Справа № 447/1602/25 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О. І.
Провадження № 33/811/1496/25 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його законного представника неповнолітнього - ОСОБА_2 , захисника адвоката Скакун Вікторії Володимирівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього ОСОБА_2 , подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 17 липня 2025 року, щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 грн. з позбавленням права керування транспортним засобами на строк п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 23 травня 2025 року о 00 год. 10 хв. в м. Миколаїв, вул. Андрея Шеприцького, 2, Стрийського району Львівської області керував транспортним засобом марки «Mazda MX-5» З д.н.з. НОМЕР_1 , без водійського посвідчення відповідної категорії, будучи притягненим до адміністративної відповідальності 03 червня 2024 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП, чим вчинив правопорушення повторно протягом року, чим порушив п.2.1.а ПДР України . Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою законний представник неповнолітнього ОСОБА_2 ,подав в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову та закрити провадження у справі, окрім того просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 17 липня 2025 року, оскільки участі в розгляд справи він не приймав, про час та місце розгляду справи не був повідомлений належним чином, оскаржуване рішення отримав 15 вересня 2025 року.

Наголошує, що судом першої інстанції належним чином не встановлено місце проживання його сина, у зв`язку із чим не повідомлено про час та місце розгляду справи, не встановлено обставини справи, не перевірено законності процедури притягнення неповнолітнього до відповідальності

Звертає увагу, що судом та працівниками поліції не було забезпечено належним чином право на захист неповнолітньому ОСОБА_1 .

Зазначає, що відеозапис, долучений до матеріалів справи не відповідає критеріям належності та допустимості, не є безперервним, окрім того працівниками поліції не залучено свідків.

Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що ОСОБА_1 та його законний представник ОСОБА_2 участі в розгляді справи не приймав, про результат розгляду справи дізнався 15 вересня 2025 року, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

Заслухавши виступ законного представника неповнолітнього, захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та особу, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року керування транспортними засобами особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Пунктом 2.1 А ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, а саме:

-даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№338949 від 23 травня 2025 року (а.с. 1), з якого встановлено, що ОСОБА_1 , 23 травня 2025 року о 00 год. 10 хв. в м. Миколаїв, вул. Андрея Шеприцького, 2, Стрийського району Львівської області керував транспортним засобом марки «Mazda MX-5» д.н.з. НОМЕР_1 , без водійського посвідчення відповідної категорії, будучи притягненим до адміністративної відповідальності 03 червня 2024 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП

-інформацією з особової картки ОСОБА_1 (а.с. 2), з якої вбачається, що 3 червня 2024 року ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення відповідальності за яке передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме за керував транспортним засобом марки «Mazda MX-5» д.н.з. НОМЕР_1 , без водійського посвідчення відповідної категорії;

-відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який досліджено судом апеляційної інстанції, на якому зафіксовано рух та зупинку транспортного засобу «Mazda MX-5» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , опитування водія та ознайомлення його з адміністративними матеріалами, під час якого він не просив залучити йому захисника.

Твердження апелянта про те, що на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був неповнолітнім, не міг надавати пояснення без свого захисника, не розумів дій працівників поліції, є безпідставним.

Відповідно до вимог ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Із матеріалів справи убачається, що на час складання протоколу ОСОБА_1 досяг віку адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 12 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, будь-яких даних, які б свідчили про неможливість розуміння ОСОБА_1 змісту своїх дій або про потребу участі захисника у зв`язку з його віком, матеріали справи не містять.

Таким чином, доводи про порушення права на захист ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки такі спростовуються вимогами ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення

За таких обставин, суд вважає, що доводи апелянта є неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 , оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм, з фіксацією обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№338949 від 23 травня 2025 року (а.с. 1), а саме рух та зупинку транспортного засобу, процедуру ознайомлення водія з адміністративними матеріалами.

Аргументи апелянта, що ОСОБА_1 не було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, заслуговують на увагу апеляційного суду, разом із тим не є підставою для скасування постанови Миколаївського районного суду Львівської області, оскільки не впливають на кваліфікацію дій, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Окрім того, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» в якому зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи 23 травня 2025 року працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№338949 від 23 травня 2025 року (а.с. 1), відповідно до якого ОСОБА_1 після ознайомлення з матеріалами справи було повідомлено про місце розгляду справи, що підтверджується відеозаписом, долученим до матеріалів справи, у зв`язку із чим він був зобов`язаний з розумним інтервалом часу самостійно цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги законного представника неповнолітнього ОСОБА_2 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Миколаївського районного суд Львівської області від 17 липня 2025 року.

Постанову Миколаївського районного суд Львівської області від 17 липня 2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.