Справа №950/4021/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Стеценко В. А.
Номер провадження 33/816/842/25 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Крекіна М.Д. на постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 07 травня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Лебединського районного суду Сумської області від 07 травня 2025 року водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік за те, що він о 00 год. 35 хв. 28 листопада 2024 року на вул. Роменська в с. Штепівка, Сумського району, Сумської області керував автомобілем Ніссан Навара, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, млява мова. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки або проходження такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність по ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Крекін М.Д., подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову Лебединського районного суду Сумської області від 07 травня 2025 року, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, що підтверджується Довідкою військової частини НОМЕР_2 від 19.05.2025 року, згідно з якою він перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_2 та в ніч з 27 листопада 2024 року на 28 листопада 2024 року виконував службові обов`язки, пов`язані із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсіччю та стримуванням збройної агресії Російської Федерації проти України, а саме: здійснював буксирування пошкодженого автомобіля марки Nissan Navara, державний номерний знак НОМЕР_1 , з метою його подальшого технічного відновлення та введення в експлуатацію для використання підрозділами військової частини у виконанні бойових завдань.

На думку апелянта, установлений законом порядок працівниками поліції не був дотриманий. Тому вся процедура огляду ОСОБА_2 згідно з імперативними приписами ст. 266-1 КУпАП є недійсною, а її результати недопустимими доказами, оскільки отримані всупереч умовам і порядку, встановлених законом для військовослужбовців ЗСУ.

Вважав, що ОСОБА_2 діяв у стані крайньої необхідності, тому його дії не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні не має ознаки вини.

Доповівши зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги, заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підтримку апеляційних доводів та вимог, перевіривши матеріали даної справи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом виконані не в повному обсязі.

Так, суд першої інстанції визнаючи винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП послався як на докази на протокол про адміністративне правопорушення, акт, направлення, відеозаписи.

Також суд послався на рапорт інспектора.

Згідно вимог ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається не дійсним.

При цьому обов`язковою умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення обставин за яких водій керував транспортним засобом, зокрема обставин чи не перебував водій у стані крайньої необхідності.

Вказана обставина є вирішальною, оскільки знаходження особи в стані крайньої необхідності виключає адміністративну відповідальність за свої дії.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, займає посаду командира штурмової спеціалізованої роти (ШКВАЛ), 28 листопада 2024 року виконував бойове завдання відповідно до наказу командира військової частини, частиною завдання було, зокрема здійснення переміщення між визначеними оперативними точками транспортного засобу для його відновлення, був зупинений екіпажем патрульної поліції під час буксирування автомобіля Nissan Navara Expedition.

Під час спілкування з водієм, ОСОБА_1 повідомив, що він виконує бойове завдання, проводить евакуацію пошкодженого автомобіля для його відновлення та подальшої експлуатації під час виконання бойових завдань, просив викликати ВСП.

Проте інспектор проігнорував вказані твердження ОСОБА_1 , а лише зазначив, що з автомобіля чутно запах алкоголю та запропонував водієві пройти огляд на стан сп`яніння.

Суду апеляційної інстанції, стороною захисту було надано документи, зокрема довідку, витяги з наказу та Акт № 57 технічного стану автомобіля типу пікап Nissan Navara Expedition LWD DCI в/н НОМЕР_1 .

З вказаних документів вбачається що ОСОБА_1 , який проходиться військову службу у складі Військової частини НОМЕР_2 , в ніч з 27 листопада 2024 року на 28 листопада 2024 року виконував службові обов`язки, пов`язані із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсіччю та стримуванням збройної агресії РФ проти України. Зокрема, ОСОБА_1 здійснював буксирування пошкодженого автомобіля марки Nissan Navara Expedition , д.н.з. НОМЕР_1 , з метою його подальшого технічного відновлення та введення в експлуатацію для використання підрозділами військової частини у виконанні бойових завдань. Дії військовослужбовця відповідали службовому призначенню, були в межах виконання визначених завдань і сприяли підтриманню належного рівня технічного забезпечення підрозділів.

Згідно зі статтею 18 КУпАП крайня необхідність - це стан, в якому була вчинена дія, передбачена цим Кодексом або іншими законами України, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, і який виключає можливість кваліфікації цієї дії як адміністративного правопорушення.

Дії особи в такому випадку мають бути направлені на усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в цій обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза зазначеним охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Таким чином, однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що враховуючи обстановку, яка склалась у Сумській області після введення правового режиму воєнного стану та станом на час події та відомості, які були надані стороною захисту, про виконання бойового розпорядження, дії ОСОБА_1 належить визнати такими, що були вчинені в умовах крайньої необхідності.

В ситуації, яка склалась у цьому провадженні, шкода, яка завдавалась суспільним інтересам діями ОСОБА_1 була значно меншою ніж шкода, яку ОСОБА_1 намагався відвернути і іншими засобами останній не міг її відвернути, оскільки був водієм і готував військовий транспорт до виконання завдання.

За таких обставин, твердження ОСОБА_1 про те, що він керував транспортним засобом у зв`язку з необхідністю виконання службових обов`язків, пов`язаних із захистом України від зовнішньої агресії, знайшли своє підтвердження.

З огляду на вказане, сукупність встановлених апеляційним судом обставин є підставою для задоволення апеляційної скарги захисника.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи, яка притягується до відповідальності.

Отже, апеляційний суд не вбачає наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, внаслідок чого у працівника поліції за умови дій ОСОБА_1 в стані крайньої небезпеки, не було підстав для складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Зазначеним обставинам, суддя належної оцінки не надав та прийняв передчасне рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови, а також закриття провадження у справі відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294, 295 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Крекіна М.Д. задовольнити.

Постанову судді Лебединського районного суду Сумської області 07 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік - скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, а провадження у справі закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.