Справа № 307/2768/25
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/615/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Кустрьо М. М. на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 31.07.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 357421 від 14.07.2025 та постанови суду від 31.07.2025 вбачається, що 13.07.2025 приблизно о 02 год на напрямку прикордонного знаку № 273 на відстані 2000 м до лінії державного кордону

був виявлений громадянин України ОСОБА_2 , який мав на меті потрапити на територію Румунії в незаконний спосіб та здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Кустрьо М. М. просить постанову судді від 31.07.2025 скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. ОСОБА_2 не мав на меті незаконно перетнути державний кордон України, своєї вини не визнавав і не визнає, а свої підписи поставив на заготовлених працівниками прикордонної служби бланках, не розуміючи їх змісту. В матеріалах справи відсутні особисті пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з яким ОСОБА_2 був затриманий. Після затримання ОСОБА_3 був відпущений додому, а ОСОБА_2 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 і мобілізовано до лав ЗСУ, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості прийняти участі в судовому розгляді та надати відповідні пояснення з приводу обставин, що мали місце. Одночасно захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропущено з поважних причин, оскільки ОСОБА_2 не брав участі у розгляді справи, оскільки не був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, так як перебував на військовій службі, копії оскаржуваної постанови також не отримував.

-2-

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 та його захисник-адвокат Кустрьо М. М., на розгляд справи щодо ОСОБА_2 не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи до початку розгляду справи не подавали, відомостей про поважність причин неявки не надали. Останні повідомлені за допомогою смс-повідомлення, про що свідчать відповідні довідки про доставку. Крім того, ОСОБА_2 поштовим зв`язком направлено повідомлення про час та місце розгляду справи, однак таке повернулось до апеляційного суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Ці обставини свідчать про те, що апеляційним судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення учасників справи про час та місце її розгляду, і вони вважаються належним чином повідомленими. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, чи захисника, або потерпілих в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та захисника-адвоката Кустря М. М., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Що стосується заяви захисника-адвоката Кустря М. М. про відкладення судового засідання, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що така надійшла до апеляційного суду 20.10.2025 о 14 год 05 хв, тобто після розгляду справи, і при цьому в підтвердження зазначених у ній доводів (участь захисника в іншій справі) не надано жодних доказів.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце, і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи. При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 у передбачених ч. 1 ст. 285 КУпАП триденний строк вручена чи надіслана копія оскаржуваної постанови.

З урахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права ОСОБА_2 на захист та доступ до правосуддя, доводи захисника-адвоката Кустря М. М. щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення, і такий строк поновлюється.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на

-3-

основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_2 належним чином дотримані.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 357421 від 14.07.2025 встановлено, що 13.07.2025 приблизно о 02 год на напрямку прикордонного знаку № 273 на відстані 2000 м до лінії державного кордону був виявлений громадянин України ОСОБА_2 , який мав на меті потрапити на територію Румунії в незаконний спосіб та здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення підтверджуються письмовими поясненнями інспектора прикордонної служби ОСОБА_4 , заявою ОСОБА_2 про визнання вини, довідкою щодо проведення опитування двох громадян України, затриманих на напрямку 279 прикордонного знаку ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_2 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991 та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 стороною захисту не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 2 категорії водій ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_4 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, і що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи. У підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор прикордонної служби ОСОБА_4 діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_2 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до відмови останнього від надання пояснень щодо обставин, які мали місце, а також підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів, у тому числі й заяви про визнання вини.

-4-

Крім того, сторона захисту не надала доказів того, що відносно ОСОБА_2 був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку працівників прикордонної служби, що призвело до підписання процесуальних документів. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 чи його захисник оскаржували дії працівників прикордонної служби, які склали відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення.

Із цих підстав, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 своєї вини не визнавав і не визнає, а свої підписи поставив на заготовлених працівниками прикордонної служби бланках, не розуміючи їх змісту. апеляційний суд визнає необґрунтованими і такими, що спрямовані на уникнення ОСОБА_2 від відповідальності за вчинене ним правопорушення.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що зміст складеного щодо ОСОБА_2 протоколу свідчить про те, що такий відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, оскільки у ньому відображені всі необхідні й передбачені цими нормами відомості та обставини, у тому числі чітко викладена суть адміністративного правопорушення.

У підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не мав на меті незаконно перетнути державний кордон України, стороною захисту не наведено будь-яких обставин та не надано жодних доказів, зокрема, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 перебував у місці затримання з іншою метою, ніж спроба незаконного перетину державного кордону України.

Твердження сторони захисту про те, що в матеріалах справи відсутні особисті пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з яким ОСОБА_2 був затриманий, апеляційний суд також визнає неспроможними, оскільки наявні в матеріалах справи та наведені вище докази безумовно підтверджують факт спроби ОСОБА_2 на перетин державного кордону в незаконний спосіб.

Жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 і доводи апеляційної скарги про те, що після затримання ОСОБА_3 був відпущений додому, а ОСОБА_2 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 і мобілізовано до лав ЗСУ, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості прийняти участі в судовому розгляді та надати відповідні пояснення з приводу обставин, що мали місце.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні і стороною захисту не надано жодних доказів про те, що ОСОБА_2 після затримання був мобілізований та перебуває на військовій службі.

Враховуючи, що сторона захисту не надала до суду будь-яких фактичних відомостей на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників прикордонної служби під час затримання ОСОБА_2 та відсутності в останнього намірів на незаконний перетин державного кордону, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах та долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що унеможливлює врахування апеляційним судом доводів захисника у цій частині.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

-5-

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною першою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд оцінює їх як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що під час затримання ОСОБА_2 не заперечував свій намір перетину державного кордону поза межами пункту пропуску.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що 13.07.2025 о 02 год ОСОБА_2 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Румунію поза пунктом пропуску, в результаті чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на відстані 2000 метрів від лінії державного кордону в напрямку 279 прикордонного знаку в межах прикордонної смуги.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження і такі відхиляються.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

-6-

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника-адвоката Кустрьо М. М. про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 31.07.2025 щодо ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Кустрьо М. М. залишити без задоволення, а постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 31.07.2025 щодо ОСОБА_5 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя