Справа № 308/4428/25
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю секретаря судових засідань Кушнір А. І., прокурора Вакули Ю. В., особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/266/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.04.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в користь держави в розмірі 605,60 грн.

З протоколу про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією № 169 від 24.03.2025 та постанови судді від 10.04.2025 вбачається, що ОСОБА_4 , будучи на посаді секретаря судового засідання Закарпатського апеляційного суду до 29.09.2023 та будучи суб?єктом відповідальності за правопорушення, пов?язані з корупцією, як суб?єкт декларування, який припиняє діяльність, пов?язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування та який є суб?єктом відповідальності згідно підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», у порушення вимог пункту 2-7 розділу XIII «Прикінцевих положень» Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, а саме 19.02.2024 опублікував на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями «При звільненні», чим вчинив адміністративне правопорушення, пов?язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду від 10.04.2025 та звільнити його від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю, оголосивши йому усне зауваження, а провадження у справі закрити. Посилається на те, що в нього не було умислу на несвоєчасне подання декларації, а така обставина сталася внаслідок неуважності та фізіологічної виснаженості, у зв`язку з надмірною зайнятістю, яка полягала у здійсненні ним правопросвітньої та правозахисної роботи, навчанні в аспірантурі та здійсненні відповідного дисертаційного дослідження, роботі на посаді юрисконсульта у ТОВ «Захід Нафто Транс», наданні юридичної допомоги військовослужбовцям на безоплатній основі. Вчинене ним діяння є малозначним та не мало на меті приховування будь-якої інформації чи майна, не призвело до настання жодних негативних наслідків, шкоди

-2-

державним чи громадським інтересам не завдано, ступінь суспільної небезпеки є незначною. При цьому, під час роботи на посаді секретаря судових засідань рівень його доходу був невисоким і він був обмежений у можливостях отримання будь-яких додаткових благ чи активів. Раніше не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, позитивно характеризується в рамках професійної, наукової та суспільної діяльності.

У запереченні на апеляційну скаргу прокурор Вакула Ю. В. вважає, що апеляційна скарга є безпідставною, а постанова суду від 10.04.2025 законною та обґрунтованою. Указує на те, що в діях ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а зазначені ним причини несвоєчасного подання декларації не є поважними, про що свідчить і факт подання ОСОБА_5 декларації після нагадування йому про такий обов`язок працівником суду. Таким чином, доказів поважності причин неможливості подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування до НАЗК у встановлений законом строк, не надано, а характеризуючи дані про особу не підміняють відсутність таких поважних причин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора Вакули Ю. В., яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до вимог ст. 251, 252 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Cуд першої інстанції всебічно й повно дослідивши матеріали справи, вірно прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки останній несвоєчасно та без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд дав першої інстанції дав належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам та вірно кваліфікував дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що останнім не оспорюється, у зв`язку з чим

-3-

апеляційним судом відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП не перевіряється та визнається законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим.

Вимоги апеляційної скарги про застосування до ОСОБА_2 положень ст. 22 КУпАП та звільнення його від відповідальності, у зв`язку з малозначністю, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Згідно з приписами ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

З метою дотримання принципів запобігання та протидії корупції, відкритості та прозорості діяльності органів державної влади, апеляційний суд вважає за неможливе звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, оскільки адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-6 КУпАП, не може визнаватись малозначним, так як є правопорушенням, пов`язаним з корупцією, тяжкість якого обумовлена ступенем недовіри суспільства до осіб, уповноважених на виконання функцій місцевого самоврядування, особи уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування мають виконувати передбачені законом вимоги щодо фінансового контролю.

Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суддя першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості адміністративного правопорушення, особу ОСОБА_2 , обставини справи і призначила останньому адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, яке є справедливим і таким, що відповідає як характеру та ступеню тяжкості адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення .

Тому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що в нього не було умислу на несвоєчасне подання декларації, а така обставина сталася внаслідок неуважності та фізіологічної виснаженості, апеляційний суд визнає такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції в частині накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення та не дають підстав для звільнення його від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення.

Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги та відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що вчинене ОСОБА_5 діяння не мало на меті приховування будь-якої інформації чи майна, не призвело до настання жодних негативних наслідків, шкоди державним чи громадським інтересам не завдано, ступінь суспільної небезпеки є незначною.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що звільнення особи від відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, може слугувати негативним прикладом для суб`єктів, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», створивши в них переконаність у можливості порушувати вимоги фінансового контролю та не нести за це жодної юридичної відповідальності.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що чинним законодавством чітко встановлено строки для подачі декларації, які є достатніми для виконання суб`єктом декларування таких обов`язків.

У зв`язку з наведеним, неспроможними і такими, що не дають підстав для звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності, у зв`язку з малозначністю, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 раніше не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, позитивно характеризується в рамках професійної, наукової та суспільної діяльності,

-4-

під час роботи на посаді секретаря судових засідань рівень його доходу був невисоким і він був обмежений у можливостях отримання будь-яких додаткових благ чи активів.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, що родовим об`єктом правопорушень, пов`язаних з корупцією, виступають суспільні відносини, якими визначаються зміст та порядок законної діяльності суб`єктів владних повноважень, встановлений відповідними нормативними актами.

Міжнародні стандарти протидії корупції зобов`язують держави вживати заходів для встановлення у своєму національному законодавстві відповідальності за вчинення корупційних діянь. Це закріплено, зокрема, у Главі ІІ «Кримінальної Конвенції про боротьбу з корупцією» від 27.01.1999, ОСОБА_6 додаткового протоколу до неї від 15.05.2003, Главі ІІ «Конвенції ООН проти корупції» від 31.10.2003, що ратифіковані Верховною Радою України 18.10.2006 та є обов`язковими для України.

Визнання адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, малозначним суперечить принципам запобігання і протидії корупції, не відповідає міжнародним стандартам у цій сфері, не сприятиме зміцненню авторитету країни, може завдати шкоди демократичним засадам управління суспільством, функціонування державного апарату, порушить встановлений порядок здійснення повноважень посадовими і службовими особами органів державної влади та місцевого самоврядування.

При цьому, апеляційний суд погоджується і з доводами прокурора про те, що зазначені ОСОБА_5 причини несвоєчасного подання декларації не є поважними, про що свідчить і факт подання ОСОБА_5 декларації після нагадування йому про такий обов`язок працівником суду.

Таким чином, ОСОБА_5 не надано доказів, які б свідчили про те, що причини несвоєчасного подання декларації були поважними, а надані ним дані про його особу та діяльність не свідчать про поважність таких причин, а відтак і не дають підстав визнати вчинене ним діяння малозначним.

Наведені обставини безумовно виключають можливість застосування положень ст. 22 КУпАП у даній справі.

Порушень вимог закону при розгляді судом першої інстанції справи щодо ОСОБА_2 та винесенні судового рішення, апеляційним судом не встановлено, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що ОСОБА_5 не наведено таких обставин та не надано таких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.04.2025 щодо нього, - без змін.

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя