Неспроможними апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що при затриманні ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, не вручено копії протоколу, а у протоколі та інших складених щодо нього матеріалах відсутні підписи понятих.

При оцінці вказаних доводів, апеляційний суд зазначає, що зі складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вбачається, що права та обов`язки йому роз`яснено, зі змістом протоколу він ознайомлений, примірник такого отримав. Аналогічні обставини підтверджені підписами ОСОБА_1 і у протоколі про адміністративне затримання. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що при складані цих протоколів свідки та поняті не залучались, а зі змісту протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів убачається, що у такому містяться підписи як ОСОБА_1 , так і понятих, які були залученні при здійсненні вказаної процесуальної дії.

-4-

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції дав належну оцінку доданим до протоколу доказам та обґрунтовано визнав їх такими, що підтверджують вину в порушенні вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та доводять факт здійснення ОСОБА_1 спроби незаконного перетину державного кордону поза пунктами пропуску.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не мав наміру на незаконний перетин державного кордону, а у момент затримання перебував у приватному будинку готельного типу на відстані 2000 м до лінії державного кордону, де перебував на відпочинку, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі є надуманими та безпідставними, а також спростовуються змістом протоколу та доданими до нього матеріалами, якими підтверджено, що ОСОБА_1 мав намір здійснити спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску, внаслідок чого був затриманий прикордонним нарядом на напрямку прикордонного знаку № 285, на околиці н. п. Солотвино на відстані близько 2000 метрів до лінії державного кордону.

Апеляційний суд бере до уваги те, що зміст складеного щодо ОСОБА_1 протоколу свідчить про те, що такий відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, у ньому відображені всі необхідні й передбачені цими нормами відомості та обставини, у тому числі чітко викладена суть адміністративного правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність статтею 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд оцінює їх як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, досліджених судом першої інстанції.

-5-

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що 26.07.2025 о 18 год 40 хв ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Румунію поза пунктом пропуску, в результаті чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом на напрямку 285 прикордонного знаку на околиці н. п. Солотвино на відстані близько 2000 м до лінії державного кордону.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 перебував у місці затримання з іншою метою, ніж спроба незаконного перетину державного кордону.

У підтвердження доводів про те, що ОСОБА_1 перебував на відпочинку не надано жодних доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було порушено ОСОБА_1 право на захист, оскільки він не був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, внаслідок чого був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, апеляційний суд з урахуванням наведеного вище також не бере до уваги. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у розгляді справи про адміністративне правопорушення за ст. 204-1 КУпАП не є обов`язковою, і відповідно розгляд справи без участі правопорушника не є безумовною підставою для скасування судового рішення, а з довідки про доставку смс-повідомлення (а. с. 18) вбачається, що ОСОБА_1 був повідомлений про час та місце розгляду справи, однак будь-яких клопотань про відкладення судового засідання не заявляв.

Тому, апеляційний суд вважає, що право на захист ОСОБА_1 не було порушено. Між тим, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП під час апеляційного перегляду справи, однак у судове засідання не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи без його участі.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження і такі відхиляються.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_1 , який є мешканцем м. Київ, знаходився в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку № 285, на околиці н. п. Солотвино на відстані близько 2000 м до лінії державного кордону, під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України, з іншою метою, а ніж спроба незаконного перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску.

Разом з тим, як вбачається зі змісту протоколу та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 ставиться у провину здійснення спроби перетину державного кордону поза пунктами пропуску у складі групи осіб, а саме зі ОСОБА_5 та ОСОБА_6

-6-

Проте, апеляційним судом встановлено, що постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.09.2025 (справа № 307/3278/25), провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, а постановою цього ж суду від 03.09.2025 (справа № 307/3304/25) з аналогічних підстав закрито провадження у справі щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У зв`язку з наведеним, дії ОСОБА_1 , які відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 006200Е від 26.07.2025 та постанови судді від 02.09.2025 кваліфіковані за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, необхідно перекваліфікувати на ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, виключивши таку кваліфікуючу ознаку як «вчинення правопорушення групою осіб», оскільки відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 провадження у справах про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в їхніх діях складу цього адміністративного правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, тобто здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктом пропуску через державний кордон України.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту протоколу ЗхРУ № 006200Е від 26.07.2025 не вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у провину здійснення спроби незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктом пропуску через державний кордон України особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову. У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

З урахуванням наведеного, зважаючи, що досліджені докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою, підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 підлягає зміні у частині кваліфікації дій останнього шляхом перекваліфікації його дій з ч. 2 на ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у межах санкції цієї частини статті.

Згідно ст. 23, 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність та враховується мета адміністративного стягнення, яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При визначенні ОСОБА_1 виду та міри адміністративного стягнення апеляційний суд враховує характер та спосіб вчинення адміністративного правопорушення, ступінь вини правопорушника, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, та відомостей, які б характеризували ОСОБА_1 з негативної сторони.

Тому, апеляційний суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_9 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн, яке відповідно санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП є мінімальним.

-7-

Саме таке стягнення з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, на переконання апеляційного суду є необхідним для виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових правопорушень, і у свою чергу відповідатиме меті адміністративного стягнення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що до апеляційної скарги не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували вищенаведені висновки апеляційного суду та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення із закриттям провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 02.09.2025 щодо ОСОБА_10 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з ч. 2 ст. 204-1 КУпАП на ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

У решті постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 02.09.2025 щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя