Справа№ 953/8857/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2025 р.

Київський районний суд м. Харкова у складі судді Вітюка Р.В.

за участю секретаря судового засідання Лушпай В.О.,

прокурора Курченко І.Г.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

представника особи Позднякова С.Г.,

розглянув матеріали, які надійшли з Департаменту стратегічного розслідування 7-го управління (з обслуговування Харківської області) Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянки України, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Опис обставин, установлених під час розгляду справи

До суду надійшли вказані адміністративні матеріали.

Відповідно до розпорядження № 389/2к від 05.04.2017 Харківського міського голови ОСОБА_1 з 11.04.2017 призначено на посаду головного спеціаліста сектору з питань захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, Служби у справах дітей по Київському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради як переможця конкурсу з посадовим окладом згідно зі штатним розписом зі збереженням 13 рангу посадової особи місцевого самоврядування.

Згідно з розпорядженням № 181/2к від 09.02.2023 Харківського міського голови ОСОБА_1 головного спеціаліста сектору з питань захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради звільнено з займаної посади 20.02.2023 за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру декларацій ОСОБА_1 подала щорічну декларацію за 2022 рік 09.02.2025 о 18:33; декларацію при звільненні за період з 01.01.2023 до 20.02.2023 09.02.2025 о 18:43; щорічну декларацію за 2023 рік 05.08.2025 об 11:08.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 522 від 21.08.2025 ОСОБА_1 , будучи звільненою 20.02.2023 з посади Головного спеціаліста сектору з питань захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, являючись відповідно до пп. "в" п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" (далі Закон № 1700-VII) суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, усупереч вимогам абз. 2 ч. 2 ст. 45 вказаного Закону несвоєчасно, а саме: 05.08.2025 об 11.18, подала без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічну за 2023 рік (далі щорічна декларація за 2023 рік), чим вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 523 від 21.08.2025 ОСОБА_1 , будучи звільненою 20.02.2023 з посади Головного спеціаліста сектору з питань захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, являючись відповідно до пп. "в" п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, усупереч вимогам п. 2-7 р. ХІІІ "Прикінцеві положення" вказаного Закону несвоєчасно, а саме: 09.02.2025 о 18.43, подала без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а саме: з 01.01.2023 по 20.02.2023, (при звільнені), чим вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 521 від 21.08.2025 ОСОБА_1 , будучи головним спеціалістом сектору з питань захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, являючись відповідно до п. п. "в" п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, усупереч вимогам усупереч вимогам п. 2-7 р. ХІІІ "Прикінцеві положення" вказаного Закону несвоєчасно, а саме: 09.02.2025 о 18.33, подала без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічну за 2022 рік, чим вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Процесуальні дії у справі

Суд призначив справи до розгляду на 09.09.2025, про що повідомив учасників адміністративного провадження.

09.09.2025 до суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом і розгляд справи було відкладено до 23.09.2025.

23.09.2025 у судове засідання з`явились прокурор, ОСОБА_1 та її представник. Прокурор, Коваленко Н.В. та її представник надали усні пояснення в судовому засіданні. Також указані особи надали письмові пояснення (висновок), які були долучені до адміністративних матеріалів.

Суд постановою від 23.09.2025 справи про адміністративне правопорушення № 953/8857/25 н/п 3/953/2475/25, № 953/8858/25 н/п 3/953/2476/25, № 953/8859/25 н/п 3/953/2477/25 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП об`єднав в одне провадження № 953/8857/25 н/п 3/953/2475/25 та оголосив перерву до 21.10.2025.

21.10.2025 у судове засідання з`явились прокурор, ОСОБА_1 та її представник та надали усні пояснення. Прокурор в судовому засіданні підтримав обставини, викладені у протоколах, просив визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави. ОСОБА_1 та її представник заперечили проти складених протоколів та просили закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Представник ОСОБА_1 також просив закрити провадження, у зв`язку зі спливом строків передбачених ст. 38 КУпАП.

Письмові заперечення представника ОСОБА_1 обґрунтовані таким:

-на момент звільнення ОСОБА_1 , станом на 20.02.2023 воєнний стан в Україні тривав і декларації, які потрібно б було подати після звільнення можна було не подавати у визначені зазвичай строки.

-під час звільнення вона не була ознайомлена з переліком подачі необхідних декларацій та їх строками під підпис.

-ОСОБА_1 не було відомо про відновлення обов`язку подання декларацій, який був призупинений через воєнний стан, оскільки ОСОБА_1 не працювала в органах місцевого самоврядування та не була належним чином про це повідомлена уповноваженою особою з питань запобігання корупції Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради;

-неналежне інформування уповноваженою особою з питань запобігання та виявлення корупції Департаменту служб у справах дітей, щодо переліку подачі необхідних декларацій після звільнення з зазначенням їх строків та змін в законодавстві після звільнення, призвели до того, що ОСОБА_1 були невчасно подані необхідні декларації після звільнення

-ОСОБА_1 не мала на меті ухилитися від подачі декларацій, вона подала їх відразу як тільки дізналася про необхідність подати такі;

-посилається на рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-3п/1997 дії нормативно-правових актів у часі; лист Вищого спеціалізованого суду України № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року щодо необхідності врахування поважності причин пропуску строку подання декларації; рішення Європейського суд з прав людини у справі "Серков проти України" щодо "якості закону", "Новік проти України" щодо принципу юридичної визначеності; "Христов проти України" щодо права на справедливий судовий розгляд; "Ілхан проти Туреччини" щодо необхідності застосування певної гнучкості під час вирішення питання пропуску строку на вчинення дій; постанова Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 580/1300/22 щодо принципу "легітимних очікувань";

-адміністративні правопорушення виявлені 09.02.2025, а тому строк, передбачений ст. 38 КУпАП сплив; протокол про адміністративне правопорушення є окремою процесуальною дією, а тому не може вважатись моментом виявлення правопорушення.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час та за місцем вчинення правопорушення.

Частиною першою статті 172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Приміткою до ст. 172-6 КУпАП визначено, що суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Диспозиція частини першої статті 172-6 КУпАП є бланкетною та відсилає до інших нормативно-правових актів, зокрема, Закону України "Про запобігання корупції".

Відповідно до пп. в п. ч. 1 ст. 3 Закону "Про запобігання корупції" суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік (ч. 2 ст. 45 Закону).

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про запобігання корупції" щодо особливостей застосування законодавства у сфері запобігання корупції в умовах воєнного стану" (Закон 2381-IX), який набрав чинності 03.08.2022 Розділ XIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про запобігання корупції" було доповнено пунктами 2-3 2-10 такого змісту, зокрема, п. 2-7 установити, що суб`єкт декларування зобов`язаний подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, кінцевий строк подання якої припадає на період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", протягом дев`яноста календарних днів з дня його припинення чи скасування.

Надалі Верховна Рада України, з метою нормативно-правового врегулювання відновлення дії антикорупційних механізмів, а саме відновлення подання відповідних декларацій, ухвалила Закон України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану" (Закон 3384-ІХ). Указаний закон набрав чинності 12.10.2023. зазначеним Законом внесено зміни, зокрема, у Закон України "Про запобігання корупції", а саме: у розділі XIII "Прикінцеві положення": пункт 2-7 викладено в такій редакції: "2-7. Установити, що особи, які у 2022 2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану", подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені у частинах сьомій чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 зобов`язана була подати щорічну декларацію за 2022 рік та декларацію при звільнені за період з 01.01.2023 по 20.02.2023 до 31.01.2024, а щорічну декларацію за 2023 рік до 01.04.2024.

У ході опрацювання Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, встановлено дати подачі декларацій, а саме: щорічної декларації за 2022 рік 09.02.2025, тобто несвоєчасно; декларація при звільнені за період 01.01.2023 по 20.02.2023 09.02.2025, тобто несвоєчасно; щорічна декларація за 2023 рік 05.08.2025, тобто несвоєчасно. Указана обставина (дата подання декларацій особою не заперечується).

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Презумпція знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat незнання закону не вибачається) означає, що кожен вважається таким, що знає закони. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в частині 2 статті 68 Конституції України. Презумпція знання законодавства поширюється тільки на закони та інші нормативно-правові акти, які доведені до відома населення у порядку встановленому законом.

Отже, основною умовою набрання нормативно-правовим актом законної сили, і, отже, обов`язку його знати є його офіційне оприлюднення, яке здійснюється шляхом опублікування у офіційних друкованих виданнях.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КпАП, тобто несвоєчасне подання декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Отже, ОСОБА_1 , подавши декларації (щорічну за 2022 рік та при звільнені) 09.02.2025, вчинила правопорушення передбачені ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки відповідно до п. 2.7 Прикінцевих положень Закону строк подачі таких декларацій 31.01.2024; подавши декларацію (щорічну за 2023 рік) 05.08.2025 вчинила правопорушення передбачені ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону така декларація мала бути подана до 01.04.2024. Жодних обставин, які перешкоджали своєчасному поданню декларації, ОСОБА_1 не навела.

Посилання ОСОБА_1 та її представника на те, що на момент звільнення особи відповідний обов`язок був відтермінований не змінює факту подальшої зміни нормативного регулювання відповідного обов`язку і встановлення такого для осіб, які були суб`єктами декларування і, відповідно, зобов`язання здійснити подачу декларації у строк, встановлений законом.

Також суд вважає неспроможними доводи особи та її представника про обов`язок попереднього роботодавця повідомляти про необхідність подачі декларації, оскільки такий обов`язок не передбачено законодавством і не змінює (скасовує) безпосереднього обов`язку суб`єкта декларування, оскільки відповідальність передбачена саме для відповідного суб`єкту у разі порушення законодавства про декларування.

Щодо критерію "якості закону" та дії закону у часі

Як було зазначено вище Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про запобігання корупції" щодо особливостей застосування законодавства у сфері запобігання корупції в умовах воєнного стану" (Закон 2381-IX) було внесено зміни у Закон України "Про запобігання корупції", зокрема, строк подачі декларацій, якщо такий припав на воєнний стан відтерміновано на строк протягом дев`яноста календарних днів з дня його припинення чи скасування (п. 2-7 Розділу XIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про запобігання корупції". Указаний закон набрав чинності 03.08.2022

Надалі Верховна Рада України, з метою нормативно-правового врегулювання відновлення дії антикорупційних механізмів, а саме відновлення подання відповідних декларацій, ухвалила Закон України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану" (Закон 3384-ІХ), яким відновлено обов`язок суб`єктів декларування подавати декларації та передбачено подати неподані декларації у строк не пізніше 31 січня 2024 року (п. 2-7 Розділу XIII "Прикінцеві положення". Указаний закон набрав чинності 12.10.2023.

У разі безпосередньої (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності (п. 7.32. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2025 у справі № 990/320/23).

Отже, Закон 3384-ІХ набрав чинності з 12.10.2023 і розповсюджує свою дію на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, зокрема, відновлює обов`язок з декларування відповідних суб`єктів і встановлював строк для податі до 31.01.2024, тобто на майбутнє. Норми вказаного Закону не врегульовують жодних правовідносин, які діяли до його ухвалення. А тому вказаний закон повністю узгоджується з висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішенні від 13 травня 1997 року № 1-3п/1997 щодо дії нормативно-правових актів у часі, на яке посилається особа, яка притягається до адміністративної відповідальності. Відповідно, посилання особи на вказане рішення, як підстава для закриття провадження у справі, визнається необґрунтованим.

Згідно зі статтею 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Презумпція знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat незнання закону не вибачається) означає, що кожен вважається таким, що знає закони. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в частині 2 статті 68 Конституції України. Презумпція знання законодавства поширюється тільки на закони та інші нормативно-правові акти, які доведені до відома населення у порядку встановленому законом. Згідно з частиною 3 статті 57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права та обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними. І відповідно, не можуть застосовуватись. Тому основною умовою набрання нормативно-правовим актом законної сили, і, отже, обов`язку його знати є його офіційне оприлюднення, яке здійснюється шляхом опублікування у офіційних друкованих виданнях. Опублікування нормативно-правового акта є юридичною підставою презумпції знання законодавства. Суть цієї презумпції полягає в тому, що ніхто не може посилатись на незнання закону, якщо він був опублікований у встановленому законом порядку (постанова Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 910/13119/17).

Суд враховує, що Закон 3384-ІХ (щодо відновлення декларування) був опублікований у таких офіційних виданнях: Голос України від 11.10.2023, № 35; Урядовий кур`єр від 17.10.2023, № 208; Офіційний вісник України від 24.11.2023, 2023 р., № 94; Відомості Верховної Ради України від 17.12.2023, 2023 р., № 94.

Крім того, кампанія відновлення декларування супроводжувалась інформаційним супроводом, зокрема, публікаціями на офіційному веб-сайті органу, що здійснює контроль за поданням декларацій Національне агентство з питань запобігання корупції (https://nazk.gov.ua/uk/vid-sogodni-vidnovleno-deklaruvannya-ta-funktsiyi-nazk-z-perevirky-deklaratsij-roz-yasnennya-nazk/; https://nazk.gov.ua/uk/novyny/vidnovlennya-deklaruvannya-yaki-deklaratsiyi-neobhidno-podaty/ та ін.) та в інших засобах масової інформації.

За таких обставин, суд вважає, що положення національного законодавства щодо відновлення процесу декларування було чітким, зрозумілим та доступним для загалу та особам, на яких поширювалась дія відповідних норм. А саме Закон 3384-ІХ набрав чинності з 12.10.2023 і встановлював строк для податі до 31.01.2024, тобто законодавець встановив більш ніж три місяці для подачі необхідних декларацій суб`єктами декларування.

Щодо посилань на судову практику

Суд вважає нерелевантною практику Європейського суду з прав людини, на яку посилається представник Коваленко Н.В. з огляду на таке.

У справі "Серков проти України" (заява № 39766/05, рішення від 07.07.2011) суд дійшов висновку, що було порушення статті 1 Першого протоколу, оскільки правила, які було закріплено в Указі Президента та в Законі про ПДВ, надавали необґрунтовану свободу вибору щодо тлумачення того, яким чином вони можуть співвідноситись, а також розуміння чіткої сфери їх застосування та значення їх вимог, тобто у нормативно-правових актах було різне регулювання правовідносин, що вказувало на недотримання такого критерію, як "якість закону".

Водночас у цій справі, спочатку діяв Закон 2381-IX (щодо відтермінування декларування), який набрав чинності 03.08.2022, а потім Закон 3384-ІХ (щодо відновлення декларування), який набрав чинності 12.10.2023. Тобто законодавче регулювання було чітким, послідовним та зрозумілим (спочатку було відтерміновано декларування зважаючи на обставини, а надалі таке декларування було відновлено). А тому доводи щодо "якості закону" визнаються необґрунтованими. З цих же підстав суд відхиляє посилання представника Коваленко Н.В. на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Новік проти України" (заява № 48068/06, рішення від 18.12.2008) щодо принципу юридичної визначеності, оскільки, зазначено вище положення національного законодавства в сфері обов`язку декларування посадовими особами було чітким, зрозумілим та послідовним і не передбачало двозначного тлумачення.

Щодо посилання представника на рішення Європейського суду з прав людини у справі від 19.02.2009 "Христов проти України" (заява № 24465/04) стосовно права на справедливий судовий розгляд, то такий було забезпечено особі в межах цього провадження, заслухано думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її представника, долучено письмові заперечення.

Стосовно посилання представника на рішення Європейського суду з прав людини у справі від 27.06.2000 "Ілхан проти Туреччини" (заява № 22277/93) щодо необхідності застосування певної гнучкості під час вирішення питання пропуску строку на вчинення дій суд вважає необґрунтованим, оскільки вказана справа стосується порушення заборони катування (ст. 3 Конвенції) та ефективного розслідування інциденту (ст. 13 Конвенції). При цьому питання "гнучкості" стосувалося правила про прийнятність заяв, а не поновлення строку. Суд звертає увагу, що у цій справі питання порушення заборони катування (ст. 3 Конвенції) та ефективного розслідування інциденту (ст. 13 Конвенції) не є предметом судового розгляду, а тому указане рішення не є релевантним до обставин цієї справи. Відповідно, такі доводи відхиляються як безпідставні.

Щодо посилання представника Коваленко Н.В. на постанову Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 580/1300/22 щодо принципу "легітимних очікувань", то суд зазначає, що предметом судового розгляду було оскарження відмови органу місцевого самоврядування у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність і концепція "легітимних очікувань" стосувалась відповідної земельної ділянки. Питання щодо застосування законодавства про запобігання корупції не було предметом розгляду зазначеної справи.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. У вказаній нормі йде мова саме про застосування висновку про застосування конкретної норми права, а не будь-якого висновку Верховного Суду безвідносно до правової норми, яка підлягає застосуванню, а тому посилання представника Коваленко Н.В. на постанову Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 580/1300/22 визнається необґрунтованим.

Щодо умислу

Склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП є формальним, тобто таким, який не передбачає обов`язкових елементів об`єктивної сторони: мети, мотивів та наслідків, для констатації наявності якого встановлення суспільно небезпечних наслідків не вимагається.

Для визнання зазначеного правопорушення закінченим не потрібне настання наслідків, воно вважається умисним за умови усвідомлення особою протиправного характеру своїх дій чи бездіяльності.

Таке, усвідомлення презюмується, адже особа, зазначена в пункті 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", була допущена у встановленому законом порядку до виконання функцій держави, пройшла спеціальну перевірку, була попереджена і виконувала вимоги законодавства щодо фінансового контролю (постанови Київського апеляційного суду від 11.08.2025 у справі № 758/5310/25, від 29.07.2025 у справі № 757/55105/24, Харківського апеляційного суду від 15.01.2025 у справі № 638/7194/24, від 27.08.2025 у справі № 643/5976/25).

З цих же причин суд відхиляє заперечення ОСОБА_1 та її представника, що її ніхто не повідомив про обов`язок подати декларацію, оскільки такий обов`язок подати декларацію встановлено саме для ОСОБА_1 , чинні норми законодавства не містять відповідного зобов`язання контролюючих органів, посадових осіб за місцем попередньої роботи повідомляти суб`єкта декларування про необхідність подачі декларації після відновлення декларування.

Причин, які б свідчили про поважність несвоєчасного подання декларацій суд не встановив і ОСОБА_1 і її представник не порушували.

Щодо строку накладення адміністративного стягнення

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 51, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

У законодавстві чітко не визначено, що є моментом виявлення правопорушення, тоді як судова практика послідовно пов`язує цей момент з днем виявлення правопорушення саме органом, який уповноважений на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, як початкового етапу процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 28.02.2019 в справі №149/2498/17).

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у листі від 09.04.2021 року №1089/0/2-21, аналізуючи судову практику розгляду адміністративних матеріалів щодо порушень, пов`язаних з корупцією (ст. 172-6 КУпАП) вказав, що виявлення адміністративного правопорушення це установлення наявності підстав адміністративної відповідальності за його вчинення, тобто всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак відповідного складу правопорушення. Обов`язок установлення вказаного факту, а також його документування, має особа, уповноважена складати протоколи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією. Окрім того, така особа у різні періоди часу може отримувати різну інформацію про події та факти, що мають відношення до вчинення адміністративного правопорушення (збір документів, інформації, відібрання пояснень тощо). Висновок про те, що виявлено правопорушення, пов`язане з корупцією як сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, особа, уповноважена складати протокол про таке правопорушення, робить виключно шляхом оформлення та підписання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією (аналогічної позиції дотримуються суди апеляційної інстанції, зокрема, постанови Харківського апеляційного суду від 05.02.2025 у справі № 621/2180/24, Київського апеляційного суду від 17.02.2025 у справі № 361/10844/24).

Отже, датою виявлення вчиненого правопорушення слід вважати день складання протоколів про адміністративне правопорушення, тобто 21.08.2025 року, оскільки на момент складання протоколів були зібрані усі необхідні докази, що в сукупності свідчать про наявність ознак складу правопорушення, та існувала можливість вручити вказаний протокол особі, виконавши дії, визначені ч. 2 4 ст. 256 КУпАП, а отже строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч. 4 ст. 38 КУпАП, не закінчились.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень підтверджується матеріалами справи.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 суд не встановив.

Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Враховуючи обставини вчиненого правопорушення, дані про особу правопорушника, ступінь її вини, суд вважає, що наявні підстави для визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладає на неї стягнення в межах санкції зазначеної статті у вигляді штрафу на користь держави у розмір п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таке стягнення буде справедливим, необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових правопорушень. Суд враховує, що такі порушення фактично були вчинені особою вперше, а тому не вбачає підстав для застосування штрафу в межах верхньої межі санкції передбаченої статті.

На підставі ст. 40-1 КУпАП з правопорушника на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Керуючись ст. 33, 38, 40-1, 172-6, 245, 252, 268, 283 285, 294 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 та її представник про закриття провадження, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення відмовити.

2. У задоволенні клопотання представника Коваленко Н.В. про закриття провадження, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення відмовити.

3. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за протоколом про адміністративне правопорушення № 521 від 21.08.2025, та застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 850,00 (вісімсот п`ятдесят) грн.

4. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за протоколом про адміністративне правопорушення № 522 від 21.08.2025, та застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 850,00 (вісімсот п`ятдесят) грн.

5. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за протоколом про адміністративне правопорушення № 523 від 21.08.2025, та застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 850,00 (вісімсот п`ятдесят) грн.

6. Відповідно до ст. 36 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити остаточний розмір стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 850,00 (вісімсот п`ятдесят) грн (отримувач: ГУК Харків обл./МТГ Харків 21081100, код отримувача (ЄДРПОУ): 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), розрахунковий рахунок: UA0020649, код класифікації доходів бюджету: 21081100, призначення платежу: оплата штрафу за постановою суду по протоколам про адміністративне правопорушення № 521 від 21.08.2025, № 522 від 21.08.2025 та № 523 від 21.08.2025 ОСОБА_1 ).

7. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA 0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, у призначенні платежу платником повинно бути вказано: слова "судовий збір", Київський районний суд м. Харкова код ЄДРПОУ суду: 02893746, ПІБ, ідентифікаційний номер платника судового збору та номер справи).

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі несплати штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем його проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення стягується: подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня винесення такої постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови складено 21.10.2025.

Суддя Роман ВІТЮК