ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2532/25 Справа № 932/8986/25 Суддя у 1-й інстанції - Коваленко Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Корчиста О.І. розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження та його апеляційну скаргу на постанову Шевченківського районного суду м. Дніпра від 13 серпня 2025 року щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП),

за участю:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

адвоката Патики А.В.

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Шевченківського районного суду м. Дніпра від 13 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

При обставинах, встановлених місцевим судом, 14 липня 2025 року о 19:00 годині ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме: словесно ображав її, намагався зламати двері квартири, у зв`язку з чим потерпіла була занепокоєна за своє життя та здоров`я, що завдало шкоди її психічному здоров`ю.

Вказані дії ОСОБА_1 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, як вчинення домашнього насильства.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності просить постанову Шевченківського районного суду м. Дніпра від 13 серпня 2025 року скасувати та постановити нову, якою провадження у справі за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом не надано належної оцінки фактичним обставинам справи, оскільки події мали місце біля входу в спірну квартиру, яка є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, а тому враховуючи, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у її користуванні, не має змогу отримати навіть документи в тому числі і з суду.

Зауважує, що окрім показань потерпілої та протоколу в матеріалах справи відсутні будь-які інші об`єктивні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_2 , крім того протокол не містить даних щодо погроз зброєю чи пошкодження майна або стан сп`яніння ОСОБА_1 .

Звертає увагу на те, що дійсно є ветераном війни та звільнений з військової служби за станом здоров`я, при цьому є законослухняною людиною, яка має активну життєву позицію та приймає участь у життєдіяльності ветеранів війни, однак будь-яких протиправних дій фізичного чи психологічного характеру до колишньої дружини не вчиняв.

Зауважує, що лише сам факт звернення з заявою про вчинення домашнього насильства за відсутності належних та допустимих доказів не свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Мотивуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, зазначає, що судовий розгляд проведено без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, який належним чином про місце, дату, час розгляду повідомлений не був, оскільки за місцем фактичної реєстрації ОСОБА_1 не проживає, через здійснення потерпілою перешкод у користуванні спільною сумісною власністю. Вказує про те, що повний текст судового рішення отримано 10 вересня 2025 року, після чого у встановлений законом строк подано апеляційну скаргу.

Вирішуючи питання про поновлення строку апеляційного оскарження враховується, що судовий розгляд проведено без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при цьому матеріалами справи не спростовується той факт, що ОСОБА_1 копію оскаржуваної постанови отримав саме 10 вересня 2025 року, після чого у встановлений десятиденний строк, 12 вересня 2025 року, подав апеляційну скаргу. За наведеного, з метою доступу до правосуддя та дотримання права на захист пропущений строк на апеляційне оскарження постанови підлягає поновленню.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та його адвоката, які кожен окремо підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених в ній підстав, перевіривши надані матеріали та постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи та положеннях матеріального закону, з огляду на наступне.

Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 суд першої інстанції зазначив, що письмовими доказами, що містять в матеріалах справи підтверджено, що ОСОБА_1 словесно ображав колишню дружину і намагався зламати двері квартири, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

З такими висновками погодитись не можна, оскільки судом першої інстанції не надано належної оцінки дослідженим доказам, а також показанням учасників процесу та не співставлено останні з диспозицією інкримінованої ОСОБА_1 статті.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №860013, ОСОБА_1 14 липня 2025 року о 19:00 годині перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , словесно ображав ОСОБА_2 , намагався зламати двері квартири, що завдало шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Відповідно до прийняття заяви про правопорушення від 14 липня 2025 року, ОСОБА_2 , окрім нецензурної лайки, голосних висловлював у під`їзді, не вказано, про будь-які інші протиправні дії ОСОБА_1 а також і те, що такими діями їй було завдано саме психологічного страждання.

Крім того, потерпілою не зазначено, у чому саме виразилась шкода її психологічному здоров`ю та які наслідки протиправних дій в результаті протиправних дій ОСОБА_1 .

Аналізуючи зміст наданих матеріалів, співставляючи їх з показами ОСОБА_1 та потерпілої, звертається увага, що як у протоколі та і в заяві потерпілої взагалі не конкретизовано в результаті яких саме дій останній було завдано психологічного насильства чи страждань. Будь-яких даних щодо спричиненої психологічної шкоди здоров`ю, який виразився у поганому самопочутті чи психологічному розладі після вказаних подій потерпіла до суду першої інстанції не надала.

Згідно із положеннями процесуального закону особу можливо притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення тільки на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, в якому встановлені місце, час вчинення, фактичні обставини події та кваліфікуючі ознаки правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення має містити в собі належним чином встановлені та підтверджені відомості і факти, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Також суд зауважує, що формулювання обвинувачення визначає конкретний обсяг і межі судового розгляду та дає особі, яка притягується до адміністративної відповідальності можливість реалізувати своє право на захист та знати, в чому саме він обвинувачується.

Так, протокол, складений щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і складений з порушенням вимог ст. 251 КУпАП, оскільки хоча і містять викладення диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, проте істотні для кваліфікації обставини у ньому не вказані, що унеможливлює притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі цього протоколу.

Протокол про адміністративне правопорушення не містить даних про те, яку саме шкоду завдано психологічному здоров`ю потерпілої та у чому саме вони виразилась.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі- Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Положеннями вказаного вище Закону визначено, що психологічне насильство - включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Однією з обов`язкових ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є настання наслідків, а саме спричинення потерпілому емоційної невпевненості, нездатності захистити себе, або будь-які інші прояви наслідків саме психологічного насильства. Однак, окрім констатації у протоколі про адміністративне правопорушення факту нецензурної лайки, відомості про спричинення шкоди психологічному здоровю потерпілого в протоколі відсутні, такі докази не були і надані суду першої інстанції.

Також, в матеріалах справи, окрім показань самої потерпілої ОСОБА_2 , відсутні будь-які інші об`єктивні докази, показання свідків, які б були очевидцями події чи могли об`єктивно підтвердити або спростувати обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Враховується, що події мали місце на грунті наявності спору щодо сумісного майна колишнього подружжя, яке за ствердженнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності належить на праві спільної сумісної власності, у користуванні яким потерпіла чинить перешкоди.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що погані стосунки між колишнім подружжям, наявність спірного майна, яке перебуває у сумісній власності, безумовно свідчать про наявність конфлікту між сторонами, однак не має преюдиційного значення у даній справі, при цьому цивільно-правовий спір щодо спільного майна подружжя підлягають вирішенню в порядку встановленому законом.

Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що згідно вимог процесуального закону здійснює судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення. Також суд враховує позицію потерплої, однак з огляду на викладені у протоколі фактичні обставини та межі висунутого ОСОБА_1 обвинувачення, поза розумним сумнівом не доведено об`єктивної сторони інкримінованого останній адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Враховуючи вищевикладені обставини, приходжу до висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а відтак і відсутність в її діянні складу даного адміністративного правопорушення, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, вважаю необхідним постанову судді скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п. ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Дніпра від 13 серпня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Дніпра від 13 серпня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - скасувати провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Корчиста