ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/442/25 Головуючий суддя І інстанції Грінчук О. П.
Провадження № 33/818/1377/25 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю.,

за участі

секретаря Шевченко Д.В.,

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Царьова Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Царьова Р.В. на постанову судді Холодногірського районного суду міста Харкова від 16 липня 2025 року стосовно ОСОБА_1 , -

у с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановою встановлено, що 09.01.2025 о 09 год. 56 хв. за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 140, водій ОСОБА_1 керував т.з. Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, значно звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. На пропозицію пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. На підставі вказаного, відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол серії ЕПР1 №216328 від 09.01.2025 за ч.1 ст. 130 КУпАП

В своїй апеляційній скарзі апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду у зв`язку з тим, що останній день припадав на вихідний, а апеляційна скарга була подана на наступний робочий день.

Оскаржувану постанову просить скасувати, ухвалити нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що ОСОБА_1 скоїв правопорушення в стані крайньої необхідності, оскільки в цей час у нього в машині перебував гр. ОСОБА_2 , який є інвалідом 1 групи та якого ОСОБА_1 не міг залишити в автомобілі, у зв`язку з його хворобою.

Наголошує, що існувала реальна загроза житть ОСОБА_2 , який не міг тривалий час знаходитись у холодному автомобілі, бо мав підвищену температуру та захворювання нирок, перебував в авто одразу після медичних процедур.

Таким чином, водій відвертав більшу шкоду, тобто діяв в стані крайньої необхідності.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що апелянт довів поважність пропуску строку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом виконані не в повному обсязі.

Так, суд першої інстанції визнаючи винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП послався як на докази на протокол про адміністративне правопорушення, відео з нагрудної камери працівника поліції, направлення на огляд водія транспортного засобу.

Згідно вимог ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції.

Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

При цьому обов`язковою умовою для виникнення обставин, згідно яких працівник поліції має право вимагати від водія пройти огляд на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння є наявність підстав для зупинки транспортного засобу та наявність у водія відповідних ознак такого стану.

Окрім того, представник влади має оцінювати обставини справи, зокрема обставини самого водія щодо можливості проходження огляду та відповідно реагувати на них, змінюючи алгоритм дій, пов`язаних з встановленням обставин наявності чи відсутності у водіїв стану наркотичного чи алкогольного сп`яніння.

Зокрема в даній інспектори патрульної поліції мали з`ясувати обставини перевезення ОСОБА_1 в своєму автомобілі інваліда 1 групи, забезпечити належні умови для особи яка потребує стороннього догляду та відповідно з`ясувати чи не знаходився ОСОБА_1 у стані крайньої необхідності, пов`язаного саме з вимогою інспектора проїхати в заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Вказані обставини є вирішальними, оскільки з зазначеного вище випливає чи є склад відповідного адміністративного правопорушення в діях водія чи він відсутній.

Таким чином, доказуванню в даній справі підлягають обставини, згідно яких чи була відмова ОСОБА_1 добровільною, умисною чи водій діяв в умовах крайньої необхідності.

Згідно позиції самого ОСОБА_1 , яку він повідомив суду апеляційної інстанції в судовому засіданні, він дійсно керував транспортним засобом, їхав в населений пункт Пересічне, в автомобілі віз свого знайомого ОСОБА_2 з лікарні додому, оскільки він його про це поросив і відвезти його було нікому, отже він погодився, а працівники поліції зупинили його, повідомили про порушення правил дорожнього руху, потім почали вимагати прослідувати з ними в службовому авто до лікаря нарколога для проходження огляду.

Він їм пояснював, що погоджується пройти огляд, проте спочатку треба доставити додому ОСОБА_2 , бо він є інвалідом 1 групи, потребує стороннього догляду, надворі холодно і він фізично не зможе тривалий час знаходитись в холодному автомобілі.

Проте працівники поліції вимагали проїхати до закладу охорони здоров`я та пройти огляд, наполягали на тому, що це не є їх обов`язком вирішувати питання щодо пасажира авто, на що ОСОБА_1 сказав, що в такому форматі він відмовляється проходити огляд, без вирішення питання щодо безпеки ОСОБА_2 .

Після вказаних подій, патрульні поліцейські склали протокол, зафіксувавши його відмову від проходження огляду.

На відеозаписі з нагрудної камери зафіксовано спілкування поліцейських і водія ОСОБА_1 .

Екіпажем поліції було зупинено автомобіль ОСОБА_1 .

Під час спілкування, поліцейський повідомив, що транспортний засіб було зупинено через порушення ПДР України.

Далі, з відео вбачається, що поліцейський запропонував водієві проїхати до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, на що водій категорично повідомив обставини перевезення інваліда, зазначав що треба завезти його додому, а потім він погоджується пройти огляд.

При цьому, водій повідомив, що він не вживає наркотичні засоби, інваліда залишати в холодну пору в автомобілі він не може.

Поліцейський у категоричній формі повідомив водієві, сказав, що це його обов`язок.

Після вказаного було складено протокол.

В суді апеляційної інстанції, захисником було заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_2 , яке було задоволено.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 повідомив, що він є інвалідом першої групи, потребує стороннього догляду, має травму, після отримання якої він не відчуває ніг, вони паралізовані, ходити не може, переміщається у візку.

Крім того, після проведеної операції йому поставили катетор, вивели трубку, яка постійно забиваєтья і йому з певною періодичність треба їздити в лікарню, для проведення процедур.

З ОСОБА_1 знайомі, проживають в одному населеному пункті, неподалік один від одного.

В день події він попросив ОСОБА_1 відвезти його у лікарню в місто Харків, на що він погодився. Після проведення процедур вони поїхали додому, він був на пасажирському місці попереду, поряд з водієм.

Далі їх зупинила поліція, як на їх думку за порушення ПДР України. ОСОБА_1 вийшов з автомобіля і спілкувався з інспекторами, ОСОБА_2 чув розмову між ними повністю, як пропонували пройти огляд, чув як ОСОБА_1 казав, що не може залишити його в автомобілі, бо холодно.

Після вказаного сам ОСОБА_2 повідомив патрульним поліцейським, що він інвалід, не може ходити, просив їх звернути увагу на такі обставини, забрати його нікому, проте інспектори ігнорували та далі вимагали прослідувати до лікаря нарколога у службовому авто, а ОСОБА_2 мав залишитись в автомобілі.

ОСОБА_1 відмовився, було складено протокол.

Коли ОСОБА_2 прибув додому, у нього підвищилась температура, бо йому не можна переохолоджуватись.

Повідомив що переохолодження може привести до страшних наслідків, оскільки має проблеми з нирками.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані покази свідка щодо стану його здоров`я повністю підтверджуються (арк. 28 довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією)

З урахуванням наведеного, апеляційний суд зазначає, що під час судового засідання було встановлено хронологію подій 09 січня 2025 року і встановлено, що ОСОБА_1 дійсно відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, проте така відмова була зумовлена станом крайньої необхідності.

При цьому суд зауважує, що відповідно до положень ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Відповідно до ст. 3 Конституції України Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 віз у своєму авто ОСОБА_3 , який є інвалідом 1 групи, потребує стороннього догляду, самостійно не може себе обслуговувати, нижня частина тіла паралізована.

Об`єктивно, перебування ОСОБА_3 в холодну пору року в автомобілі, може загрожувати життю.

Про вказані обставини було повідомлено інспекторів, проте жодної реакції не було.

Відповідно, водій ОСОБА_1 діяв стані крайньої необхідності, де з однієї сторони він заподіював шкоду, шляхом відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, тобто порушив пункт ПДР України, а з іншої сторони таким діями він відвертав небезпеку життю ОСОБА_2 і небезпека не могла бути відвернена іншим шляхом, оскільки доставити додому ОСОБА_3 було нікому.

Фактично представники влади своїми діями і поставили водія у такий стан, проігнорувавши потреби ОСОБА_2 та його стан здоров`я.

Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 міг викликати швидку допомогу для ОСОБА_2 є помилковими, оскільки швидка допомога не доставляє громадян додому, а викликається в разі необхідності отримання екстреної медичної допомоги, яку надають у разі раптових станів, що загрожують життю, таких як втрата свідомості, сильний біль, травми (переломи, кровотечі), інсульт, серцевий напад тощо.

Вона включає невідкладні лікувальні та діагностичні заходи на місці події та під час транспортування до лікарні.

З огляду на вказане, сукупність встановлених апеляційним судом обставин є підставою для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи, яка притягується до відповідальності.

Отже, апеляційний суд не вбачає наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначеним обставинам, суддя належної оцінки не надав та прийняв передчасне рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови, а також закриття провадження у справі відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 294, 295 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновивши строк на апеляційне оскарження постанови судді Холодногірського районного суду міста Харкова від 16 липня 2025 року стосовно ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу захисника Царьова Р.В. задовольнити.

Постанову судді Холодногірського районного суду міста Харкова від 16 липня 2025 року стосовно ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева