ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Даш`ян К.Е., за участі захисника адвоката Кухарука І.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №413472 від 05 серпня 2025 року, вбачається, що 05 серпня 2025 року о 16 год 34 хв. в місті Рівне по вулиці Володимира Стельмаха (Курчатова) 81є, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобам Skoda Oktavia днз НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, звужені зіниці, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5. ПДР.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні захисник Кухарук І.М. зазначив, що наведені працівниками поліції ознаки сп`яніння є надуманими та не підтверджені жодними об`єктивними даними, а справжньою причиною пропозиції поліцейських пройти огляд було бажання змусити водія вийти з автомобіля та створити умови для його можливого доставлення до територіального центру комплектування (ТЦК), що підтверджується змістом відеозаписів і перебігом подій, зафіксованих у матеріалах справи. Тому виходячи з вище наведеного просив провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, зазначаючи, що матеріали справи містять грубі порушення вимог закону, відсутні докази керування транспортним засобом та докази стану сп`яніння.

В клопотанні вказано, що ОСОБА_1 свою вину не визнає, стверджує, що від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не відмовлявся, адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, не вчиняв.

Дослідивши матеріали справи, пояснення учасників, оглянувши диск відеозапису наданий до протоколу, суд приходить до наступного висновку.

Адміністративним правопорушенням (проступком), у розумінні частини першої статті 9 КУПАН визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом вимог ст. 256, ч. 1 ст. 257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Із долучених до справи відеозаписів бодікамер працівників поліції встановлено, що на момент їх підходу автомобіль Skoda Octavia, яким керував ОСОБА_1 , не перебував у русі. Працівники поліції підійшли до транспортного засобу, який стояв нерухомо, після чого розпочали перевірку документів у зв`язку з відсутністю полісу страхування. Надалі, після проведення розмови із працівниками ТЦК телефоном, поліцейські вирішили провести поверхневу перевірку, а потім запропонували водію пройти огляд на стан сп`яніння.

На відеозаписах відсутній факт будь-яких дій ОСОБА_1 , які свідчили б про керування транспортним засобом у розумінні ч.1 ст.130 КУпАП. Не зафіксовано ні приведення автомобіля в рух, ні зміни його положення у просторі.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

В пункті 27 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що керування транспортним засобом слід розуміти, як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Верховний Суд в постанові від 20.02.19 у справі №404/4467/16-а зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі.

Отже, об`єктивна сторона правопорушення керування транспортним засобом у стані сп`яніння належними доказами не підтверджена.

Відповідно до протоколу складеного працівниками поліції в ОСОБА_1 були ознаки наркотичного сп`яніння: «звужені зіниці, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці».

Разом із тим, захисник у своєму клопотанні обґрунтовано зазначає, що наведені ознаки є надуманими та такими, що не підтверджені жодними об`єктивними даними, а справжньою причиною пропозиції поліцейських пройти огляд було бажання змусити водія вийти з автомобіля та створити умови для його можливого доставлення до територіального центру комплектування (ТЦК).

Захисник також звертає увагу, що працівники поліції не роз`яснили водію належним чином його права, передбачені ст.268 КУпАП, зокрема право користуватися правовою допомогою. Навпаки, із відеозаписів видно, що працівники поліції відмовляли водієві у можливості звернутися до адвоката, стверджуючи, що «юрист у цій ситуації нічим не допоможе».

Такі дії, як зазначає сторона захисту, свідчать про психологічний тиск на особу та грубе порушення її конституційних прав.

Крім того, у клопотанні детально наведено зміст діалогів між працівниками поліції, які, прикриваючи бодікамери руками, узгоджували план «поверхневої перевірки» та можливе затримання водія до з`ясування інформації про нього у ТЦК. Захисник вказує, що такі дії не мають жодного відношення до виявлення стану сп`яніння, а отже, виходять за межі законних повноважень поліцейських.

Суд, дослідивши долучені відеозаписи, підтверджує, що поведінка працівників поліції не відповідала принципам законності, добросовісності та розсудливості, передбаченим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із відеоматеріалів убачається, що після нетривалої перевірки документів патрульні без пояснення причин почали вимагати від водія пред`явити військово-обліковий документ, а після телефонної розмови з представником ТЦК фактично змінили мету перевірки, намагаючись будь-яким способом змусити водія залишити автомобіль.

Такі дії є перевищенням службових повноважень та не пов`язані із забезпеченням безпеки дорожнього руху, що є безпосереднім завданням поліції.

Відповідно до ст.43 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право застосовувати фізичну силу або спеціальні засоби лише у виняткових випадках, після попередження і надання особі часу для виконання законної вимоги.

Як свідчать відеозаписи, у даній ситуації жодної небезпеки життю чи здоров`ю працівників поліції або інших осіб не було, натомість саме вони ініціювали конфліктну ситуацію, намагаючись силоміць перешкодити ОСОБА_1 сісти в автомобіль.

Суд підтверджує доводи захисника, що за відсутності попередження про застосування сили, без оголошення законної вимоги і без обґрунтованих підстав працівники поліції фактично вчинили протиправні дії, чим порушили права громадянина, гарантовані ст. 28, 29, 55 та 59 Конституції України, зокрема право на свободу, гідність та правничу допомогу.

Разом із тим, суд встановив, що ОСОБА_1 поводився спокійно, не проявляв агресії, логічно відповідав на запитання, контролював емоції, а його прохання дочекатися брата та пройти огляд у медичному закладі не суперечили вимогам законодавства.

Така поведінка, оцінена в контексті обставин справи, є адекватною реакцією на неправомірні дії поліцейських, а не відмовою від виконання їх законних вимог.

Суд звертає увагу на положення п.16 Інструкції №1452/735, відповідно до якого результат огляду повідомляється особі в присутності поліцейського, який її доставив.

З цього випливає, що обов`язок доставлення особи покладається саме на поліцейського, але закон не встановлює конкретного способу такого доставлення.

Отже, відмова особи їхати у службовому автомобілі не є тотожною відмові від проходження огляду, особливо якщо водій виражає готовність пройти огляд іншим способом, забезпечивши супровід поліції.

Відеозаписи свідчать, що ОСОБА_1 неодноразово повторював: «Я не відмовляюся. Я поїду, але не в їхній машині. Я боюся».

Ці слова чітко відображають намір водія співпрацювати з поліцією у межах закону, але з урахуванням права на безпеку і гідність.

У зв`язку з цим, суд вважає не доведеними твердження, викладені у протоколі, про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду, оскільки така відмова не мала місця. Навпаки, поведінка водія свідчить про бажання пройти огляд за наявності мінімальних гарантій дотримання його прав.

Суд бере до уваги, що 05.08.2025 року о 19:23 год. ОСОБА_1 добровільно пройшов медичний огляд у КП «Рівненський обласний центр психологічного здоров`я» РОР, за результатами якого ознаки алкогольного чи наркотичного сп`яніння не виявлено.

Цей факт спростовує як твердження працівників поліції про його сп`яніння, так і формулювання протоколу про відмову від огляду.

Таким чином, суд вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, і свідчить про відсутність умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Також, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобешь проти України» від 14.02.2008 р., «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 р., та «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 р. неодноразово вказував, що «оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій».

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року N? 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Наявні у справі матеріали не містять достатніх, достовірних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння або відмовився від проходження медичного огляду.

Згідно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши всі наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні як об`єктивна, так і суб`єктивна сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме факт керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи відмови від проходження огляду належними та допустимими доказами не підтверджений, умисел або необережність особи у вчиненні такого правопорушення не доведені.

Керуючись ст.ст. 130, 247, 251, 283 - 285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником протягом десяти днів з дня її винесення до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд.

Суддя Рівненського міського суду Кристина ДАШ`ЯН