Справа № 442/6978/25
Провадження №3/442/1980/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 жовтня 2025 року

Суддя Дрогобицького мiськрайонного суду Львiвської областi Гарасимків Л.І., розглянувши матерiали, якi надiйшли з Дрогобицького відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 ,

за ст.ст.122-4, 124, ч.4 ст.130, 139 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , 08.09.2025р., о 19.00 год., в м.Дрогобичі, по вул.Лемківська,1, Львівської області, керував транспортним засобом марки «Volswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 , скоївши ДТП, а саме наїзд на дорожній знак в м.Дрогобичі, по вул.Лемківська,1, і після чого залишив місце пригоди, чим порушив п.2.10.а ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст.112-4 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , 08.09.2025р., о 19.00 год., в м.Дрогобичі, по вул.Лемківська,1, Львівської області, керуючи транспортним засобом марки «Volswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого здійснив наїзд на дорожній знак, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки, чим порушив п.12.1 ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , 08.09.2025р., о 19.00 год., в м.Дрогобичі, по вул.Лемківська,1, Львівської області, керуючи транспортним засобом марки «Volswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 , допустив пошкодження засобів регулювання дорожнього руху, а саме пошкодив дорожній знак 2.1 дати дорогу, чим порушив п.8.12 ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.139 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , 08.09.2025р., о 19.00 год., в м.Дрогобичі, по вул.Лемківська,1, Львівської області, керував транспортним засобом марки «Volswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 , та після скоєння ДТП за його участі, до проведення медичного огляду з метою встановлення стану сп`яніння вжив алкоголь, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою Алкотестера Драгер 0463, проба позитивна та становить 2,63 проміле, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.4 ст.130 КУпАП.

В судове засідання представник правопорушника ОСОБА_1 адвокат Коцан Р.М. не з`явився, подав письмове клопотання про закриття адміністративного провадження, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень, а відтак відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП та з метою забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та повного, всебічного та об`єктивного розгляду вказаних вище справ про адміністративне правопорушення на підставі протоколів про адміністративне правопорушення, складених стосовно однієї особи ОСОБА_1 адміністративні правопорушення за ст. 122-4, 124, ч.4 ст.130, 139 КУпАП слід об`єднати в одне провадження.

Перевіривши матеріали справи, письмове клопотання, долучене до матеріалів справи, суд вважає, що провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124, ч.4 ст.130, 139 КУпАП, слід закрити виходячи з наступного.

Судом взято до уваги те, що працівниками поліції складено Протокол серії ЕПР1 №447759 від 08.09.2025р., який не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки в оскаржуваному Протоколі дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 не перебував за кермом транспортного засобу, а фактичним водієм зазначеного транспортного засобу був його племінник, який не мав водійських прав, саме він і керував транспортним засобом у момент події.

Крім того, в оскаржуваному Протоколі вказується, що водій не вибрав безпечної швидкості руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого здійснив наїзд на дорожній знак, проте не зазначається, який саме.

Судом враховано той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом у момент ДТП та відеозаписи, які долучені до матеріалів справи та оглянуті в судовому засіданні, не підтверджують факту керування транспортним засобом під час вчинення ДТП саме ОСОБА_1 та не можуть вважатися належними і допустимими доказами відповідно до ст.251 КУпАП, зокрема зазначені відеофайли починають фіксувати обставини вже після настання дорожньо-транспортної пригоди, ймовірно у той момент, коли працівники поліції з невідомих причин прибули за місцем його проживання.

Крім того судом враховано, що із долучених відеозаписів взагалі неможливо встановити обставини справи, які мають важливе значення для вирішення даних адміністративних справ, позаяк відповідно до п.5 Розділу II Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо); у процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу, тобто, поліцейський повинен був переконатися у точності встановленого на пристрої часу, і якщо були виявлені недоліки, усунувши їх, проводити відео фіксацію, проте позначка дати та часу фіксування подій на відеоматеріалах вказує на те, що фіксування відбулось 09.08.2025р., проте в наявних матеріалах справи, в Протоколі зазначається, що подія відбулась 08.09.2025р., а отже не дозволяє використання його як належного доказу, та ставить під сумнів всі подальші дії працівників поліції.

Окрім цього фрагментованість відеоматеріалу може свідчити про намагання працівниками патрульної поліції уникнути об`єктивному з`ясуванню всіх обставин справи.

Як вбачається із відеозапису, оглянутому в судовому засіданні, правопорушник ОСОБА_1 спав у себе вдома і не цілком розумів, що від нього хочуть працівники поліції, та важливим є те, що долучена до матеріалів справи схема місця дорожньо - транспортної пригоди складена з порушенням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, зокрема схема не містить усіх обов`язкових реквізитів та відомостей, передбачених додатком 8 до зазначеної Інструкції, а саме на схемі не зазначений транспортний засіб, причетний до ДТП, координати його розміщення відносно елементів проїжджої частини та сталих орієнтирів, таким чином надана схема місця ДТП не може вважатися належним та допустимим доказом у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки не відповідає вимогам закону щодо її складання та оформлення, а тому дані помилки у доказах наводять на сумніви щодо правильності складення адміністративних матеріалів, що в повній мірі є недопустимим.

Крім того, судом враховано, що до матеріалів справи на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, та в даному випадку стосовно правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, до матеріалів справи справ долучаються письмові пояснення ОСОБА_2 , проте ці показання не можуть підтверджувати факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у момент настання дорожньо-транспортної пригоди, оскільки зазначена особа не була безпосереднім очевидцем та свідком події, та з її слів вбачається, що вона почула лише звук та вже після цього, вийшовши на вулицю, дізналася про подію зі слів інших осіб, отже свідок фактично не спостерігала ні моменту ДТП, ні обставин керування автомобілем, а її показання мають характер загальних відомостей, отриманих із чужих слів та в показах стверджувалось, що причетним є автомобіль, проте ніде не зазначено, що під керуванням був ОСОБА_1 , а тому судом не можуть бути взяті до уваги.

Крім того, судом враховано, що ОСОБА_2 у своїх поясненнях вказує, що про ДТП, їй сказали сусіди, які були свідками події, проте вона не вказує які саме сусіди, а в матеріалах справи немає інформації чи брали представники патрульної поліції пояснення у цих свідків, та відповідно такі пояснення не можуть вважатися належними та достатніми доказами для підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Разом з тим, судом враховано, що правопорушником було здійснено виїзд на вказане у матеріалах справи місце дорожньо - транспортної пригоди, та в ході огляду дорожнього знака будь-яких пошкоджень зафіксовано не було, даний факт підтверджується і фото, долученого до матеріалів справи, тобто твердження про наїзд на дорожній знака не відповідає фактичним обставинам справи, а відтак в діях правопорушника ОСОБА_1 відсутній склад і адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.139 КУпАП, тобто надані матеріали не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт пошкодження дорожнього знака у розумінні ст.251 КУпАП та відповідно, обвинувачення у вчиненні правопорушення ґрунтується на припущеннях, що є неприпустимим, а відтак суд не може брати до увагу всі докази по справі, оскільки вони є неналежні, недостовірні, винесені з грубими порушеннями законодавства.

Крім того, жоден з наявних у справі доказів не підтверджують керування правопорушником транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто Протокол про адміністративне правопорушення не є належним, допустимим і достовірним доказом керування особою транспортним засобом і не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", а якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.The United Kingdom), п.161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Судом враховано той факт, що в Протоколі серії ЕПР1 №447735 від 08.09.2025р., мали бути присутні свідки, однак у зазначеному протоколі в графі «свідки чи потерпілі» зазначено тільки одну особу, а Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Свідки повинні давали пояснення стосовно вказаного факту, тобто вчинення правопорушником адміністративного правопорушення (перебування в стані сп`яніння у конкретний період часу, тощо), однак даний факт працівниками поліції до уваги не був взятий, при матеріалах справи відсутні письмові пояснення свідка ОСОБА_2 .

Відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, та відповідно за ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків, однак в Протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №447735 від 08.09.2025р., поліцейським не зазначено ознак стану алкогольного сп`яніння, з чого можна зробити висновок, що такі ознаки не були виявлені особою, яка складала Протокол і в чому вони полягають, а це можливо виявити тільки в медичному закладі, працівником медичного закладу повинно було зазначено: зовнішній вигляд обстежуваної особи: стан одягу, шкіри, наявність пошкоджень (поранення, забиті місця, точна локалізація, характер пошкодження тощо), поведінка обстежуваної особи: адекватна, напружена, замкнута, роздратована, збуджена, агресивна; ейфорична, балакуча, метушлива; настрій нестійкий, млявий, загальмований, скарги на свій стан (на що саме), стан свідомості, орієнтування на місці, у часі та власній особистості, мовна здатність: не порушена, зв`язаність висловлення, порушення артикуляції, змазаність мови, тощо, вегетативно-судинні реакції (стан шкірних покривів, слизових оболонок очей, язика, спітніння, слинотеча), дихання: не змінене, прискорене, уповільнене, кількість подихів на хвилину, пульс, артеріальний тиск, рухова сфера, хода (хитка, розкидування ніг під час ходи), хода зі швидкими поворотами (без хитань, хитання при поворотах), поза Ромберга, відомості про останнє вживання алкоголю або наркотичних речовин чи лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції: суб`єктивні та об`єктивні (згідно з документами, іншими джерелами), таким чином суду не представлена інформація яка є істотною для встановлення наявності складу адміністративного правопорушення, оскільки огляд на стан алкогольного сп`яніння передбачає кілька послідовних етапів та кожен з таких етапів залежить від конкретних дій особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, судом взято до уваги той факт, що на відео не відображено всі процесуальні дії, тощо, тобто відсутність всіх відеозаписів ставить під сумнів допустимість таких відеозаписів в якості доказів.

Крім того, судом взято до уваги фрагментарність здійснення відеозаписів, а запис повинен бути включений, і бути безперервний, працівники поліції повинні фіксуватися весь період (з моменту вчинення правопорушником правопорушення і до закінчення складання документів), що ставить під сумнів допустимість таких відеозаписів в якості доказів, а оскільки відповідно п. 3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 р. №100, встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно та відеозйомка (фіксація) повинна бути безперервною, який і може бути визнаний належним і допустимим доказом з врахуванням положень статті 266 КУпАП, що також свідчить про суттєві порушення з боку працівників поліції, тобто в матеріалах справи повинен бути повний фрагмент відеозапису події, а не окремі його фрагменти, тільки такий даний доказ може бути визнаний належним і допустимим доказом з врахуванням положень статті 266 КУпАП, зупинка відеозапису для складання процесуальних документів не припустима, оскільки відеозапис є беззаперечною основою для притягнення водія до адміністративної відповідальності.

Належний доказ це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи, а допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також коли законодавець допускає його використання, тобто притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Крім того, судом враховано, що для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.4 ст.130 КУпАП, повинні бути належні письмові докази вчинення правопорушником адміністративного правопорушення, позаяк при вирішенні справи, необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, таким чином суду не представлена достовірна інформація.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності, однак представленні суду письмові докази не відтворюють всіх фактичних обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи із врахуванням положень статті 266 КУпАП.

Враховуючи всі обставини, суд вважає, що працівниками поліції не представлено жодних належних доказів, які свідчать про факт керування правопорушником транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, які відтворюють зміст та фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи, а допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також коли законодавець допускає його використання, тобто притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

У постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №204/8036/16-а вказано, що колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо невстановлення працівником поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суб`єкта відповідальності за вказане правопорушення, тобто особи, яка безпосередньо несе адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності.

Сам по собі Протокол про адміністративне правопорушення не є належним, допустимим і достовірним доказом керування особою транспортним засобом і не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", а якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. The United Kingdom), п.161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а"також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності, та з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабар до проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Частиною 1 ст.7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, таким чином судова практика зазначає, що особа може бути притягнута судом до адміністративної відповідальності лише в тому випадку, коли її вина доведена поза розумним сумнівом, тобто дотримуючись засади змагальності, за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, суд повинен бути впевнений, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, щодо якої складено протокол, таким чином, із матеріалів справи не вбачається факту вчинення правопорушником ОСОБА_1 правопорушеннь, передбачених ст.ст.122-4, 124, ч.4 ст.130, 139 КУпАП.

Склад адміністративного правопорушення включає в себе ознаки, які характеризують зовнішній прояв поведінки особи, його спрямованість та наслідки; ознаки, що характеризують правопорушника і його психічне ставлення до скоєного.

Відповідно ознаки складу адміністративного правопорушення об`єднаються у чотири групи (елементні: об`єкт адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суб`єкт адміністративного правопорушення та суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення.

Всі зазначені елементи складу адміністративного правопорушення є обов`язковими.

Суб`єктивна сторона - відображає психічне ставлення особи до скоєного діяння і наслідків, що наступають в результаті цього діяння. Вина особи - є необхідним елементом суб`єктивної сторони.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом, уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, тобто при вирішенні питання винуватості правопорушника або її спростування, повинні бути враховані всі норми діючого законодавства, тобто відповідно до вищевказаної статтею 245 КУпАП, суд повинен діяти в точній відповідності з законом, у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог п.2 ст.278 КУпАП та п. 24 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд під час підготовки справи до розгляду повинен виявити недоліки наданих матеріалів та протоколу, з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз, зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчинені правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на викладене, оцінивши надані особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, аргументи на підтвердження відсутності складу адміністративного праавопорушення, дослідивши усі наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку про недоведеність у даному випадку вини у вчиненні адміністративного правопорушення за стандартом доведення «поза розумним сумнівом» і наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбачених ст.ст.122-4, 124, ч.4 ст.130, 139 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, суд будучи органом що здійснює правосуддя, не може брати на себе функцію збирання доказів та документальну законну фіксацію правопорушення, котра в даному випадку не була виконана належним чином. Також суд не вправі самостійно змінювати фабулу викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Враховуючи усе вище викладене та аналізуючи докази в їх сукупності, вважаю, що в матеріалах справи відсутні і судом не здобуті належні докази про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушеннь, передбачених ст.ст.122-4, 124, ч.4 ст.130, 139 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі у відповідності до п.1 ч.1ст.247 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.130, 245, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Справи, зареєстровані за №442/6979/2025р. (3/442/1981/2025), №442/6980/2025р. (3/442/1981/2025), №442/6982/2025р. (3/442/1983/2025) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст.122-4, 124, 139 КУпАП, об`єднати в одне провадження зі справою про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП, зареєстрованої за №442/6978/2025 (3/442/1980/2025) та присвоїти об`єднаному провадженню номер №442/6978/25 (провадження №3/442/1980/2025).

Провадження в справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ст.ст.122-4, 124, ч.4 ст.130, 139 КУпАП, закрити за відсутності події та складу адміністративних правопорушень.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя