Номер провадження: 33/813/1594/25
Справа № 514/854/25
Головуючий у першій інстанції Кравченко П. А.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши апеляційну скаргу захисника Кисси В.І. на постанову Тарутинського районного суду Одеської області від 25.06.2025 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Павлоград Дніпропетровської області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185-10, ч.2 ст.204-1 КУпАП,

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185-10, ч.2 ст.204-1, КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення:

- за ч.1 ст.185-10 КУпАП у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

- за ч.2 ст.204-1 КУпАП у виді штрафу в дохід держави у розмірі 500 (п?ятиста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

На підставі ч.2 ст.36 КУпАП на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 500 (п?ятиста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн., а також стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно з оскарженою постановою, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 331071 від 12.06.2025 року, прикордонним нарядом «Пост спостереження» 12.06.2025 року, о 19:20 год., в районі п/зн 0730/15 на відстані 1000 м від ліній Державного кордону України, на напрямку н.п. Підгірне (Україна) Кірієт -Лунга (РМ), виявлено громадянина України ОСОБА_1 спільно з громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які здійснили спробу незаконного перетину Державного кордону України в Республіку Молдова у складі групи осіб поза встановленими пунктами пропуску, чим порушив ст.9 ЗУ «Про державний кордон України», тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Окрім цього, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №331063 від 12.06.2025 року, 12.06.2025 року, о 19:40 год., під час перебування в прикордонній смузі поза межами населених пунктів на відстані близько 1000 м від прикордонного знаку №0730/15, на території Підгірнянського старостинського округу Бессарабської ТГ Болградського району, громадянин України ОСОБА_1 не виконав неодноразових, наполегливих і повторних розпоряджень військово-службовця Державної прикордонної служби щодо пред`явлення таких документів, а обов`язок громадян пред`являти такі документи встановлені п.10 Положення про прикордонний режим, затвердженою Постановою КМУ №1147 від 27.07.1994 року, в подальшому завдав удару в коліно та штовхнув військовослужбовця Державної прикордонної служби, чим вчинив злісну непокору законному розпорядженню військовослужбовця Державної прикордонної служби України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185-10 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою суду, захисник Кисса В.І. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови в частині визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП, просить її скасувати в цій частині, та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.185-10 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги захисниквказує, що місцевий суд безпідставно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.185-10 КУпАП, не з?ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неповноту судового розгляду, висновки суду не відповідають матеріалам справи, судом не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Захисник вказує, що місцевим судом при розгляді справи не визначено в чому полягало законне розпорядження чи вимога представника Державної прикордонної служби, і в чому виражались дії злісної непокори, які вчинив ОСОБА_1 .

На думку захисника, ОСОБА_1 при затриманні вів себе законослухняно та виконував усі розпорядження і вимоги працівників Держприкордонслужби України, а в протоколі зазначені обставини, які не відповідають дійсності, тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП.

Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю ОСОБА_1 та його захисника Кисси В.І., які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду не подавали.

Суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; суд приходить до висновку про таке.

Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку. Як зазначено у ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду...., а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів відповідно до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП в апеляційній скарзі сторони захисту не оспорюється, а тому апеляційний суд не переглядає оскаржену постанову в цій частині.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП.

Так, диспозиція ч.1 ст.185-10 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення проявляється в злісній непокорі, тобто відмові виконати законне розпорядження або вимогу працівника Державної прикордонної служби при виконанні ним своїх службових обов`язків, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України та не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст.1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до розділу ІV Закону України «Про Державну прикордонну службу України» визначено повноваження Державної прикордонної служби України, в тому числі, у відповідності до ст.ст. 21-21-6 цього розділу, працівники Державної прикордонної служби під час виконання ними своїх службових обов`язків мають право застосовувати: 1)фізичний вплив; 2) спеціальні засоби; 3) вогнепальну зброю, озброєння та бойову техніку; 4) зброю кораблів, катерів та суден забезпечення; та 5) озброєння повітряних суден.

Згідно ч.2 ст.23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», законні вимоги і розпорядження військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових повноважень залучені до оперативно-службової діяльності, є обов`язковими для виконання громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, посадовими і службовими особами.

Таким чином, із аналізу вказаних нормативно-правових актів слідує, що обов`язковими ознаками, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-10 КУпАП є відмова від виконання законних вимог чи розпоряджень працівника Державної прикордонної служби України при виконанні ним службових обов`язків.

У даній справі винуватість ОСОБА_1 за ч.1 ст.185-10 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ №331063, з фабули якого убачається, що 12.06.2025 року, о 19:40 год., під час перебування в прикордонній смузі поза межами населених пунктів на відстані близько 1000 м від прикордонного знаку №0730/15, на території Підгірнянського старостинського округу Бессарабської ТГ Болградського району, громадянин України ОСОБА_1 не виконав неодноразових, наполегливих і повторних розпоряджень військово-службовця Державної прикордонної служби щодо пред`явлення таких документів, а обов`язок громадян пред`являти такі документи встановлені п.10 Положення про прикордонний режим, затвердженою Постановою КМУ №1147 від 27.07.1994 року, в подальшому завдав удару в коліно та штовхнув військовослужбовця Державної прикордонної служби. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185-10 КУпАП.

Вказаний протокол на місці його складання власноруч підписаний ОСОБА_1 , чим фактично останній висловив свою згоду з тим, що вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.185-10 КУпАП за обставин, викладених у протоколі.

При цьому, ОСОБА_1 відмовившись від дачі пояснень по суті порушення, не вказав в протоколі про невідповідність викладених в протоколі даних обставинам, які мали місце в дійсності.

Апеляційний суд зазначає, що досліджений протокол про адміністративне правопорушення повністю відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому визнає його допустимим доказом, який підтверджує винуватість ОСОБА_1 .

В матеріалах справи містяться письмові пояснення оператора групи системи охорони локальних ділянок прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_5 в яких останній показав, що о 19:20 годині 12.06.2025 року, під час перебування в прикордонній смузі, поза межами населених пунктів, на відстані близько 1000 метрів від державного кордону України, прикордонного знаку №0730/15, на території Підгірнянської старостинського округу Бессарабської ТГ, громадяни ОСОБА_1 , не виконав неодноразових, наполегливих, повторних розпоряджень військовослужбовця Держприкордонслужби щодо пред`явлення документів, що посвідчують особу, а також військово-облікових документів, в подальшому завдав удару в коліно та штовхнув військовослужбовця Держприкордонслужби ОСОБА_6 , чим вчинив злісну непокору законному розпорядженню військовослужбовця Державної прикордонної служби України.

Окрім того винуватість ОСОБА_1 підтверджується рапортами Старшого зміни прикордонних відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_7 та помічника начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_8 , які підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що долучені до матеріалів справи докази, беззаперечно та поза розумним сумнівом підтверджують відомості викладені в протоколі та доводять вину правопорушника. При цьому, сторона захисту не заперечувала відомостей, викладених в зазначених рапортах та не клопотала про допит вказаних військовослужбовців під час судового розгляду.

Таким чином, доводи сторони захисту про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, апеляційний суд визнає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП.

Істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, апелянтами не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин суд визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, що свідчить про відсутність підстав для її задоволення та скасування оскарженої постанови суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Кисси В.І. залишити без задоволення.

Постанову Тарутинського районного суду Одеської області від 25.06.2025 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим за ч.1 ст.185-10; ч.2 ст.204-1 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський