Провадження № 3/686/6381/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.25

18 вересня 2025 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Бурка С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця, учасника бойових дій,

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Поліцейським ВП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області Біликом В.А. було складено протокол серії ЕПР№1 № 404362 від 27.07.2025 р., за яким ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема те, що останній о 17 год. 46 хв. 27 липня 2025 року, по вул.Польовій у с.Стуфчинці Хмельницького району Хмельницької області, керував автомобілем марки та моделі «Ssang Yong Rexton», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (розширені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови та координації рухів) та, в порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, відмовився від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння.

У судове засідання 18.09.2025 р. ОСОБА_1 , будучи своєчасно сповіщеним про час, дату та місце розгляду справи (що підтверджується довідкою про доставку повістки про виклик до суду), не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Частиною 2 статті 268 КУпАП передбачений виключний перелік статей, при розгляді справ за якими, присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Категорія справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130 КУпАП, до вказаного переліку не входить, а тому присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за цією статтею, у судовому засіданні не є обов`язковою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).

Враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд дійшов висновку про необхідність, у відповідності до ч.1 ст.268 КУпАП, продовження розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , який свої пояснення щодо обставин інкримінованого йому правопорушення надав у судовому засіданні 12.08.2025 р., до оголошення по справі перерви, за клопотанням останнього про витребування усіх матеріалів відеофіксації, що здійснювалась працівниками поліції під час оформлення адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, врахувавши надані ОСОБА_1 пояснення, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно зі ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

На підставі ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно зі ст.9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Згідно зі ст.129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

У ст.280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, з-поміж іншого, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положенями ст.ст. 252, 254, 255, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення.

Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення визначені ст.256 КУпАП, серед яких у протоколі обов`язково зазначаються відомості про місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків, якщо вони є, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, і повинен проводитися їх, у тому числі, і судовий розгляд. З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та "Карелін проти Росії" (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи.

Для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП, встановленню підлягають наступні обставини: чи вчинені особою відповідні умисні дії, що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, та чи є особа, виходячи із норми зазначеної статті, суб`єктом даного правопорушення. Отже, правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч.1). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2).

Однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, є відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції саме особою, яка керує транспортним засобом з ознаками вказаного сп`яніння. Тобто, за змістом цього закону до адміністративної відповідальності може бути притягнуто особу тільки тоді, коли вона керувала транспортним засобом із наявними у неї ознаками наркотичного сп`яніння та відмовилася від проходження огляду у встановленому чинним законодавством порядку.

Такий порядок визначений ст.266 КУпАП, «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі Порядок) та «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція).

Відповідно до цих нормативних актів, оглядові підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я (ч.2 ст.266 КУпАП, п.п. 2-4 Порядку, п.п.2, 6, 7 Розділу І, п.п. 6, 12 Розділу ІІ Інструкції).

Окрім того, у ч.1 ст.266 КУпАП визначено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Отже, відповідно до ч.1 ст.266 КУпАП, п.п. 2, 4 Розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають лише ті водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість. При цьому, у п.3 Розділу І цієї ж Інструкції визначено, що ознаками алкогольного сп`яніння, окрім запаху алкоголю з порожнини рота, є також: порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, але не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський, із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч.ч.3-6 ст.266 КУпАП, п.п. 6-8 Порядку).

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення у ньому викладене обвинувачення ОСОБА_1 в тому, що він керував автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.

На обґрунтування вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, працівником поліції надано: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 404362 від 27.07.2025 р.; направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, датоване 17 год. 55 хв. 27.07.2025 р.; заявку на отримання судових повісток від 27.07.2025 р.; розписку про роз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків; довідку інспектора сектора адміністративної практики Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області про те, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не притягувався і що йому видавалось посвідчення водія; здійснені за допомогою мобільного телефону та нагрудних камер працівників поліції відеозаписи з фіксацією події, яка мала місце 27.07.2025 р. за участю ОСОБА_1 .

Натомість, будь-які достовірні докази, які б підтверджували викладені у вказаному протоколі обставини та факт вчинення ОСОБА_1 , у зазначенні в цьому протоколі час та місці, адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у матеріалах справі відсутні.

Так, у судовому засіданні 12.08.2025 р. ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні зазначеного правопорушення заперечив, просив закрити провадження у справі та пояснив, що о 17 год. 46 хв. 27 липня 2025 року він не керував автомобілем марки та моделі «Ssang Yong Rexton», номерний знак НОМЕР_1 , по вул.Польовій у с.Стуфчинці Хмельницького району Хмельницької області, у цей час він дійсно знаходився у вказаному транспортному засобі, що був припаркований поза межами зазначеного населеного пункту на ґрунтовій дорозі, та намагався в телефонному режимі з`ясувати у свого товариша - володільця транспортного засобу, куди потрібно підігнати транспортний засіб з наявною у ньому соляркою. У цей час до транспортного засобу, що стояв на місці, підбігли працівники ТЦК та патрульної поліції, один з яких, після перевірки документів та з`ясування, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, обшукав автомобіль і, нічого не знайшовши, запропонував проїхати на медичний огляд у с.Скаржинці Хмельницького району Хмельницької області, з метою перевірки ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 повідомляв працівникам поліції, що він поспішає та знає, як довго триває медичний огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, оскільки вже їздив туди, проходив огляд і стан наркотичного сп`яніння у нього не підтвердився, зазначав ОСОБА_1 й про те, що наркотичних речовин він не вживає, ознак сп`яніння не має, а дефект однієї зі своїх зіниць пояснив отриманим в зоні бойових дій осколковим пораненням ока. Один з поліцейських погодився з тим, що ОСОБА_1 тверезий, однак інший працівник поліції, той, що проводив обшук автомобіля, мав намір скласти на ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, тому, після надання згоди останнім проїхати в медичний заклад, почав запевняти ОСОБА_1 , що той не нестиме відповідальності при складанні протоколу, не буде відсторонений від керування транспортним засобом, а поїде у потрібне йому місце, тому ОСОБА_1 погодився на те, щоб на нього був складений відповідний протокол. Після отримання такої згоди, ОСОБА_1 , за вказівкою працівника поліції, під`їхав до службового автомобіля поліцейських, які зробили вигляд, що його зупиняють та склали відповідний протокол і, вимкнувши нагрудні камери, дозволили ОСОБА_1 поїхати з місця події за кермом означеного, належного його товаришу, транспортного засобу.

Так, вищеозначені показання ОСОБА_1 узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні, здійсненими за допомогою нагрудної камери працівника поліції та мобільного телефону «Самсунг», відеозаписами, на яких, з-поміж іншого, зафіксовано факти: розташування автомобіля марки та моделі «Ssang Yong Rexton», номерний знак НОМЕР_1 , у нерухомому стані, на зарослій травою ґрунтовій дорозі; перевірки, у присутності працівника ТЦК, працівниками поліції військово-облікових документів ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, та його посвідчення водія; з`ясування тієї обставини, що ОСОБА_1 автомобіль не належить, і проведення поліцейським у транспортному засобі несанкціонованого обшуку; заперечення ОСОБА_1 наявності у нього ознак наркотичного сп`яніння та вживання останнім наркотичних засобів, а також його пояснення про те, що ним було отримано поранення, під час якого травмовано голову та око; фактично надумане поліцейським висловлювання про те, що у ОСОБА_1 тремтять руки та він не доторкнувся вказівним пальцем до кінчика носа, що свідчить про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння, при цьому працівник поліції, зауваживши, що почервоніння очей та дефект зіниці ока дійсно може бути наслідком контузії ОСОБА_1 , запропонував останньому пройти огляд у лікаря нарколога, і ОСОБА_1 , висловивши своє обурення свавільними діями поліцейського, пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі погодився. У подальшому, на відео зафіксовано процес роз`яснення поліцейським ОСОБА_2 невірного змісту п.2.5 Правил дорожнього руху, зокрема, останній повідомив ОСОБА_1 про те, що згідно з зазначеною нормою останній має право відмовитись від проходження вказаного огляду (з 07 хв. 15 сек. відеофайлу під назвою «0000000__0018»). Після чого, ОСОБА_2 , знову зазначивши, що ОСОБА_1 має право відмовитись їхати до лікаря, повторно почав з`ясовувати в останнього, чи той поїде до лікаря нарколога, і на запитання ОСОБА_1 щодо наслідків відмови, поліцейський йому повідомив, що у випадку, якщо вони поїдуть до лікаря, то керувати транспортним засобом ОСОБА_1 зможе лише якщо «не покаже» (за результатом огляду стан наркотичного сп`яніння), а у випадку відмови (від проходження огляду) штраф на ОСОБА_1 накладений не буде, лише буде складено протокол по відмові та останній зможе їхати далі. І лише після таких роз`яснень поліцейського, ОСОБА_1 надав згоду на складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, при цьому чітку відмову від проходження у медичному закладі огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 взагалі не висловлював та прослідував за працівником поліції до службового автомобіля, що був розташований на так званому «мобільному блокпосту» на перехресті ґрунтових доріг. Однак, поліцейський ОСОБА_2 наполіг, щоб ОСОБА_1 повернувся у свій транспортний засіб та взяв страховку, яка начебто потрібна для оформлення 50% знижки, а сам, підійшовши до свого напарника та закривши бодікамеру рукою, попросив останнього: «скажи, хай під`їде сюди» (10 хв. 18 сек. означеного вище відеофайлу). І в той час, коли працівник поліції, виконуючи зазначене прохання пішов кликати ОСОБА_1 , поліцейський ОСОБА_2 взявши свій мобільний телефон, з метою фіксації факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, такий факт (що мав місце о 18 год. 08 хв. 27.07.2025 р.) та імітацію зупинки, за допомогою жезлу, поліцейським автомобіля марки та моделі «Ssang Yong Rexton», номерний знак НОМЕР_1 , зафіксував (з 10 хв. 30 сек. вказаного відеофайлу). Також, на відео відображено процес складання працівником поліції ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення, у якому останній зазначив недостовірні відомості про місце, де начебто о 17 год. 46 хв. 27 липня 2025 року керував транспортним засобом ОСОБА_1 , при цьому поліцейський, за допомогою вказаного мобільного телефону, здійснив у мережі інтернет пошук наявних у с.Стуфчинці Хмельницького району Хмельницької області назв вулиць, одну з яких довільно вибрав, озвучивши при цьому: «вулиця буде Польова» (з 01 хв. 00 сек. відеофайлу під назвою «0000000__0019»). Разом з тим, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, а також ті, що були витребувані судом, відеозаписи не містять фіксації фактів: керування ОСОБА_1 саме о 17 год. 46 хв. 27 липня 2025 року по вул.Польовій у с.Стуфчинці Хмельницького району Хмельницької області будь-яким транспортним засобом, у тому числі й автомобілем марки та моделі «Ssang Yong Rexton», номерний знак НОМЕР_1 ; чіткої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі (наявна лише згода ОСОБА_1 на складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, що була надана після провокативних дій працівника поліції); відсторонення від керування транспортним засобом ОСОБА_1 , який автомобілем керував за вказівкою працівника поліції. При цьому, будь-яких ознак наркотичного сп`яніння, із передбачених п.п. 3 Розділу 1 Інструкції, які б були наявні у ОСОБА_1 (зіниці якого за допомогою світлових променів взагалі не оглядали та який на відео виглядає тверезим, жодних порушень мови та координації рухів не має), на відео не зафіксовано.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, після перегляду вищеозначених відеозаписів, суд визнає недостовірним доказом наявне у матеріалах справи направлення на медичний огляд водія транспортного засобу, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 27.07.2025 р., оскільки зафіксовані у вказаному направленні ознаки наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 (розширені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови та координації рухів), факт відмови останнього від проведення огляду та час складання цього направлення (17 год. 55 хв. 27.07.2025 р.) не відповідають дійсності, а також суперечать тим даним, які зафіксовані на відео. До того ж, на відео відображено процес складання вказаного направлення у період часу з 18 год. 34 хв. до 18 год. 38 хв. 27.07.2025 р., тобто після складання протоколу про адміністративне правопорушення (у якому зазначено час його складання 18 год. 30 хв. 27.07.2025 р.), при цьому в зазначений у вказаному направленні час (17 год. 55 хв. 27.07.2025 р.) будь-яких дій, спрямованих на скерування ОСОБА_1 до медичного закладу з метою проведення огляду на стан сп`яніння, працівник поліції не вчиняв, оскільки в цей час останній здійснював несанкціонований обшук автомобіля «Ssang Yong Rexton», номерний знак НОМЕР_1 (з 07 хв. 00 сек. відеофайлу під назвою «0000000__0020» та з 12 хв. 14 сек. відеофайлу під назвою «0000000__0017»).

Інших належних, достовірних та допустимих доказів, які б спростовували встановлені у судовому засіданні обставини та які б об`єктивно доводили факт керування ОСОБА_1 , у зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення місці та час, транспортним засобом, факт його зупинки працівниками поліції та факт наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння (розширені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови та координації рухів), та, відповідно, які б підтверджували факт відмови ОСОБА_1 від виконання законної вимоги працівника поліції щодо проходження у встановленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, до матеріалів справи долучено не було.

Суд також враховує, що протокол про адміністративне правопорушення, згідно зі ст.251 КУпАП, - є лише доказом у справі, що, у сукупності із іншими доказами, відповідно до ст.252 КУпАП, підлягає оцінці, яка ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, як то регламентують положення ст.245 КУпАП. Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Отже, досліджені в судовому засіданні докази та обставини справи не дають можливість зробити висновок про те, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом із ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження (запропонованого йому з порушенням ст.266 КУпАП) огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки належні докази, які б підтверджували вказані факти, у матеріалах справи відсутні.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.

З урахуванням наведеного, оскільки в ході судового розгляду не встановлено належних та достовірних доказів про порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, що останньому ставиться у вину, дані протоколу про адміністративне правопорушення, щодо керування ОСОБА_1 о 17 год. 46 хв. 27 липня 2025 року по вул.Польовій у с.Стуфчинці Хмельницького району Хмельницької області транспортним засобом, а також щодо наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння та його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, є недостовірними та спростовуються дослідженими судом доказами.

Окрім того, в силу положень п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 33 рішення у справі "Гурепка проти України").

Про ту обставину, що справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування вказаної Конвенції, свідчить практика Європейського суду з прав людини, сформована в ході розгляду й інших справ (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини», «Лауко проти Словаччини», «Луц проти Німеччини».)

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Згідно зі ст. 1 КУпАП, завданням цього Кодексу є, серед інших, й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про Національну поліцію», завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Згідно з вимогами п.п.1-5, 11 ч.1 ст.23 цього ж Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Разом з тим, у ході судового розгляду встановлено, що вимог вказаного Закону, під час спілкування з ОСОБА_1 та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, працівники поліції не дотримались.

З урахуванням наданих ОСОБА_1 пояснень, які узгоджуються з переглянутими у судовому засіданні відеозаписами, про які зазначено вище, судом встановлено, що вищеописані дії працівників поліції були спрямовані не на здійснення превентивної діяльності, спрямованої на запобігання вчиненню адміністративного правопорушення, його усунення та припинення, як того вимагають вимоги Закону України «Про Національну поліцію», а навпаки дії поліцейських були направлені виключно на спонукання ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, з метою складання відносно останнього протоколу про адміністративне правопорушення та здобуття сфальшованих доказів на підтвердження вчинення такого правопорушення. Зокрема, ті факти, що працівник поліції ОСОБА_2 , після проведення перевірки документів особи, яка на той час не була учасником дорожнього руху, та проведення незаконного обшуку в автомобілі, що являвся власністю третьої особи, висловив надумані підозри щодо перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, при цьому ж факт відсутності ознак такого сп`яніння було констатовано самим поліцейським, яким безпідставно запропоновано пройти огляд у медичному закладі ОСОБА_1 , а після отримання згоди останнього на проходження такого огляду на стан наркотичного сп`яніння, почав вчиняти провокаційні дії, що полягали у рекомендуванні ОСОБА_1 відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння, з метою оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, та у наданні, спільно з іншим працівником поліції (напарником ОСОБА_2 ), вказівки ОСОБА_1 під`їхати (фактично перепаркувати автомобіль), з метою здійснення відеофіксації факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 та його зупинки працівником поліції, свідчать про те, що узгодженні, сплановані дії поліцейських, які фактично спонукали ОСОБА_1 до керування транспортним засобом та до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, були виконанні працівниками поліції виключно задля складання вказаного протоколу та задля отримання доказів вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Отже, суд вважає, що в означеному випадку, стосовно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ОСОБА_1 , який вимушено погодився на складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, після чого керував транспортним засобом за вказівкою працівників поліції, мала місце провокація вказаного правопорушення з боку останніх.

Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів. В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу «справедливого судочинства». (Рішення ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Худобін проти Російської Федерації» від 26 жовтня 2006 року, «Ваньян проти Російської Федерації» від 15 грудня 2005 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року.)

Європейським судом вироблена концепція провокації, яка порушує пункт 1 статті 6 Конвенції, і є відмінною від застосування законних оперативних методів попереднього розслідування. Ним встановлено, що, тоді як застосування спеціальних методів розслідування, зокрема негласних, не може саме по собі порушувати право на справедливий судовий розгляд, небезпека поліцейської провокації в результаті таких заходів передбачає, що їх застосування повинно бути обмежене зрозумілими рамками (рішення ЄСПЛ від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви»).

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування агентів під прикриттям повинно бути обмежене, співробітники поліції можуть діяти таємно, але не займатись підбурюванням (рішення ЄСПЛ від 9 червня 1998 року у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії»).

Під провокацією (поліцейською) Європейський суд з прав людини розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

Матеріалами справи, у тому числі й наявними у ній відеозаписами, а також поясненнями ОСОБА_1 , підтверджено, що висловлена останнім згода на складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення (фактична відмова від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння) була спровокована самими працівниками поліції, які, у подальшому, не тільки не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, а навпаки дали вказівку здійснювати рух транспортним засобом, після чого склали протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за фактом відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, мала місце провокація вчинення правопорушення працівниками поліції у розумінні ЄСПЛ, тобто схиляння суб`єкта до певних протиправних дій, з метою подальшого їх виявлення та порушення питання адміністративного переслідування.

Інших належних, достовірних та допустимих доказів, окрім означених, які б спростовували встановленні у судовому засіданні обставини та які б об`єктивно доводили факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що було б зафіксовано у спосіб, передбачений чинним законодавством, не було долучено до складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 404362 від 27.07.2025 р., а цей протокол сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.

З урахуванням наведеного, оскільки в ході судового розгляду не встановлено жодних належних та достовірних доказів про порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, що фактично йому ставиться у вину, відомості, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, які спростовуються дослідженими судом доказами, є недостовірними.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З огляду на положення ст.62 Конституції України, ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на вищеозначену практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що направлені до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у тому разі якщо, відсутня подія або склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що надані суду докази працівниками поліції були отримані внаслідок провокації, у вигляді спонукання особи до вчинення адміністративного правопорушення, після аналізу всіх доказів по справі, суд тлумачить усі сумніви на користь особи, яка притягається до відповідальності, та приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки прямих, безспірних і безсумнівних доказів його вини не здобуто та суду не надано, тому провадження в справі, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст.247, 283-285, 294 КУпАП, -

постановив:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя