СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 3/759/7529/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова Іванна Юріївна, за участі особи, щодо якої складено протокол - ОСОБА_1 , захисника - адвоката Бойка Є.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з УПП в м. Києві ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Виноградного Луганської області, громадянина України, одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2025 до Святошинського районного суду м. Києва із УПП в м. Києві ДПП надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2025 для розгляду даної справи визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №457838 від 18.09.2025 встановлено, що 18.09.2025 о 17 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 5-А, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ford Fusion, д.н.з. НОМЕР_2 , під час перестроювання не надав перевагу у русі автомобілю Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався у попутному напрямку по тій смузі, на якій він мав намір перелаштуватися, та здійснив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані поліцейськими як порушення вимог п. 10.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

У суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не визнав та вказав, що мав намір, рухаючись із вулиці Зодчих, здійснити розворот на Кільцевій дорозі, однак перетинавши всі смуги у четвертій смузі відчув зіткнення. Транспортний засіб, з яким був контакт, він не бачив. Також зауважив, що систематично у даний спосіб перетинає дану ділянку дороги, а тому, не вважає, що допускає порушення ПДР.

Захисник - адвокат Бойко Є.В. у ході розгляду просив долучити висновок експерта №259/25 від 10.10.2025, з якого вбачається, що у діях ОСОБА_1 відсутнє порушення п. 10.3 ПДР, водночас, останній порушив п. 16.11 та п. 8.4 ПДР. При цьому, експерт також виявив порушення у діях водія автомобіля Рено, який під час виявлення небезпеки для руху повинен був вжити достатні заходи для уникнення зіткнення, зокрема гальмування аж до повної зупинки транспортного засобу. За вказаних обставин захисник просив закрити провадження щодо ОСОБА_1 .

Так, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з приписами п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Приписами ст. 124 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Тобто умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність таких обставин: встановлення факту порушення особою ПДР, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР і виявленими пошкодженнями.

Відповідно до п. 10.3 Правил дорожнього руху у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

Приписи ст. 280 КУпАП закріплюють, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи, самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

У свою чергу, винуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння встановлюються за результатами оцінки доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

При цьому, суддя звертає увагу, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Дотримання стандартів справедливості провадження досягається через дотримання прав сторони захисту з урахуванням якості доказів сторони обвинувачення, включно з вирішенням питання про те, чи породжують сумнів щодо їх надійності або точності обставини, за яких їх було отримано, чи були використані у провадженні докази, отримані з порушенням права на захист.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі №688/788/15-к від 04 липня 2018 року, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і особа є винною у вчиненні цього правопорушення.

Так, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується наданими матеріалами в їх сукупності, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №457838 від 18.09.2025, складеним відносно ОСОБА_1 ; схемою місця ДТП від 18.09.2025, з якої вбачається, що зіткнення мало місце саме на четвертій смузі руху, після зіткнення автомобіль Форд Фокус відкинуло на відбійник; письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 від 18.09.2025, який вказує, що рухався у четвертій смузі по Кільцевій дорозі, як з вулиці Зодчих виїхав автомобіль Форд Фокус та їхав по прямій на розворот через чотири смуги, не пропустивши його. Для уникнення ДТП здійснив екстрене гальмування, однак транспортні засоби зіткнулися у четвертій смузі. На момент зіткнення передня частина авто Форд була на суцільній смузі для розвороту, а задня частина - на четвертій смузі, по якій рухався його автомобіль Рено; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 18.09.2025, в яких останній зазначив, що не бачив автомобіль Рено, з яким здійснив зіткнення.

У той же час, суддя зазначає, що відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом призначення експертиз.

Так, на спростування доводів поліцейських стороною захисту надано судді висновок експерта №259/25 від 10.10.2025, в якому експерт за результатами вивчення матеріалів протоколу та долучених до нього документів дійшов висновку, що в діях водія авто Форд Фокус ОСОБА_1 вбачається порушення вимог п. 16.11 та п. 8.4 ПДР, водночас, не вбачається невідповідність його дій вимогам п. 10.3 ПДР.

Суддя вважає за необхідне зазначити, що, виходячи зі змісту ст.ст. 7, 217, 221, 246, 254 КУпАП України суддя розглядає справи про адміністративні правопорушення лише в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення.

Тобто, розгляд спраи має провадитися лише в межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення.

З цього слідує, що суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; перекваліфіковувати дії, самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Так, ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип) рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Із наведеного слідує, що суддя позбавлена процесуальної можливості брати до уваги висновок експерта в частині наявності у діях ОСОБА_1 , щодо якого складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №457838 від 18.09.2025, порушення п. 16.11 та п. 8.4 ПДР та надавати оцінку діям особи щодо зазначених пунктів ПДР, оскільки фактично дії ОСОБА_1 кваліфіковані поліцейськими саме як порушення п. 10.3 ПДР. Відтак, з метою недопущення виходу за межі наданих повноважень суддя вважає за необхідне досліджувати вказаний висновок виключно в частині, що стосується тверджень експерта про п. 10.3 ПДР. Водночас, суддя сприймає доводи експерта щодо наявності у діях ОСОБА_1 порушення інших пунктів ПДР, за якими стосовно останнього не було складено протоколу та які не ставляться у вину особі.

За результатами аналізу наявних доказів суддя не може погодитися із твердженнями експерта про те, що у діях ОСОБА_1 відсутнє порушення вимог п. 10.3 ПДР з огляду на таке. За своїм змістом перелаштування являє собою зміну положення транспортного засобу на проїзній частині. Механізм даної ДТП вказує на те, що фактично ОСОБА_1 своїми діями намагався перелаштувати свій транспортний засіб на місце для здійснення розвороту, при цьому, здійснюючи перестроювання з однією смуги в іншу (з першої в четверту). Дійсно, перелаштування, яке здійснено ОСОБА_1 , відрізняється від звичного паралельного, однак, за сукупністю всіх обставин справи суддя вважає правильним висновок про те, що дії ОСОБА_1 на дорозі є саме перелаштуванням, яке було здійснено із порушенням, що й призвело до ДТП.

Разом з тим, суддя звертає увагу на неврахування висновку експерта в частині кваліфікації дій потерпілого ОСОБА_2 , який, на переконання експерта, повинен був вжити достатніх заходів для уникнення ДТП після виявлення перешкоди або небезпеки для руху.

Відповідно до п. 1.4 Правил дорожнього руху кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Як вбачається із механізму ДТП та фактичних обставин, водій авто Рено ОСОБА_2 рухався у четвертій смузі по Кільцевій дорозі у м. Києві, проїжджаючи повз вул. Зодчих (яка розташована справа та прилягає до Кільцевої дороги), останній з огляду на дорожню розмітку, дорожні знаки, які встановлені, зокрема, перед виїздом на Кільцеву дорогу, розраховував на те, що кожен із учасників дорожнього руху виконуватиме правила дорожнього руху та не допускатиме появи обставин, які призведуть до ДТП.

В силу вимог п. 1.5 Правил дорожнього руху дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Однак, ОСОБА_1 , грубо нехтуючи вимогами наказового знаку «Поворот праворуч», виїхав прямо на Кільцеву дорогу через чотири смуги та здійснив перелаштування на четверту смугу для руху з метою реалізації наміру здійснити розворот, який у даному місці з огляду на дорожню обстановку (розмітку, знаки) був заборонений. Таким чином, причиною ДТП стало порушення ОСОБА_1 низки пунктів ПДР, у тому числі й п. 10.3 ПДР.

Таким чином, дії потерпілого ОСОБА_2 після виявлення небезпеки для руху на полозі, по якій він рухався, а саме - екстрене гальмування відповідають вимогам ПДР та обстановці, яка склалася внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 .

Крім того, суддя звертає увагу на той факт, що правопорушення вчинено у світлу пору доби, у час пік (17 год. 00 хв.) у будній день, тобто наслідки у вигляді пошкодження транспортних засобів, які стали учасниками ДТП, є мінімальними порівняно з тими, які могли б бути внаслідок вчинення ОСОБА_1 даного правопорушення.

Твердження сторони захисту про те, що саме дії потерпілого фактично стали причиною ДТП суддя відхиляє та вважає такими, що висловлені з метою уникнення винною особою відповідальності. За наведених обставин суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Бойка Є.В. про закриття даного провадження.

Згідно з пунктом 4 рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, принцип правової держави передбачає обов`язок держави гарантувати утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Зокрема: відповідальність особи має бути індивідуальною; не допускається обґрунтування обвинувачення на припущеннях або незаконно здобутих доказах; усі сумніви у доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62 Конституції України).

Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, процедура притягнення до адміністративної відповідальності повинна відповідати конституційним принципам, а отже - будь-яке рішення у справі про адміністративне правопорушення має ґрунтуватися виключно на достовірних, належно зібраних доказах та дотриманні вимог закону.

Суддя, оцінивши надані докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, доходить висновку, що ОСОБА_1 18.09.2025 о 17 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 5-А, керував автомобілем Ford Fusion, д.н.з. НОМЕР_2 , та під час перестроювання не надав перевагу у русі автомобілю Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався у попутному напрямку по тій смузі, на якій він мав намір перелаштуватися, та здійснив з ним зіткнення, а відтак, що ОСОБА_1 є винуватим у вчиненні даного адміністративного правопорушення та підлягає адміністративній відповідальності за його вчинення.

Враховуючи дані про особу ОСОБА_1 , його вік, майновий стан, характер вчиненого ним адміністративного правопорушення та наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, суддя вважає, що останнього слід притягнути до адміністративної відповідальності в межах санкції, передбаченої ст. 124 КУпАП.

У ході судового розгляду обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1 суддею не встановлено.

Факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, невиконання вимог дорожніх знаків та нехтування дорожньою розміткою, створення небезпеки для руху іншим учасникам дорожнього руху, а також твердження ОСОБА_1 про систематичність перетину ним даної ділянки дороги (із вул. Зодчих на Кільце дорогу для розвороту) саме у такий спосіб та переконання останнього про відсутність у його діях порушень ПДР, дозволяє судді дійти висновку про те, що ОСОБА_1 не володіє знаннями ПДР у тому обсязі, який би давав останньому можливість керувати транспортним засобом.

Таким чином, враховуючи наведене, доходжу висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення в межах санкції ст. 124 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Призначення саме такого адміністративного стягнення на переконання судді є необхідним і достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

У порядку, визначеному ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» вважаю за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 1, 9, 40-1, ст. 124, 245, 251, 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Виноградного Луганської області, громадянина України, одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Виноградного Луганської області, громадянина України, одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження постанови.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя І.Ю. Єросова