Номер провадження 3/521/4594/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Засядьвовк О.Д.,

за участю секретаря Положенцевої Ю.Ю.,

представника Одеської митниці Терновського М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі справу, що надійшла з Одеської митниці ДМС України за протоколом складеним відносно громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Донецької області, м. Шахтарськ, не працюючої, проживаючої: АДРЕСА_1 , Закордонний паспорт НОМЕР_1 від 26.06.2017 виданий 5101, ідентифікаційний код - НОМЕР_2 , за вчинення адміністративного правопорушення,передбаченого ч.3 ст. 471 МК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Хаджибейського районного суду м. Одеси надійшов протокол №0137/UA500000/2025 від 19.02.2025року про порушення митних правил з відповідними матеріалами, у відношенні гр. ОСОБА_1 , за ознаками скоєння правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України.

З протоколу про порушення митних правил вбачається, що 19.02.2025 року близько 03:20 годині в зону митного контролю пункту пропуску «Орлівка» ВМО №5 митного поста «Придунайський» Одеської митниці в пішому порядку слідувала Громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце роботи 882404652. Відповідно до ч. 1 ст. 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Згідно ч.2 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої ПКМУ від 21.05.2012 № 451, митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів здійснюється виключно митними органами відповідно до законодавства, вибірково, у формах та обсязі, що визначені на підставі результатів системи управління ризиками. При візуальному огляді та усному опитуванні, в порядку ст. 342 Митного кодексу України, гр. України ОСОБА_1 , заявила посадовій особі митного органу про відсутність товарів та предметів, які підлягають письмовому декларуванню та оподаткуванню митними платежами, або які заборонені чи обмежені до переміщення через митний кордон України. В ході спільного митно-прикордонного огляду особистих речей у рюкзаку було знайдено жовтий чохол для окулярів із тканини у якому було виявлено 4 монети номіналами: 2 копійки (3шт 1811/1914/1911років виготовлення) та 3 копійки (1 шт 1908 року виготовлення), з ознаками старовини.. Виявлені предмети переміщувались без ознак приховування та їх виявлення не було ускладнене у будь-якій спосіб. Вказані предмети гр. України ОСОБА_1 не задекларувала письмово та не заявила під час усного опитування. Дозвільні документи у гр. України ОСОБА_1 , на момент перетину митного кордону, були відсутні.

Таким чином, гр. України ОСОБА_1 не заявила митному органу точні відомості про переміщувані нею через митний кордон предмети, які підлягають обов`язковому декларуванню та обмежені до переміщення через митний кордон України.

Зазначені дії мають ознаки порушення (порушень) митних правил, передбаченого (передбачених) частиною 3 статті 471 Митного кодексу України.

У судовому засіданні гр. ОСОБА_1 участі не приймала, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом розміщення відповідної інформації на сайті суду. Враховуючи, що з отриманого протоколу про порушення митних правил, особі було відомо про розгляд справи саме Хаджибейським районним судом м. Одеси (ч. 6 ст. 494 МК України), суд вважає його таким, що своєчасно сповіщений про дату, час та місце судового засідання, а тому наявні усі підстави для розгляду справи без його участі, відповідно до ч. 4 ст. 526 МК України.

Крім того до суду надіслала пояснення, відповідно до яких зазначає, що виїжджала під час війни з цими монетами, потім декілька разів перетинала з ними кордон, та не знала, що це порушення закону. Також зазначає, що монети її культурна спадщина, що дісталися їй від матері, т а не втрачає надію їх повернути.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини викладену в п. 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, яка полягає в тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Представник митниці у судовому засіданні вважав, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, винна у вчиненні адміністративного правопорушення, її вина підтверджується зібраними у справі доказами, і тому необхідно притягнути її до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 471 МК України. Також просив стягнути з порушника витрати за зберігання на складі митного органу.

Дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, оцінивши в сукупності зібрані докази, вислухавши думку учасників процесу, суд дійшов висновку, що в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, присутні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 471 МК України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.02.2025 року близько 03:20 годині в зону митного контролю пункту пропуску «Орлівка» ВМО №5 митного поста «Придунайський» Одеської митниці в пішому порядку слідувала Громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце роботи 882404652. Відповідно до ч. 1 ст. 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Згідно ч.2 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої ПКМУ від 21.05.2012 № 451, митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів здійснюється виключно митними органами відповідно до законодавства, вибірково, у формах та обсязі, що визначені на підставі результатів системи управління ризиками. При візуальному огляді та усному опитуванні, в порядку ст. 342 Митного кодексу України, гр. України ОСОБА_1 , заявила посадовій особі митного органу про відсутність товарів та предметів, які підлягають письмовому декларуванню та оподаткуванню митними платежами, або які заборонені чи обмежені до переміщення через митний кордон України. В ході спільного митно-прикордонного огляду особистих речей у рюкзаку було знайдено жовтий чохол для окулярів із тканини у якому було виявлено 4 монети номіналами: 2 копійки (3шт 1811/1914/1911років виготовлення) та 3 копійки (1 шт 1908 року виготовлення), з ознаками старовини.. Виявлені предмети переміщувались без ознак приховування та їх виявлення не було ускладнене у будь-якій спосіб. Вказані предмети гр. України ОСОБА_1 не задекларувала письмово та не заявила під час усного опитування. Дозвільні документи у гр. України ОСОБА_1 , на момент перетину митного кордону, були відсутні.

Відповідно до ч. 1ст. 197 МК України вбачається, що у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України. Частиною 6 статті 372 МК України визначено, що тимчасове вивезення (пересилання) громадянами-резидентами за межі митної території України культурних цінностей здійснюється з поданням відповідних документів, які підтверджують право вивезення за межі митної території України культурних цінностей та дотримання заборон та/або обмежень згідно із законами України щодо тимчасового вивезення таких товарів за межі митної території України. Згідно з ч. 2 ст. 373 МК України, порядок вивезення (пересилання) громадянами за межі митної території України дорогоцінних металів (за винятком банківських металів, пам`ятних та ювілейних монет України із дорогоцінних металів), дорогоцінного каміння та виробів із них, а також культурних цінностей з метою їх відчуження визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 13 Закону України від 21.09.1999 року № 1068-ХІV «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» Свідоцтво на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей є підставою для пропуску зазначених у ньому культурних цінностей за межі митної території України. Вивезення культурних цінностей без цього свідоцтва забороняється. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 448 "Про порядок вивезення (пересилання) за межі митної території України громадянами дорогоцінних металів (за винятком банківських металів, пам`ятних та ювілейних монет України із дорогоцінних металів), дорогоцінного каміння та виробів із них, а також культурних цінностей з метою їх відчуження" встановлено, що вивезення громадянами за межі митної території України культурних цінностей незалежно від їх сумарної фактурної вартості здійснюється на підставі зазначеного вище свідоцтва та з обов`язковим письмовим декларуванням. Відповідно до пункту 1.6 Інструкції «Про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України», затвердженої наказом Міністерства культури і мистецтв України від 22.04.2002 № 258 встановлено, що вивезення, тимчасове вивезення, у тому числі шляхом пересилання, культурних цінностей за межі митної території України дозволяється за наявності свідоцтва на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей з території України, зразок якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка свідоцтва на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей з території України» від 20.06.2000 № 984.Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» від 03.06.2005 № 8 (зі змінами): «використанням інших засобів чи способів, що утруднюють виявлення предметів, можуть визнаватися, зокрема, приховування останніх у валізах, одязі, взутті, головному вбранні, речах особистого користування, на тілі або в організмі людини чи тварини, а також надання одним предметам вигляду інших (зміна їхніх зовнішніх ознак - форми та стану, упаковки, ярликів, етикеток тощо)».Статтею 365 Митного кодексу України від 13.03.2013 № 4495-VI (далі МК України) передбачено, що громадяни за умови дотримання вимог МК України та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну (у тому числі з метою транзиту) та вивезення з України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 196 МК України не можуть бути пропущені через митний кордон України товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено законом. Відповідно до ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення.

Таким чином, гр. України ОСОБА_1 не заявила митному органу точні відомості про переміщувані нею через митний кордон предмети, які підлягають обов`язковому декларуванню та обмежені до переміщення через митний кордон України.

Відповідно до ч. 3 ст. 471 МК України передбачено відповідальність за порушення порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, або назва, кількість тощо) про товари, які переміщуються (пересилаються) таким громадянином через митний кордон України.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Обставини правопорушення та вина ОСОБА_1 підтверджується наступними доказами: протоколом про порушення митних правил №0137/UA500000/2025 від 19.02.2025, який складений уповноваженою особою, актом митного огляду, описом предметів, фототаблицею, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , та іншими матеріалами справи у своїй сукупності.

У відповідності до ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил, здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

На підставі викладеного, з урахуванням особи правопорушника, характеру вчиненого правопорушення, ступеню його вини, майнового стану, відсутності пом`якшуючих обставин та відсутності обтяжуючих обставин, вважаю необхідним визначити гр. ОСОБА_1 адміністративне стягнення, в межах санкції ч.3 ст. 471 МК України, у виді штрафу без конфіскації предметів правопорушення.

Крім того, зважаючи на вимоги ст. 519 МК України, представник Одеської митниці Держмитслужби просить вирішити питання про стягнення витрат, понесених митним органом за зберігання товарів за результатами розгляду матеріалів справи про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України, відповідно до довідки про витрати митного органу.

Згідно зі ст.242 МК України та п.9.1 Порядку роботи митного складу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 627, товари, які зберігаються на складах митних органів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат митних органів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Відповідно до ст.519 МК України витрати у справі про порушення митних правил складаються з видатків на інвентаризацію, зберігання, перевезення (пересилання) товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, а також з інших понесених митними органами витрат на провадження або розгляд справи.

Відповідно до ч.1 ст.520 Митного кодексу України витрати у справі про порушення митних правил відшкодовуються особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення. У даній справі судом уже встановлено вину особи у вчиненні правопорушення, передбаченого Митним кодексом України, а відтак на порушника покладається обов`язок відшкодувати витрати, понесені державою у зв`язку зі зберіганням вилученого товару.

Відповідно до ч.2 ст.520 Митного кодексу України посадові особи митного органу зобов`язані зібрати та додати до справи документи, що підтверджують такі витрати, що й було виконано у даному випадку.

Частиною 3 ст.520 Митного кодексу України встановлено, що порядок відшкодування витрат у справі про порушення митних правил, обчислення сум, що підлягають відшкодуванню, а також порядок розпорядження отриманими коштами встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Наведеними вимогами МК України визначено загальний порядок відшкодування витрат у справі про порушення митних правил та сам порядок розрахунку таких витрат встановлюється центральним органом виконавчої влади.

Пунктом 12 розділу ІІ Порядку обчислення сум витрат у справах про порушення митних правил та їх відшкодування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 №731 (із змінами), встановлено, що при розгляді справ про порушення митних правил орган, який розглядає справу, вирішує питання щодо відшкодування витрат та їх сум. Витрати в справі про порушення митних правил відшкодовуються особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення (далі - винна особа). Суми витрат, що підлягають відшкодуванню, зазначаються у постанові про накладення стягнення, що зазначено в розділі III Порядку обчислення сум витрат у справах про порушення митних правил та їх відшкодування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 №731 (із змінами).

Розрахунок витрат обчислюється відповідно до Порядку відшкодування витрат на зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 №731 (із змінами). Відповідно до розділу III Порядку відшкодування затрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 №731 (із змінами) витрати митного органу за зберігання товарів, транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушення митних правил, відшкодуються у разі, якщо особу визнано винною, а вилучені у справі про порушення митних правил товари та/або транспортні засоби підлягають поверненню власнику.

Відповідно до аналізу наведених Порядків вбачається, що розрахунок витрат у справах про порушення митних правил та їх відшкодування здійснюється за зберігання тимчасово вилучених товарів, транспортних засобів, які підлягають поверненню власнику.

Судом встановлено, що за результатами розгляду протоколу про порушення митних правил №0137/UA500000/2025 від 19.02.2025року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу без конфіскації предметів правопорушення, вилучених згідно протоколу ПМП №0137/UA500000/2025.

Відповідно до вимог п.3 розділу III Порядку відшкодування затрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 № 731 (із змінами), на який посилається митний орган, передбачено, що розрахунковий строк зберігання для обчислення витрат в такому випадку обраховується, починаючи з одинадцятого дня з дня набрання законної сили постановою у справі про порушення митних правил, і закінчується датою видачі товарів та/або транспортних засобів власнику або вповноваженій ним особі. День видачі зі складу митного органу товарів, транспортних засобів власникам або вповноваженим особам до загального строку при обрахунку витрат не включається.

Наведений порядок у своєму розрахунку враховує певний період зберігання тимчасово вилучених товарів, транспортних засобів, який закінчується саме моментом їх повернення власнику.

Оскільки вилучений товар у справі про порушення митних правил стосовно ОСОБА_1 не підлягає конфіскації тому має бути повернутим власнику, повернутим власнику ще не був, митний орган здійснив свій розрахунок з моменту розміщення цього вилученого товару на складі для його зберігання до дати прийняття судом рішення - постанови, що не є датою повернення товару його власнику та не відповідає розрахунку до наведеного Порядку.

Аналізуючи наведені вимоги законодавства, враховуючи постанову суду про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу без конфіскації товарів, що передбачає повернення цих товарів його власнику, тому до вказаного товара не може бути заставано стягнення витрат за його зберігання за наведений у клопотанні період, оскільки його повернення власнику не здійснювалося, а наведений розрахунок періоду не відповідає Порядку.

При цьому суд звертає увагу, що наведений Порядок визначає період розрахунку саме починаючи з одинадцятого дня з дня набрання законної сили постановою у справі про порушення митних правил, і закінчується датою видачі товарів. Тобто особа, з якої можуть бути стягнуті такі витрати не має нести витрати за період, який був періодом саме розгляду справи.

Крім того, у своєму клопотанні митний орган просить вирішити питання про стягнення витрат, понесених митним органом за зберігання товарів, але не вказує з кого саме стягнути такі витрати.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання Одеської митниці про стягнення витрат, понесених митним органом за зберігання товарів слід відмовити.

Відповідно ст. 401 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Вимогами п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Керуючись ст.ст. 197, 471, ст.519, 520, 522, 524-529 МК України, ст.ст. 283-285, 294 КУпАП, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір України», Порядком відшкодування затрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 № 731 (із змінами), суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України, і піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень, без конфіскації товарів, вилучених відповідно до протоколу.

Предмети, вилучені згідно протоколу про порушення митних правил №0137/UA500000/2025 від 19.02.2025, а саме: монету коричневого кольору номіналом 2 копійки. Аверс: напис «2 копьики С.П.Б.» датована 1911 року - 1 шт.;монету коричневого кольору номіналом 2 копійки. Аверс: напис «2 копьики С.П.Б.» датована 1914 року - 1 шт.; монету коричневого кольору номіналом 2 копійки. Аверс: напис «2 копьики С.П.Б.». дпт ованп 1811 року - 1 шт.;монету коричневого кольору номіналом 3 копійки. Аверс: напис «3 копьики С.П.Б.» датована 1908 року - 1 шт.- повернути ОСОБА_1 , або уповноваженій нею особі.

В стягненні витрат за зберігання товарів відмовити.

На підставі п.5 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд міста Одеси протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.Д. Засядьвовк