Справа № 299/1848/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.10.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Наумової І.М., в інтересах ОСОБА_1 на постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1, ч. 2 ст. 185-10 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2025 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП та накладено на нього за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700, 00 (Одна тисяча сімсот гривень 00 копійок) гривень.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 (Вісім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) гривень з конфіскацією гумового човна.

На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП остаточно накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 (Вісім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) гривень з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення, а саме гумового човна.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до постанови суду - 25.03.2025р. о 23.10 годині, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) на напрямку 110 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 400 метрів від лінії державного кордону України в межах встановленої прикордонної смуги Берегівського контрольованого прикордонного району було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Угорщини в пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України.

При спробі затримання на неодноразову повторювану законну вимогу військовослужбовця, зупинитися та надати документ, що посвідчує особу, для перевірки ОСОБА_1 , здійснював спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Угорщини в пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, проігнорував та вдався до втечі, та в подальшому був затриманий працівниками ДПСУ, під час затримання здійснив опір, висловлювався нецензурною лакою, поводив себе агресивно, у зв`язку з чим до нього були застосовані спецзасоби - кайданки.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», а відтак його дії були кваліфіковані як адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що вказані правопорушення вчинені однією і тією ж особою, розглядаються одним суддею, відтак, зазначені справи відповідно до постанови суду від 30.04.2025р. були об`єднанні в одне провадження, відповідно до ст. 36 КУпАП та розділу ІІІ п.6 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України №814 від 20.08.2019р. та об`єднаній справі були присвоєно обліково-статистичний номер №299/1848/25.

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Наумова І.М., в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що справа в суді першої інстанції була розглянута без участі осіб, попри те, що захисник виявляв бажання брати участь у судовому засіданні. Зауважує, що протоколи про адміністративні правопорушення були прийняті з порушеннями вимог ст. 256 КУпАП, оскільки не зазначено у чому полягало ОСОБА_1 порушення, до матеріалів справи не долучено жодного доказу вчинення ним зазначених порушень, зокрема прикордонники не взяли до уваги пояснення ОСОБА_1 , що він їхав в смт. Вилок до знайомого, а також при затриманні не врахували, що він був працівником поліції. Зазначає, що судом долучені до матеріалів справи документи, які надані стороною захисту, однак їх не досліджено безпосередньо в судовому засіданні, що призвело до притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Стверджує, що станом на час складання адміністративних протоколів, ОСОБА_1 мав статус поліцейського, він не був суб`єктом адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, а тому провадження по справі підлягало закриттю за відсутністю складів адміністративних правопорушень. Зазначає, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про допит свідків працівників прикордонного загону, що порушило засаду всебічності дослідження доказів у даній справі, оскільки вказані свідки могли б підтвердити той факт, що ОСОБА_1 неодноразово наголошував на тому, що має статус поліцейського, а тому направлення матеріалів для розгляду до суду першої інстанції порушувало його законні права та інтереси.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Наумова І.М. на розгляд справи не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, захисник-адвокат повідомлена за допомогою смс-повідомлення, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Наумової І.М., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Відповідно до диспозиції частини другої статті 185-10 КУпАП, передбачена відповідальність за вчинення злісної непокори, законному розпорядженню чи вимогам працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону, у складі групи осіб, які полягали у вимозі пред`явити документи, що посвідчують особу.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП настає за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Згідно з частиною 2 цієї статті відповідальність настає за вчинення тих саме дій, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Даними, які містяться в протоколах про адміністративні правопорушення серій ЗхРУ №289236 та ЗхРУ №289238 від 26.03.2025 стверджується, що о 23.10 годині, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) на напрямку 110 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 400 метрів від лінії державного кордону України в межах встановленої прикордонної смуги Берегівського контрольованого прикордонного району було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Угорщини в пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України.

При спробі затримання на неодноразову повторювану законну вимогу військовослужбовця, зупинитися та надати документ, що посвідчує особу, для перевірки ОСОБА_1 , здійснював спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Угорщини в пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, проігнорував та вдався до втечі, та в подальшому був затриманий працівниками ДПСУ, під час затримання здійснив опір, висловлювався нецензурною лайкою, поводив себе агресивно, у зв`язку з чим до нього були застосовані спецзасоби- кайданки.

Отже, своїми діями ОСОБА_1 порушив ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», а відтак суд вважає, що його дії були правильно кваліфіковані як адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

Всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, викладені в протоколах про адміністративні правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 інкримінованих йому адміністративних правопорушень підтверджуються вищевказаними протоколами про адміністративні правопорушення, які є документами, що офіційно засвідчують факти неправомірних дій і є одним із основних джерел доказів у справі; даними, які містяться в протоколах про адміністративне затримання від 25.03.2025 та особистого огляду від 25.03.2025, а також даними Рапорту Техніка відділення логістики відділення інспекторів ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 майстер сержанта ОСОБА_2 від 26.03.2025 про факт затримання на напрямку 110 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 400 метрів від державного кордону України в межах встановленої прикордонної смуги Берегівського контрольованого прикордонного району громадянина України ОСОБА_1 , який спільно здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Угорщини поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України в пішому порядку, при цьому здійснив злісну непокору законним вимогам працівника ДПСУ; схемою виявлення та затримання громадянина ОСОБА_1 , його паспортними даними та іншими матеріалами справи.

Разом з тим, з дослідженої в судовому засіданні Довідки відносно затримання 2-х громадян України, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 мешканця АДРЕСА_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на ділянці ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 25.03.2025, складеної ст.офіцером ОРГ ПОРВ ГОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону капітаном ОСОБА_4 від 26.03.2025, слідує, що 25.03.2025 року о 14.20 в рамках взаємодії від ДСНС отримано інформацію про звернення до них особи, яка потребує допомоги та перебуває в р. Тиса в районі н.п. Вилок. О 14.40 п/н «ПП» на МПрК (за допомогою БпЛА), на напрямку 113 п/зн, в р. Тиса виявлено 1-го гр. України (переохолоджений) (житель Львівської обл.).

О 15.40 п/н «ГрР» за результатами перевірки берегу р. Тиса, на напр. 110 п/зн, 50 м. до ДК виявлено пролаз в ЗП, доріжку слідів до р. Тиса та гумовий човен (пошкоджений). В подальшому, о 23.10 25.03.2025 року п/н «1111» (в ході реалізації оперативної інф. ПОРВ), на напр. 110 п/зн, 400 метрів до ДК, затримано 1-го гр. України (житель Сумської обл. ). Під час затримання особа намагалась вдатись до втечі.

На двох вищевказаних осіб складено протоколи за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та відносно одного за ч. 2 ст.185-10 КУпАП. Затриманими особами виявились: громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 та громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході проведення опитування вказаних громадян стало відомо, що у зв`язку із скрутним становищем та з метою ухилення від мобілізації щодо призову на військову службу до лав ЗСУ, вищевказані громадяни через своїх знайомих та близьких здійснювали пошук варіантів для здійснення незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску, оскільки законних підстав у них для цього немає.

Так, двоє затриманих за вказівками невстановлених осіб (організаторів) прибули до Закарпатської області, а саме до м. Мукачева різними маршрутами та транспортними засобами, в тому числі потягом. По прибуттю до м. Мукачево проживали в різних готелях, після чого їм треба було прибути до м. Виноградів, куди вони дістались також кожен окремим шляхом.

Далі, з м. Виноградів, затримані дістались до смт. Вилок, а саме до невідомого будинку, де склад їхньої групи («ухилянтів») складався з трьох осіб ( ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , та ще одна невідома особа). Встановлено, що одного із затриманих ( ОСОБА_3 ) з м. Виноградів до смт. Вилок перевозили на автомобілі марки «Фольксваген».

25.03.2025 року з даного невідомого будинку трьох «ухилянтів» забрали на невідомому автомобілі старого зразка та привезли до подвір`я будинку по вул. Горького на околиці смт. Вилок, де по прибуттю водій автомобіля та ще один пособник (ромської національності) дістали з багажника надувний човен, та група у складі трьох «ухилянтів» та двох невідомих осіб-провідників (один з них ромської національності) вирушили в напрямку державного кордону.

Дійшовши до залізничної колії, провідники вирушили у зворотному напрямку, та поряд з цим вказали подальший напрямок руху трьом «ухияянтам», які в свою чергу перекинули човен через загороджувальний паркан та вирушили до річки Тиса (кордон між Україною та Угорщиною на зазначеній ділянці проходить по р. Тиса). Прибувши до берега р. Тиса і зрозумівши, що човен пробитий, ОСОБА_3 спробував переплисти річку, а інші двоє «ухилянтів» залишились на березі р. Тиса, після чого, побачивши що течія понесла гр. ОСОБА_3 і переплисти річку йому не вдалось, двоє інших громадян розбіглись по різним сторонам в напрямку тилу території України. Далі, ОСОБА_3 , перебуваючи у р. Тиса зміг дістатись берега та викликав ДСНС, в подальшому його було виявлено та затримано прикордонним нарядом.

В свою чергу, ОСОБА_1 вирушив у зворотному напрямку до смт. Вилок та почав шукати місце, де можна сховатись. Також, ОСОБА_1 звертався до місцевих мешканців з проханням дати телефон та зателефонувати, на що одна особа з числа місцевих мешканців надала свій мобільний телефон, з якого останній зателефонував на номер: НОМЕР_2 , де під час телефонної розмови невідомий абонент сказав йому чекати на подальші вказівки, після чого, о 23.10 год. ОСОБА_1 в ході реалізації оперативної інформації, був виявлений та затриманий прикордонним нарядом на околиці населеного пункту Вилок, під час затримання намагався вдатись до втечі.

Поряд з тим, оперативним шляхом було встановлено, що ОСОБА_1 є діючим працівником Роменського РВП ГУНП в Сумській області на посаді спеціаліста-кріміналіста. В ході проведення взаємодії з начальником Роменського РВП встановлено, що ОСОБА_1 , на даний час перебуває у відпустці, під час якої мав пройти ВЛК та диспансеризацію.

Ці ж обставини підтверджені наданими стороною захисту до суду першої інстанції копіями документів, які містяться в матеріалах справи, а саме: витягах від 21.03.2025 року, від 31.03.2025 року та від 04.04.2025 року із Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів із інформацією про наявність відстрочки від призову на військову службу; а також у даних висновку службового розслідування відносно поліцейського ОСОБА_1 та наказ про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, п. 10 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998, та його винуватість у вчиненні передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП адміністративних правопорушень.

Апеляційним судом не приймаються до уваги посилання сторони захисту на те, що до матеріалів справи не долучено жодного доказу вчинення ним зазначених порушень, зокрема прикордонники не взяли до уваги пояснення ОСОБА_1 , що він їхав в смт. Вилок до знайомого, а також при затриманні не врахували, що він був працівником поліції, оскільки вони є безпідставними. При цьому, судом враховано, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 є м. Ромни Сумської області, місце виявлення ОСОБА_1 є територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області на напрямку 110 прикордонного знаку на відстані близько 400 метрів від лінії державного кордону України в межах встановленої прикордонної смуги Берегівського контрольованого прикордонного району, що підтверджує намір незаконного перетину кордону. При цьому, фактичні обставини щодо часу та місця затримання ОСОБА_1 працівниками державної прикордонної служби, апелянт не оспорює.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості викласти у протоколі або окремо свої заперечення щодо викладених у протоколах фактів, надати власні пояснення з приводу причин його знаходження 26.03.2025 близько 23.10 год. в районі прикордонного знаку №110 (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) до 400 м від лінії державного кордону України. Однак таких заперечень чи пояснень ОСОБА_1 не виклав, та відмовився давати будь-які пояснення.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що захисник ОСОБА_1 адвокат Наумова І.М., ні в суді першої інстанції, ні у поданій апеляційній скарзі не пояснила, що робив ОСОБА_1 , який на час вчинення інкримінованих йому адмінправопорушень був діючим працівником Роменського РВП ГУНП в Сумській області на посаді спеціаліста-кріміналіста, 26.03.2025 о 23.10 годині, на напрямку 110 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 400 метрів від лінії державного кордону України з Угорщиною в межах встановленої прикордонної смуги Берегівського контрольованого прикордонного району, в період дії правового режиму воєнного стану, введеного у дію Указом Президента України від 24 лютого 2022 року за № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ.

Апеляційний суд зауважує, що сукупність таких обставин, як: місце виявлення ОСОБА_1 , зокрема в безпосередній близькості від лінії державного кордону, а саме на відстані до 400 м від лінії державного кордону України на території Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області, яке не є ні місцем реєстрації, ні місцем його проживання; час виявлення близько 23:10 год., тобто темна пора доби; спосіб намагання перетину державного кордону - поза межами пункту пропуску в пішому порядку; наявність у ОСОБА_1 при собі 2 паспортів громадянина України для виїзду за кордон; відсутність дозвільних документів на перетин державного кордону, які надавали йому, як громадянину України чоловічої статі та призивного віку, право на перетинання державного кордону, зважаючи на обмеження, регламентовані Законом України «Про правовий режим воєнного стану», вагомо свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 наміру на вчинення інкримінованого правопорушення та спростовують твердження сторони захисту в апеляційній скарзі.

Також апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що Технік відділення логістики відділення інспекторів ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколів за ознаками передбачених ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративних правопорушень, що в нього були підстави для фальсифікації протоколів чи обмови останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний працівник прикордонної служби діяв саме у межах наданих йому повноважень.

Посилання в апеляційній скарзі сторони захисту на те, що застосування до поліцейських адміністративної відповідальності у тих випадках, коли вони несуть дисциплінарну відповідальність згідно зі ст. 15 КУпАП, є неправомірним, - апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України - поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, щоОСОБА_1 на час складання щодо нього адміністративних протоколів мав статус поліцейського, тобто він не був суб`єктом адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, а тому провадження по справі підлягало закриттю за відсутністю складів адміністративних правопорушень, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані доводи апеляційної скарги та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях останнього складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

Не заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що справа в суді першої інстанції була розглянута без участі осіб, попри те, що захисник виявляв бажання брати участь у судовому засіданні, оскільки з постанови судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2025 року вбачається, що справа розглядалася за участю захисника особи, яка притягується до адмінвідповідальності адвоката Наумової І.М. у режимі відеоконференції.

Проте, ОСОБА_1 достовірно знаючи про наявність адміністративних матеріалів щодо нього, до суду першої інстанції та апеляційної, не з`явився, не цікавився провадженням у його справі, та не спростував обставини зазначені у протоколах та не довів свою невинуватість.

Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), зазначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Проаналізувавши зміст складених щодо ОСОБА_1 протоколів, апеляційним судом встановлено, що такі повною мірою відповідають вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в них відображені всі необхідні й передбачені цієї нормою відомості, тому доводи захисника в частині, що протоколи про адміністративні правопорушення були прийняті з порушеннями вимог ст. 256 КУпАП, відхиляються.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника (на час вчинення інкримінованих адмінправопорушень був діючим працівником Роменського РВП ГУНП в Сумській області на посаді спеціаліста-кріміналіста), ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в максимальному розмірі з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Правильно застосовано судом і ст. 36 КУпАП, згідно з якою, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у даному випадку, саме з врахуванням санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подана захисником-адвокатом Наумовою І.М. апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Наумової І.М. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1, ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага