Справа №521/3660/25
Номер провадження 3/521/2284/25
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2025 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Кузьменко Н.Л.,
з секретарем Табарчук Н.С.,
представників митниці Крікунової С.О., Євдокимова Д.А., Берназ В.П.,
захисника адвоката Маракушева І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси матеріали справи, що надійшли з Одеської митниці Державної митної служби України відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ознаками порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України, -
В С Т А Н О В И В:
Митна вартість автомобілю, згідно договору купівлі-продажу від 10.10.2024 року склала 100 000,00 грн. (2 400,00 доларів США).
Отже, ОСОБА_1 вчинено дії, спрямовані на переміщення товару через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом надання митному органу, як підстави для переміщення товарів, документів, які містять неправдиві дані стосовно вартості товару.
Зазначені дії, на переконання інспектора митниці, мають ознаки порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України.
Представники митниці, кожен окремо у судових засіданнях 14.08.2025 року, 14.10.2025 року та 16.10.2025 року, просили суд прийняти рішення згідно чинного законодавства.
Таким чином, визначення митної вартості на підставі інвойсу, який датований значно раніше і оформлений попереднім власником даного транспортного засобу, не відповідає реальній вартості товару на момент його продажу. Крім того, на момент переміщення автомобіля через митний кордон, ОСОБА_1 вже не була його власником, даний автомобіль переміщувала інша особа, яка являється громадянином Республіки Молдова. Фактично при складанні протоколу не було встановлено об`єктивних обставин події, не прийнято пояснень у всіх учасників подій, не було проведено товарознавчу експертизу, фактично митниця не встановила основного факту, хто подавав документи на митний контроль та хто фактично переміщував при визначенні події правопорушення і винуватої особи, якщо правопорушення мало місце.
Дослідивши матеріали справи та письмові заперечення захисника, а також вислухавши позиції сторін, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Відповідно до ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 МК України, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.
Питання наявності чи відсутності складу та події адміністративного правопорушення, за ознаками якого складений протокол про адміністративне правопорушення, у діях конкретної особи суд вирішує в межах протоколу, складеного відносно цієї особи, перевіряючи відповідність обставин, викладених у протоколі, фактичним обставинам провадження.
Дії ОСОБА_1 посадовою особою митного органу кваліфіковані за ч. 1 ст. 483 МК України.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені МК України, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність. Суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.
Диспозицією ч. 1 ст. 483 МК України передбачено відповідальність у разі переміщення або дій, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів, як підстави для переміщення товарів, підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару, згідно з УКТ ЗЕД, та його митної вартості.
Правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 483 МК України, може бути вчинено лише умисно, коли особа знає, що документи, які вона надає митному органу, як підставу для переміщення товару, містять неправдиві дані, але бажає таким чином незаконно перемістити товар через кордон.
Крім того, відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», для притягнення до відповідальності за ст. 483 МК України необхідна наявність умислу в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Неможна розглядати як порушення митних правил дії особи, яка, переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України.
За матеріали справи судом встановлено, що 10 жовтня 2024 року між гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було вчинено правочин, а саме укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу «Weltmeister W6», рік випуску 2021, vin - НОМЕР_3 , з визначеною вартістю 100 000 гривень, що еквівалентно 2400 доларам США. Договорі посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С. Згідно вказано договору гр. ОСОБА_1 передає у власність гр. ОСОБА_5 транспортний засіб.
Згідно письмових пояснень гр. ОСОБА_6 , які містяться в матеріалах справи, вбачається, що він придбав у своєї знайомої гр. ОСОБА_1 транспортний засіб, що підтверджується договором купівлі-продажу.
Положеннями ч. 1 ст. 632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Доказів того, що ОСОБА_1 , здійснюючи продаж транспортного засобу, мала зробити обов`язкову оцінку вартості товару, матеріали справи не містять, адже зі змісту обставин справи вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала продаж легкового автомобіля, що перебував у користуванні, тобто автомобіль, що вже був зареєстрований. Крім того, доказів того, що ОСОБА_1 здійснювала вже другий продаж об`єкта рухомого майна протягом звітного (податкового) року, матеріали справи не містять.
Тобто, з урахування викладеного та положень п. 173.2 ст. 173 ПК України, дохід, отриманий ОСОБА_1 від продажу власного легкового автомобіля, не підлягав оподаткуванню, відтак відсутні підстави вважати, що особа, вчиняла дії на ухилення від сплати податків.
Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів того, що договір купівлі-продажу від 10.10.2024 року був визнаний недійсним (нікчемним/оспорюваним), а також приймаючи до уваги те, що продаж першого автомобіля (або одного автомобіля, що належить фізичній особі) не вимагає обов`язкової оцінки вартості майна для продажу, суд вважає слушною думку сторони захисту, що визначена ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вартість транспортного засобу при укладенні договору купівлі-продажу могла бути визначена сторонами самостійно за власною домовленістю. Більш того, як вбачається зі змісту викладених вище положень ПК України та обставин продажу автомобіля (вперше протягом звітного року), визначена вартість проданого майна жодним чином не впливала на визначення суми податків, адже ставка ПДФО у даному випадку нульова.
Таким чином суд приходить до висновку, що припущення митниці про те, що гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вартість транспортного засобу була умисно занижена задля ухилення від митного контролю, не знайшли свого підтвердження, адже положеннями п. 173.2 ст. 173 ПК України та п.п. 1.7 п. 16 1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України вбачається, що у разі першого продажу легкового автомобіля фізичною особою резидентом, то ні ПДФО, ні військового збору не виникатиме.
Відтак, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 був відсутній будь-який умисел на ухилення від митного контролю, а відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування щодо неї заходів державного примусу.
Відповідно до ч. 1 ст. 487 Митного Кодексу України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до Митного Кодексу України, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи встановлені недоліки та суперечності протоколу про порушення правил, які є суттєвими, крім того, виходячи з того, що всі сумніви, які викликає складений протокол, мають тлумачитись на користь особи, що притягується до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Транспортний засіб, вилучений на підставі ст. 511 МК України, підлягає поверненню його власнику або уповноваженій ним особі.
Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП, ч. 1 ст. 460, ч. 1 ст. 483, ст. ст. 527-529 МК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Н.Л. Кузьменко