КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/4901/2025
Головуючий в суді І інстанції Бабайлова Л.М.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 жовтня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю секретаря судового засідання Діденка А.С., розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Александрова Дмитра Олександровича на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 08 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 08 вересня 2025 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 19 липня 2025 року о 18:13 по вул. Крайній, 17 у м. Києві керував транспортним засобом - автомобілем Ford д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, захисник Александров Д.О. подав апеляційну скаргу 18 вересня 2025 року через систему «Електронний суд», в якій просив скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 08 вересня 2025 року та закрити провадження в справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі вказував, що суд першої інстанції поклав у вину ОСОБА_1 сукупність матеріалів поліції: протокол, так звану картку обліку адміністративного правопорушення, направлення на огляд, копію окремої постанови від 19 липня 2025 року за ч. 1 ст. 126 КУпАП, фрагменти відеозаписів з боді-камер, а також показання працівника поліції про виклик «102» нібито від таксиста, «слід мастила» до території гаражного кооперативу, виявлення автомобіля Ford без водія та перекази слів невстановлених осіб і «охоронця» кооперативу. Водночас ОСОБА_1 від першого спілкування з поліцією послідовно заявляв, що автомобілем не керував, на територію кооперативу зайшов пішки, просив залучити представників військової служби правопорядку з огляду на свій статус, але отримав відмову. Захист у суді першої інстанції наполягав на відсутності належних доказів факту керування та просив закрити провадження, постанова за ст. 126 КУпАП як штучний доказ керування адвокатом оскаржено, докази оскарження надані суду першої інстанції. Постановою суду першої інстанції всі доводи захисту безпідставно відхилено.

Вказував, що справу розглянуто з відступом від засад, закріплених у ст. 7, 245 КУпАП, стандарту доказування, який випливає зі ст. 251, 252, 280 КУпАП, ст. 62 Конституції України. Суд зобов`язаний встановити подій і склад правопорушення та вину конкретної особи на підставі фактичних даних, здобутих і перевірених, у визначеній законом процесуальній формі, оцінюючи їх окремо і у сукупності, повно і неупереджено. У справах за ч. 1 ст. 130 КУпАП визначальною є базова обставина - факт керування транспортним засобом саме цією особою у конкретний час та місце. Лише після доведення цього факту правомірно виникає обов`язок такої особи виконати пропозицію/вимогу огляду на стан сп`яніння за ст. 266 КУпАП, п. 2.5 ПДР. Без доведеного факту керування фіксація «ознак сп`яніння» юридично нейтральна для складу правопорушення, а «відмова» від огляду не може замінити собою відсутній базовий елемент складу правопорушення.

Наголошував, що поліцейський намагався «вивести» ОСОБА_1 на розмову, вводив в оману про припинення відеозапису, хотів отримати від ОСОБА_1 визнання факту керування автомобілем, однак так і не отримав бажаного. Протокол за ст. 130 КУпАП було складено без доказів. Навіть за відсутності доказів поліція продовжувала тиснути на особу, спілкуватися з особою в контексті, який вказував би на доведеність керування, чого насправді доведено не було.

Матеріали, на які спирався суд, не підтверджують факту керування ОСОБА_1 . Відеозаписи з боді-камер не містять жодного кадру, де особа керує автомобілем, перебуває за кермом чи вчиняє будь-які маневри. Посилання на «слід мастила» є суто нейтральним технічним індикатором, що не ідентифікує особу водія. Окремим документом є картка обліку адмінправопорушення, яка за своєю природою слугує реєстраційним супроводом і не доводить події чи вини, вона не підміняє протокол і первинні джерела, а також картка не містить обов`язкових реквізитів документу, вона не має доказової цінності для справи.

Посилання на копію постанови за ч. 1 ст. 126 КУпАП від 19 липня 2025 року не усуває дефіциту доказів у цій справі: це інше провадження, що не встановлює факту керування саме о 18:13 19 липня 2025 року і не підтверджує ні стан сп`яніння, ні відмову в розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП. Використання такого документа як опосередкованого підсилювача суперечить критеріям належності та достатності. Постанова оскаржена, законної сили не набрала, штраф за постановою не сплачений, з постановою ОСОБА_1 не згоден. Докази оскарження постанови суду залишились без оцінки з боку суду.

Ключові твердження обвинувачення походять не з прямих спостережень, а з переказів невстановлених осіб. У матеріалах відсутні ідентифікаційні дані таксиста, який нібито телефонував на «102», суд не надав доказів виклику 102, аудіозапису такого виклику, картки виклику зі змістом повідомлення на лінію 102, електронного рапорту, який обов`язково формується в разі виклику на 102, виклик 102 вбачається з пояснень поліцейського, без доказів. Також відсутні письмові пояснення «охоронця» кооперативу, який «бачив заїзд», і немає належно оформлених пояснень від так званого «власника» іншого авто. Усе це лишилося на рівні усних пояснень поліцейського без процесуальної форми, придатної для перевірки в суді.

За таких умов суд не вправі був прирівнювати неперевірені перекази до доказів у значенні ст. 251 КУпАП.

Водночас на самих відеозаписах містяться фрагменти, що прямо суперечать мотивам постанови. Зокрема, зафіксовано діалоги о 19:09 та 19:12, у яких поліцейські підтверджують відсутність свідків керування та відсутність відео з камер спостереження. Суд не надав цим обставинам належної оцінки, натомість дійшов протилежного висновку про нібито «наявні підтвердження». Це свідчить про однобічність та неповноту дослідження доказів всупереч ст. 252 КУпАП і порушує конституційний припис презумпції невинуватості.

Посилання на «ознаки сп`яніння» у вигляді нестійкої ходи та запаху алкоголю без попереднього доведення факту керування не створює складу ч. 1 ст. 130 КУпАП. Пропозиція пройти огляд адресована водієві, доки цей статус не доведено, відмова не порушує юридичних наслідків у межах інкримінованої норми.

Посилався на положення ст. 280, 9, 130 КУпАП, визначення водія відповідно до Правил дорожнього руху, посилався на положення п. 24 Пленуму Верховного Суду України у постанові від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» про неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, їх законних представників і захисників.

В судове засідання 20 жовтня 2025 року учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, в тому числі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - через захисника Александрова Д.О., якому направлено судову повістку-повідомлення до електронного кабінету.

Захисником Александровим Д.О. подано клопотання про відкладення судового засідання в зв`язку з відрядженням з питань волонтерської допомоги та відсутністю стабільного інтернет-з`єднання в дорозі.

Разом із тим, докази відрядження Александрова Д.О. до клопотання не додані, а тому клопотання було визнано судом необґрунтованим.

Відповідно до ч. 4 - 6 ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не пізніше ніж за три дня до початку судового розгляду. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або у суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання (рішення ЄСПЛ «Чірікоста і Віола проти Італії»).

Враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на постанову судді по справі про адміністративне правопорушення та положення ч. 6 ст. 294 КУпАП, враховуючи, що розгляд справи вже відкладався 13 жовтня 2025 року, а також обізнаність особи, якою подано апеляційну скаргу, про дату, час і місце розгляду справи, та необґрунтованість клопотання про відкладення судового засідання, апеляційний суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до ст. 268 КУпАП участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у розгляді справ зазначеної категорії не є обов`язковою.

Дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Ухвалюючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції визнав доведеним те, що останній вчинив правопорушення, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у час, місці та за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення; карткою обліку адміністративного правопорушення; направленням на огляд водія транспортного засобу; копією постанови від 19 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП; переглянутим у судовому засіданні відеозаписом події, з якого вбачається, що ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції двічі відмовився пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку та зазначив, що він не керував транспортним засобом, не причетний до ДТП, а на територію гаражного кооперативу прийшов пішки. Крім того, на відео зафіксовано як чоловік (дані не встановлено) каже: «Ви ж за мною їхали», «Він їхав прямо, потім повернув праворуч і там вдарився по-моєму ще в одну машину». Також на відео зафіксовано, як чоловік, який представився працівникам поліції охоронником гаражного кооперативу, повідомляє, що бачив як ОСОБА_1 заїхав на територію кооперативу, але не бачив, що він п`яний.

Допитаний судом першої інстанції працівник патрульної поліції Топіха С.А. показав, що на лінію «102» від таксиста, який не зазначив свої дані, надійшов виклик про те, що по вул. Крайній у м. Києві невідомий чоловік у військовій формі здійснив наїзд на бетонний блок. Прибувши за викликом, на місці дорожньо-транспортної пригоди жодних транспортних засобів виявлено не було, проте, на дорозі залишився чіткий слід мастила, який вів до гаражного кооперативу, де було виявлено автомобіль «Ford», номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого нікого не було, який в`їхав у припаркований вже на території гаражного кооперативу автомобіль «Москвич», власник якого повідомив, що бачив, як на місці події перебував чоловік у військовій формі, який рухався від автомобіля «Ford». Крім того, у ході спілкування, на місце події прибув охоронник гаражного кооперативу, який зазначив, що бачив як ОСОБА_1 на автомобілі «Ford» заїхав на територію гаражного кооперативу, чи перебував він у стані алкогольного сп`яніння йому не відомо. У ході спілкування із ОСОБА_1 у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме, не стійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, у зв`язку із чим йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння або на місці зупинки, або у медичному закладі, проте, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а прийшов на територію гаражного кооперативу пішки, спростовуються переглянутим в судовому засіданні відеозаписом із боді-камер поліцейських, на якому зафіксовано, що у ході спілкування із ОСОБА_1 на місце дорожньо-транспортної пригоди прибув чоловік, який представився охоронцем гаражного кооперативу та, на запитання працівника поліції повідомив, що бачив як саме ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Ford», заїхав на територію гаражного кооперативу.

Між тим, такий висновок судом першої інстанції зроблений на підставі неповно досліджених доказів та внаслідок їх неналежної оцінки і погодитись з цим висновком не можливо.

За змістом ст. 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом у якому фіксується сутність вчиненого правопорушення і лише який є підставою для подальшого провадження справи у суді. Для протоколу про адміністративне правопорушення передбачена як спеціальна його форма, так і вимоги, які регламентують його зміст, а саме: викладення об`єктивної сторони вчиненого адміністративної правопорушення із зазначенням усіх складових, які утворюють об`єктивну сторону цього правопорушення, в тому числі часу, місця і способу вчиненні адміністративного правопорушення; зазначення обставин, які дають можливість характеризувати суб`єктивну сторону правопорушення, із зазначенням усіх її складових, необхідних для розгляду справи даних, зокрема щодо особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків; фіксуються вчиненні процесуальні дії, у тому числі і ті, які гарантують забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності. При розгляді справи службові особи, що здійснюють розгляд, повинні керуватися виключно даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наведене дає підстави стверджувати те, що підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у відповідної службової особи виникають після вчинення адміністративного правопорушення, а також наявності даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому та його об`єктивної сторони зокрема.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Також відповідно до п. 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», правопорушення за ст. 130 КУпАП вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Разом із тим, судом першої інстанції під час розгляду справи не звернуто увагу, що з доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що транспортний засіб Ford д.н.з. НОМЕР_1 не знаходився під керуванням ОСОБА_1 , а стояв на території гаражного кооперативу, при цьому ОСОБА_1 перебував поза салоном автомобіля, натомість інспектором поліції ініційовано притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Так, відеозаписом з нагрудних камер поліцейських не було зафіксовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції і у нього працівниками поліції безпосередньо після зупинки транспортного засобу виявлено ознаки алкогольного сп`яніння.

Із відеозапису вбачається лише, що ОСОБА_1 в присутності працівників поліції перебуває на території гаражного кооперативу, поруч з припаркованим автомобілем Ford д.н.з. НОМЕР_1 , належність якого ОСОБА_1 працівниками поліції не встановлена, водійських прав у ОСОБА_1 не виявлено, при цьому транспортний засіб працівниками поліції не зупинявся, оскільки працівники поліції прибули за викликом свідків в зв`язку з ДТП (в`їзд автомобіля Ford д.н.з. НОМЕР_1 в бетонну плиту перед заїздом до гаражного кооперативу та зіткнення з автомобілем ВАЗ, який перебував на території гаражного кооперативу).

При цьому письмові пояснення від будь-кого зі свідків працівниками поліції не відбирались і будь-які особи свідками події в протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 396528 не зазначені. Натомість, на відеозаписі зафіксовано діалоги о 19:09 та 19:12, у яких поліцейські підтверджують відсутність свідків керування та відсутність відеозаписів з камер спостереження. Суд не надав цим обставинам належної оцінки, натомість дійшов протилежного висновку про нібито «наявні підтвердження».

Встановивши, що на відео зафіксовано як чоловік (дані не встановлено) каже: «Ви ж за мною їхали», «Він їхав прямо, потім повернув праворуч і там вдарився по-моєму ще в одну машину», суд першої інстанції залишив поза увагою, на на відеозаписі з відеореєстратора при цьому зображення відсутнє і чути лише записані голоси, з чого встановити, кому вони належать, взагалі неможливо.

О 18:43 чоловік, особа якого в подальшому не встановлювалася, на відеозаписі каже, що нібито бачив, що ОСОБА_1 заїжджав на територію гаражного кооперативу, однак «не думав, що він п`яний». ОСОБА_1 заперечує, повідомляє, що зайшов пішки. Однак суд першої інстанції безпідставно поклав ці свідчення з відеозапису в основу обвинувачення проти ОСОБА_1 .

У матеріалах відсутні ідентифікаційні дані таксиста, який, згідно повідомлень працівника поліції Топіхи С.А. , допитаного судом першої інстанції, нібито телефонував на «102», суд не надав оцінки відсутності в матеріалах справи доказів виклику 102, аудіозапису такого виклику, картки виклику зі змістом повідомлення на лінію 102, електронного рапорту, який формується в разі виклику на лінію 102. Також відсутні письмові пояснення «охоронця» кооперативу, який «бачив заїзд», і немає належно оформлених пояснень від власника іншого автомобіля.

Не надаючи згоди на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі (18:38, 19:03, 19:13), ОСОБА_1 пояснює, що не керував транспортним засобом, не перебував за кермом автомобіля Ford д.н.з. НОМЕР_1 і не знає, кому він належить. Дані обставини ОСОБА_1 послідовно повідомляються працівникам поліції впродовж усього часу відеозапису і він на них наполягає.

Наведених обставин суд першої інстанції не врахував, в зв`язку з чим неправильно застосував ч. 1 ст. 130 КУпАП і безпідставно наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Всупереч положень ст. 62 Конституції України, суд першої інстанції витлумачив сумніви щодо винуватості ОСОБА_1 не на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а натомість фактично перебрав на себе функції обвинувачення, зробивши висновок про встановлення його винуватості.

Крім того, апеляційний суд враховує, що о 18:32 поліцейський, вчергове почувши від ОСОБА_1 заперечення, що автомобіль Ford д.н.з. НОМЕР_1 йому не належить, ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і не причетний до ДТП, намагаючись отримати від ОСОБА_1 визнання факту керування автомобілем, каже йому: «Будете выделываться - біля машини в наручниках будете стоять», о 18:36 каже «Быстро оформили і поїхали». О 18:55 працівники поліції повідомляють, що «камера більше не пише», хоча відеореєстратори продовжують працювати. Однак ОСОБА_1 продовжує заперечувати, що керував транспортним засобом, і каже, що «не бив ніякої машини».

Наведене дає підстави для висновку, що працівник поліції, не маючи достатньо доказів на підтвердження обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, який він почав складати, намагався шляхом психологічного тиску та обману отримати ці докази у вигляді власного свідчення проти себе ОСОБА_1 під відеозапис.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Також о 18:42, о 18:44, 19:03 на відеозаписі працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за те, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, хоча будь-якого огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не проходив і підстав для висновків щодо наявності у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння у працівників поліції не було.

Апеляційний суд погоджується зі слушними доводами апеляційної скарги, що наявна в матеріалах справи копія постанови серії ЕНА № 5264024 за ч. 1 ст. 126 КУпАП від 19 липня 2025 року, складена відносно ОСОБА_1 за керування транспортним засобом без посвідчення водія та реєстраційних документів на транспортний засіб не усуває дефіциту доказів у цій справі, є іншим провадженням, що не встановлює факту керування саме о 18:13 19 липня 2025 року і не підтверджує ні стан сп`яніння, ні відмову від проходження огляду в розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП. Використання такого документа як опосередкованого підсилювача суперечить критеріям належності та достатності. Постанова оскаржена, законної сили не набрала, однак докази оскарження постанови суду залишились без оцінки з боку суду.

Дослідивши всі докази у провадженні, в їх сукупності, слід визнати, що вони є суперечливими, а тому не можуть бути розцінені як такі, що беззаперечно вказують на доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що наявною сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Александрова Дмитра Олександровича задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 08 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.