ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2025 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Грушковська Л.Ю.,

за участю секретаря Репей А.М.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника адвоката Станіславської І.В.,

свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши матеріали, що надійшли з Відділння полції №2 Вінницького РУП ГУНП Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №384486 07.07.2025 близько 19:00 год. в с. Могилівка по вул. Центральна водій ОСОБА_1 керував мотоциклом Geon, без номерного знаку з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Водій від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився на боді камеру.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав. Пояснив, що приїхав на мотоциклі 07.07.2025 приблизно о 15:00 год. відпочити на базу відпочинку в с. Могилівку. Відпочиваючи зустрів друзів, вони запропонували разом посидіти в компанії, випити, він відмовився, так як був за кермом. Сказав, якщо зателефонує товаришу і він його забере з мотоциклом, то тоді він приєднається до них. Після чого він зателефонував товаришу, який сказав, що може його забрати з мотоциклом бусом через години 4-5 і він приєднався до компанії друзів, де вони сиділи та випивали. Пізніше друзі роз`їхалися з місця відпочинку, а він залишився чекати товариша. В цей час приблизно о 19:00 год. приїхали працівники поліції та запитали чи він не впав і чи все у нього гаразд. Він відповів, що все добре і що він чекає друга, щоб той забрав його і мотоцикл. Працівник поліції попросив показати документи, які він надав працівнику та запропонував пройти огляд на стан сп`яніння через пристрій Драгер. Він відповів, що не потрібно, так як визнає, що випив, але не керував транспортним засобом та нікуди не рухався, мотоцикл стоїть заглушений. Після цього працівники поліції склали відносно нього протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_1 є його другом та зазначив, що він із своїми друзями відпочивали на кар`єрі в с. Могилівка, де він зустрів ОСОБА_1 та запропонував йому з ними випити за зустріч. ОСОБА_1 спочатку відмовився, а потім сказав, що зателефонує другу і якщо той забере мотоцикл в бус, то він прийде до них. Після того як він додзвонився до свого товариша і все вирішив, вони сиділи та випивали. Пізніше всі поїхали, а ОСОБА_1 залишився чекати товариша, який мав його забрати разом з мотоциклом. Факту складання протоколу не бачив.

Свідок ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_1 є його товаришем та зазначив, що 07.07.2025 він перебував вдома і йому зателефонував ОСОБА_1 та попросив забрати його із мотоциклом бусом, на що він погодився і сказав, що приїде за ним о 20:00 год. Після цього він дізнався, що поліція склала протокол відносно ОСОБА_1 . Факт складання протоколу не бачив. Коли приїхав забирати ОСОБА_1 мотоцикл стояв на території бази відпочинку.

Адвокат Станіславська І.В. подала клопотання, у якому просила закрити провадження у даній справі, оскільки не доведено склад вказаного у протоколі правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у діях ОСОБА_1 та становить об`єктивні підстави закриття провадження у справі.

Згідно вимог ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 4 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 за № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 за № 28/32999 (далі Інструкція № 1026) під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Зі змісту пункту 5 Інструкції № 1026 випливає, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Окрім наведеного, суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що працівники поліції під`їхали до мотоцикла, який знаходився на узбіччі, а ньому лежав ОСОБА_4 , тобто факту керування транспортним засобом ОСОБА_4 дане відео жодним чином не підтверджує.

Судом встановлено, що матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства", п.161).

Відповідно до положень ч.1,2 ст.6 Конвенції 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Наведене кореспондується із правилами ст.7 КУпАП, в силу якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 29.02.2019 року №1-р/2019 наголошено, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип indubioproreo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вказана вище сукупність обставин визначає недоведення складу вказаного у протоколі правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у діях ОСОБА_1 та становить об`єктивні підстави закриття провадження у справі, узгоджуючись з положеннями ст.62 Конституції України, наведеної практики Європейського суду з прав людини та вимогами п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, оскільки рішення суду не може грунтуватись на припущеннях та ухвалюватись за існування очевидних сумнівів у доведеності вини, що підлягають тлумаченню на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 247 КУпАП, передбачено,що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 33-35, 252, 247, 280, 284-285 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а :

Закрити провадження в даній адміністративній справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності до Вінницького апеляційного суду.

Повний текст постанови виготовлено 10.10.2025 о 10:00 год.

Суддя