ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/19057/25

Провадження № 33/820/613/25

Суддя Хмельницького апеляційного суду Топчій Т.В., розглянувши у відкритому засіданні в місті Хмельницькому за участю секретаря Мельничук К.С., захисника Рааца К.В., апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.

Постановою суду встановлено, що 27 червня 2025 року, о 22 год. 12 хв., ОСОБА_1 , керував по вул. Львівське шосе 8 в м. Хмельницькому, автомобілем «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю із ротової порожнини, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2025 року скасувати та провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП, відносно нього закрити у зв`язку з відсутністю складу даного правопорушення.

Стверджує, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки він не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, який відбувся 07 серпня 2025 року. Крім того, у поданому до суду клопотанні про закриття провадження у справі на підставі ст.247 КУпАП, було подано клопотання про виклик свідків. Таке клопотання судом не було взято до уваги, що також є порушенням процесуальних прав ОСОБА_1 .

Апелянт зазначає, що зі слів працівника поліції, підставою для зупинки його транспортного засобу, стало заїзд під знак 3.21 ПДР. Проте, зупинка транспортного засобу була безпідставною, оскільки із досліджених відеозаписів вбачається, що працівником поліції чітко повідомлено причину зупинки, а саме порушення ст.35 ЗУ «Про національну поліцію», та можлива причетність водія до адміністративного правопорушення. Також при перегляді відеозапису немає можливості ідентифікувати забороняючий знак і саме звідки їхав водій, що унеможливлює ствердження працівника поліції про порушення ПДР та підтверджує факт безпідставної зупинки.

Більше того, до проведення судового засідання, ОСОБА_1 ще раз оглянув ділянку дороги, якою він рухався. Відповідно до фото частини дороги, а саме поворот з вулиці Кам`янецька на вулицю Князя С. Хороброго, чітко видно відсутність на з`їзді дорожнього знаку 3.21 РДР. Тому він ніяк не міг порушити ПДР, а саме не виконати вимоги знаку 3.21 в`їзд заборонено, чим не міг порушити і п. 8.4 ПДР, порушення вимог заборонних знаків.

На думку ОСОБА_1 , незаконні дії поліцейських щодо зупинки автомобіля роблять й не законними подальші вимоги поліцейських щодо необхідності пройти огляд на стан сп`яніння, а тому, відмова водія від незаконної пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння з причин його незаконної зупинки не може бути караною за ст.130 КУпАП. Аналогічно також не може вважатися законним огляд водія на стан сп`яніння у випадку незаконної зупинки.

Апелянт стверджує, що висновки поліцейських про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами. Як вбачається з відеозапису, самі поліцейські не були впевнені, чи відчувався запах алкоголю з порожнини рота водія.

Зауважує, що відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ознакою сп`яніння є порушення мови, а не нечітка мова.

Крім того, поведінка ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції була адекватною, він коректно реагував на запитання поліцейських, виконував їхні вимоги.

Таким чином, ознаки сп`яніння були встановлені формально, без належної фактичної та правової обґрунтованості, а складення протоколу за ст. 130 ч. 1 КУпАП відбулося з порушенням вимог закону.

Зазначає, що ОСОБА_1 не відмовлявся пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, та неодноразово наголошував на тому, що не буде проходити огляд на місці зупинки транспортного засобу. Крім того, з відеозаписів вбачається, що працівники поліції у грубій формі спонукали водія до відмови від огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, та наполягали на огляді на місці зупинки. Після відмови в котрий раз пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, поліцейські жодного разу не роз`яснили ОСОБА_1 права та обов`язки, передбачені ст.63 КУ та с.268 КУпАП.

Окрім того, в ході розмови, працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти медичний огляд в найближчому закладі охорони здоров`я Скарженцях, проте такого медичного закладу взагалі не існує.

В той же час, при складанні пояснень свідків, працівник поліції не роз`яснив їм права та обов`язки, а також вніс додаткові пояснення до них, а саме серію та номер постанови про адміністративне правопорушення.

Звертає увагу суду на те, що час складання направлення на медичний огляд водія не співпадає із реальним часом, зазначеним на відеозаписах, що підтверджує небажання працівників поліції відвозити ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження його огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Позиції учасників апеляційного провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Під час апеляційного перегляду справи захисник Раац К.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Вимоги ст.ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді дотримався зазначених вимог закону.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст. 130 ч. 1 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом. Зокрема відомостями із:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 374642 від 27 червня 2025 року, з якого вбачається, що 27 червня 2025 року, о 22 год. 12 хв., ОСОБА_1 , керував по вул. Львівське шосе 8 в м. Хмельницькому, автомобілем «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю із ротової порожнини, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП (а.с.1);

- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у ОСОБА_1 виявлено запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці(а.с.4);

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого ОСОБА_1 направлявся до закладу охорони здоров`я КНП «ХОЗзНПД`ХОР;

- пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 27.06.2025 року, які вказали, що водій ОСОБА_1 , у їх присутності відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку (а.с.5);

- відеозаписів із нагрудних камер відеоспостереження, на яких зафіксовано керування ОСОБА_1 автомобілем «Toyota Camry», відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та ухилення від проходження огляду в медичному закладі, а також процедуру складання адміністративних матеріалів (а.с. 6).

Наведені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

За результатами апеляційного перегляду провадження апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 про те, що судом порушено його право на захист, оскільки він не був належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, на увагу суду не заслуговують, виходячи з наступного.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, коли кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Частиною першою статті 268 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за її відсутності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне сповіщення особи про місце та час розгляду справи.

Частиною 3 статті 268 КУпАП передбачений виключний перелік статтей при розгляді справ за якими присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Категорія справ за ст. 130 КУпАП до вказаного переліку не входить, а тому присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за даною статтею у судовому засіданні не є обов`язковою.

Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №374642 від 27.06.2025 року вбачається, що працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про розгляд справи в Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області 11.07.2025 року о 10 год., що підтверджується його власноручним підписом у відповідній графі.

В матеріалах провадження міститься клопотання ОСОБА_1 від 21.07.2025 року про відкладення розгляду справи, яка призначена на 22.07.2025 року о 09.30 год., у зв`язку із його відрядженням до м.Львова (а.с.11).

Інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляв адвокат Раац К.В., який був обізнаний про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , що підтверджується його підписом у повідомленнях про явку в судові засідання, які були призначені на 22.07.2025 року та 07.08.2025 року, а також поданим до суду 21.07.2025 року клопотанням про закриття провадження у справі та виклик свідків (а.с.10, 14).

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості висловити свої доводи щодо обставин провадження, висловлювати правову позицію в ході апеляційного перегляду провадження, скористався своїм правом на оскарження постанови суду в апеляційному порядку, а тому відсутні підстави вважати, що було порушено його право на захист.

Посилання ОСОБА_1 на те, що працівники поліції безпідставно його зупинили оскільки Правил дорожнього руху України останній не порушував, апеляційний суд відкидає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 35 ч.1 Закону України Про Національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським, або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Згідно частини другої вказаної статті поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Із наявних в матеріалах справи відеозаписів вбачається, що у вечірню пору 27 червня 2025 року працівниками поліції був зупинений транспортний засіб «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Причиною зупинки стало порушення водієм ПДР, а саме невиконання вимог дорожнього знаку 3.21 ПДР України, про що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 . Водночас, працівники поліції діяли в межах ст.35 ЗУ «Про національну поліцію», що також було оголошено водію. А тому доводи апелянта стосовно безпідставної зупинки є необґрунтованими.

Відеозаписами із нагрудних камер працівників поліції спростовуються і аргументи апеляційної скарги стосовно того, що останні у грубій формі спонукали водія до відмови від огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, та наполягали на огляді на місці зупинки. На відеозаписах зафіксовано, як працівниками поліції неодноразово було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що він відмовився, забажав пройти такий в медичній установі. При цьому, коли було запропоновано водію сісти в службове авто працівників поліції з метою поїздки до лікарні, останній повідомив, що будемо чекати. Таку поведінку ОСОБА_1 працівниками поліції було правильно розцінено, як ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу, що відеозапис події не містить ознак здійснення тиску на водія, погроз чи залякування з боку працівників поліції, все відбувалося коректно та ввічливо.

Враховуючи викладене, працівниками поліції було правомірно складено щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП у зв`язку з відмовою від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу, що зафіксована на відеозаписах інформація є достатньою та підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджується з іншими наявними в матеріалах справи доказами, а тому є належним та допустимим доказом по справі. Відповідно місцевий суд обґрунтовано поклав такий в основу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Посилання сторони захисту на відсутність ознак алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки такі ознаки як запах алкоголю із ротової порожнини, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, обумовлені суб`єктивним сприйняттям посадової особи, яка уповноважена складати протокол про адміністративне правопорушення, і не може об`єктивно оцінюватися виключно за відеозаписом подій доданим до протоколу, як вважає захист.

Доводи апелянта про те, що при складанні пояснень свідків, працівник поліції не роз`яснив їм права та вніс додаткові пояснення до них, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є належними доказами, що підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП за обставин викладених в протоколі. Апеляційний суд також виходить з положень ст. 266 КУпАП, якою передбачено, що участь свідків у разі фіксації факту адміністративного правопорушення на відеозапис не є обов`язковою.

Що стосується розбіжностей у часі складання направлення на медичний огляд водія з часом подій, що фактично відбувались, та який відображено на відеозаписі, то такі не є суттєвими, не впливають на сприйняття судом та стороннім спостерігачем обставин події загалом. Суд не вважає ці розбіжності підставою для ухвалення іншого процесуального рішення, оскільки вони ніяким чином не спростовують вчинення інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за викладених у протоколі обставинах.

Виходячи зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції, ОСОБА_1 роз`яснювалися його права передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, а тому доводи сторони захисту в цій частині є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги також є безпідставними та не обгрунтованими, а тому не беруться до уваги та не можуть бути підставою для зміни чи скасування постанови суду.

Протокол про адміністративне правопорушення складений в силу ст.255 КУпАП уповноваженою на те особою, відповідає вимогам ст.256 КУпАП, щодо місця, часу вчинення та суті адміністративного правопорушення, повністю узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Порушень вимог ст.256 КУпАП в редакції, що була чинною на час складання протоколу про адміністративне правопорушення, не встановлено. А відомостей, які піддавали б сумніву достовірність зазначених у протоколі даних про обставини вчинення правопорушень, у справі немає.

Даних про те, що в справі неправильно застосовано норми матеріального права чи допущено порушення норм процесуального права при дослідженні місцевим судом доказів, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ст.130 ч.1 КУпАП у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та без оплатного вилучення транспортного засобу, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає відомостям характеризуючим особу правопорушника.

У рішенні по справі О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства (O'Halloran and Francis v. The United Kingdom ) no. 15809/02 і 25624/02ECHR від 29 червня 2007 року, постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. У даному провадженні суд вважає, що ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі, згідно встановлених норм закону України.

Враховуючи викладене, всупереч доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: