справа №176/1628/25
провадження №3/176/487/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року суддя Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області Гусейнов К.А., розглянувши матеріали, що надійшли з Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця (військовий квиток НОМЕР_1 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2025 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області надійшов протокол серії ЕПР1 №309500 від 23.04.2025 року, згідно з яким ОСОБА_1 23.04.2025 року о 12 год. 20 хв. в Донецькій області, Волноваський район, с.Андріївка-Клевцове, вул.Центральна, 25, керував транспортним засобом dadi, н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від продуття газоаналізатору Алкотест Драгер 6810 серії arbh 0532 на місці зупинки відмовився. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у найближчому медичному закладі відмовився. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

Від захисника ОСОБА_1 адвоката Худої І.Р. на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання про закриття провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. В клопотанні захисник звертає увагу, що в протоколі відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Відеозапис (файл NOR_X100013_000000_3813_0022) починається вже з моменту оголошення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за відсутність посвідчення водія при собі. Особа не визнає факту керування транспортним засобом на записі. У відеозаписі відсутні будь-які ознаки керування, тобто дій водія з управління транспортним засобом (рух, зміна напрямку, запуск двигуна тощо).

Також, захисник зазначає, що працівникам поліції було відомо, що станом на 23 квітня 2025 року ОСОБА_1 перебуває при виконанні службових обов`язків військовослужбовця. Особу встановлено на підставі військового квитка АГ368913, витягом з наказу військової частини НОМЕР_3 введено в експлуатацію та закріплено за особовим складом військової частини НОМЕР_3 , працівник поліції запитує у ОСОБА_1 чи може його побратим забрати автомобіль. Таким чином, на момент його зупинки, працівниками патрульної поліції ОСОБА_1 вважався таким, що виконує обов`язки військової служби, а отже був спеціальним суб`єктом відповідно до КУпАП. ОСОБА_1 міг бути підданий огляду тільки посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів відповідно до порядку, встановленого ст. 266-1 КУпАП. Цей установлений законом порядок працівниками поліції не був дотриманий. Тому вся процедура огляду, на думку захисника, згідно з категоричними приписами ч.9 ст.266-1 КУпАП є недійсною, а її результати недопустимими доказами, оскільки отримані всупереч умовам і порядку, встановлених законом.

Разом з тим, захисник звертає увагу суду, що Акт огляду не підписаний працівником поліції який його складав, а також не містить дати складення такого документу, а тому є не належним доказом у справі.

Крім того, неналежне роз`яснення особі її прав та незабезпечення права на юридичну допомогу слід розцінювати як підставу для визнання дій поліцейських неправомірними, а справу такою, що підлягає закриттю у зв`язку з порушенням прав особи на захист.

Також, захисник звертає увагу суду, що надані відеоматеріали є небезперервними та нарізаними. Працівник поліції самостійно припиняє та відновлює зйомку, надає до суду фрагменти відео, а не суцільну зйомку.

Також, від захисника ОСОБА_1 адвоката Худої І.Р. на адресу суду надійшло клопотання про визнання відеозаписів недопустимими та недостовірними доказами. Захисник зазначає, що згідно п.5 розділу ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Захисник звертає увагу, що в порушення вищевказаної інструкції відеозйомка велась не безперервно, що підтверджується кількістю відеофайлів (2 окремих файли). Долучені відеозаписи не безперервні, немає послідовності розмов і події, нарізані і сформовані за допомогою невідомої програми файлів та вирізані фрагменти спотворюють зміст відео.

Зокрема, згідно з даними з відеореєстратора, спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, зафіксоване на 1 відеофайлі, триває лише 8 хвилин з 12:38 до 12:46. Наступне відео з бодікамери розпочинається лише о 12:55, при цьому відсутня відеофіксація їхньої розмови, яка тривала близько 7 хвилин у проміжку між 12:46 та 12:55.

Це дає підстави вважати, що між зазначеними фрагментами існував ще один відеозапис, який не був долучений до матеріалів справи, та був навмисно вирізаний та видалений працівниками поліції.

У матеріалах справи міститься відеозапис з нагрудної камери поліцейського (файл NOR_X100013_000000_3813_0022), який починається о 12:38, тобто на 18 хвилин пізніше, ніж зафіксований у протоколі ЕПР1 №309500 час 12:20 вчинення правопорушення.

В Протоколі технічний засіб відеозапису вказаний бодікамера 1, а у матеріалах справи містяться відеозаписи з нагрудної камери поліцейського (файл NOR_X100013_000000_3813_0022, NOR_X100013_000000_5509_0023), з номером Х100013. Ця розбіжність, на думку захисника, свідчить про недостовірність внесених до протоколу даних.

Крім того, від захисника ОСОБА_1 адвоката Худої І.Р. на адресу суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки ОСОБА_1 з 29.07.2024 року по даний час перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_3 , безпосередньо приймає участь у бойових діях, виконує обов`язки військового водія, має посвідчення УБД від 09.10.2024 року.

Дослідивши клопотання про зупинення провадженні у справі, суддя виходить з наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п. 53 якого зазначено, зокрема, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави, тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Згідно ч.6 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Відповідно до ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Суддя зауважує на тому, що ОСОБА_1 скористався своїм правом на отримання юридичної допомоги та уклав договір про надання юридичної допомоги з адвокатом Худою І.Р., який може брати участь у розгляді даної справи, давати письмові пояснення, заперечення щодо протоколу та подавати докази.

Крім того, суддя звертає увагу на те, що ч.1 ст.130 КУпАП не відносяться до категорії правопорушень, по яким присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до відповідальності, є обов`язковою. При цьому ОСОБА_1 може зареєструватися у підсистемі «Електронний суд» та брати участь у розгляді даної справи в режимі відеоконференції.

На підставі викладеного, суддя доходить висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що вони не містять переконливих доказів винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 , про що також зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 309500 від 23.04.2025 року.

Щодо військовослужбовців діє спеціальний порядок їх огляду на стан сп`яніння, визначений приписами ст. 266-1 КУпАП.

Військовослужбовець ОСОБА_2 , згідно з протоколом, перебував за кермом транспортного засобу dadi, н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння і тому за приписами ч.3 ст.266-1 КУпАП міг бути підданий огляду тільки посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів відповідно до порядку, встановленого ч.ч. 2-7 ст. 266-1 КУпАП.

Суд констатує, що працівниками поліції зазначеного установленого законом порядку не було дотримано.

При цьому суд виходить із того, що згода чи незгода військовослужбовця пройти огляд чи його проходження значення не має, оскільки норма ст.266-1КУпАП має імперативний характер, описує випадки і процедуру огляду військовослужбовців (якщо є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях) і адресована службовим особам, які повинні провести такий огляд з дотриманням визначеної процесуальної форми.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано відеозапис, зроблений поліцейським. Однак, під час перегляду відеозапису встановлено, що представником поліції не було роз`яснено порядок проходження огляду на стан сп`яніння та наслідки відмови від проходження.

Що стосується відеодоказу, то у п.п.1 п.2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 року №1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 року №28/32999 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Згідно з п.5 розділу II Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом III цієї Інструкції передбаченого, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Якщо із відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Зазначене викладене також в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 по справі №216/5226/16-а.

Тобто, відеореєстратор поліцейського повинен бути ввімкнений від самого початку контакту з особою до закінчення складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно цієї особи.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано відеозапис, зроблений поліцейським на нагрудну боді-камеру, який не є повним та безперервним. Під час перегляду відеозапису не встановлено, що ОСОБА_1 керував автомобілем.

Також, відсутність повного та безперервного відеозапису є порушенням п.4 розділу 2 «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої Наказом МВС України від 18.12.2018 за №1026.

Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що належних і допустимих доказів про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, матеріали справи не містять, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження по справі слід закрити.

Відповідно до ст.247 п.1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, керуючись п.1 ст.247, ст.ст.251, 252, 266, 283, 284, ч.1 ст.130 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Худої Ірини Романівни про зупинення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмовити.

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області Кімал ГУСЕЙНОВ