Справа № 467/1227/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2025 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., з участю секретаря судового засідання Рожкової Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше до адміністративної відповідальності притягувався: постановою серії ЕНА № 5386774 від 03 серпня 2025 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн.; постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 серпня 2025 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

за ч. 1, 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним

31 серпня 2025 року о 22 год. 49 хв. на автодорозі між с. Садове та с Виноградний Яр ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови та координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан наркотичного в закладі охорони здоров`я КНП «ЮМБЛ» відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України і тим самим учинив адміністративне, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім цього, 31 серпня 2025 року о 22 год. 49 хв. на автодорозі між с. Садове та с. Виноградний Яр ОСОБА_2 повторно, будучи притягнутим до адміністративної відповідальності постановою від 03 серпня 2025 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП, керував транспортним засобом ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Крім цього, 22 вересня 2025 року о 13 год. 34 хв. на автодорозі с. Садове - с. Новомихайлівка ОСОБА_1 повторно протягом року, будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, керував транспортним засобом ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: розширені зіниці та почервоніння очей.

Від проходження огляду на стан наркотичного в закладі охорони здоров`я КНП «ЮМБЛ» відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тим самим учинив адміністративне, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і її процесуальна поведінка щодо справи

ОСОБА_1 в судове засідання викликався двічі, проте, жодного разу на слухання справи не прибув, судові виклики не отримував, заяв і клопотань до суду не направляв, хоча про розгляд справи судом повідомлявся поліцією під час складання протоколів.

Інформація про дату, час та місце розгляду справи розміщувалася на сайті Судової влади на сторінці Арбузинського районного суду Миколаївської області.

Разом з тим, ужиті судом заходи щодо забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні не сприяли досягненню цієї мети.

Номерів засобів зв`язку останнього матеріали справи у собі не містять.

З огляду на що, суд, беручи до уваги те, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (постанова ВС від 15 травня 2019 року у справі № 0870/8014/12), вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При тому, що норма ст. 268 КУпАП не передбачає обов`язкової участі такої особи при розгляді такого роду справи.

У свою чергу, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, дослідивши матеріали справи у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ураховуючи положення ст.ст. 245, 251, 280 цього ж Кодексу, аналізував наступні питання.

Чи було вчинено адміністративне правопорушення

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.1 «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно ж вимог п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У свою чергу, відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП настає у разі:

1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;

2) передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;

3) відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У цій справі установлено, що ОСОБА_1 31 серпня 2025 року не дотримався указаних положень ПДР України, щонайменше, п. 2.5, так як відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння, про що свідчить направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 31 серпня 2025 року, згідно якого ОСОБА_1 зазначив, що від проходження медичного огляну на стан наркотичного сп`яніння відмовляється.

Тим самим, було учинене правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП і його кваліфікація є правильною.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП відповідальність настає у разі повторного протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Згідно постанови ЕНА № 5386774 від 03 серпня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

А згідно бази ІКС «ІПНП» ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував.

Отже, було установлено, що порушник повторно протягом року керував транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою КМУ від 08 травня 1993 року № 340 (з наступними змінами і доповненнями), особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

У цьому випадку достовірно установлено, що ОСОБА_1 не отримував у встановленому законом порядку посвідчення водія, протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а тому його дії повністю охоплюються диспозицією ч. 5 ст.126 КУпАП, що вказує на правильну їх кваліфікацію.

Поряд із цим суд вважає за необхідне виключити із обвинувачення, висунутого ОСОБА_1 , вказівку уповноваженої особи поліції щодо порушення ним вимог п. 2.1«а» ПДР України, зокрема, через таке.

Пункт 2.1«а» ПДР України зобов`язує водіїв механічного транспортного засобу мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

У свою чергу, водієм, згідно із п. 1.10 ПДР України, є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

А як установлено судом, ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія будь якої категорії, а тому взагалі не має статусу водія.

Звідси, він не зобов`язаний мати при собі посвідчення водія та й фактично мати його не може.

Бо вимога п. 2.1«а» стосується спеціального суб`єкта виключно водія, а не будь-якої особи, яка й не набувала такого статусу.

Як наслідок, суд виключає з обвинувачення твердження про порушення з боку ОСОБА_1 вимог п. 2.1«а» ПДР України, проте, визнає його винним за ч. 5 ст. 126 КУпАП, як особу, яка повторно протягом року керувала транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом.

Ураховуючи й те, що норми ч. 2, 5 ст. 126 КУпАП не є банкетними і не визначають спеціального суб`єкта, а тому посилання на порушення того чи іншого пункту ПДР України не є обов`язковим у цьому випадку і не впливає на кваліфікацію дій порушника.

Згідно ч. 2 ст. 130 КУпАП відповідальність настає у разі повторного протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Як встановлено в цій справі, ОСОБА_1 22 вересня 2025 року не дотримався положень ПДР України, а саме п. 2.5, так як відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння, про що також свідчить направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22 вересня 2025 року, згідно якого ОСОБА_1 , зазначив, що від проходження медичного огляну на стан наркотичного сп`яніння відмовляється

Згідно постанови Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Таким чином, ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 130 КУпАП є правильною.

Чи винна ця особа у вчиненні адміністративного правопорушення

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 130 КУпАП, ч. 5 ст. 126 КУпАП, підтверджується даними протоколів про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 439857 від 31 серпня 2025 року, серії ЕПР № 439867 від 31 серпня 2025 року та серії ЕПР № 461653 від 22 вересня 2025 року щодо часу, місця та способу учинення правопорушення, у тому числі й відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та повторне протягом року керування транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом.

У цілому протоколи відповідають вимогам ст. 256 КУпАП щодо свого змісту, зокрема, і суті викладеного у ньому правопорушення, а тому підстав вважати, що поліція висунула ОСОБА_1 звинувачення із порушенням вимог закону у частині формулювання обвинувачення немає.

Звідси, вважати, що протоколи про адміністративне правопорушення належать до недопустимих доказів і через це підлягають виключенню з доказової бази не можна.

Обставини, що відображені у протоколах, до цього ж, підтверджуються направленнями на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та відеозаписами з нагрудної камери поліції, зокрема, у частині факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмови від походження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Так само зазначені відеозаписи, долучені до протоколів, підтверджують, що їх складання мало місце із дотриманням поліцією приписів ст.ст. 254-256 КУпАП.

Тим самим, ця справа забезпечена доказами у їх розумінні згідно із ст. 251 КУпАП.

Крім цього, суд робить висновок, що правопорушення було учинено умисно, бо порушник є повнолітньою особою, а тому усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачав їх шкідливі наслідки і свідомо допускав настання цих наслідків.

Тому у ракурсі установлених фактичних обставин справи, підтверджених доказами, шляхом встановлення юридично значущих ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненої дії інкримінованому складу правопорушення, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Чи підлягає порушник адміністративній відповідальності

Обставин, що виключають адміністративну відповідальність, передбачених ст.ст. 18-20 КУпАП, суд не встановив.

Підстав для застосування положень ст. 22 КУпАП також немає, бо правопорушення, передбачені ч. 1, 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, не можуть вважатись малозначним, у тому числі й з огляду на їх санкцію та дію прямої заборони звільняти від відповідальності за учинення такого роду порушення (ч. 2 ст. 22 КУпАП).

Мотиви накладення стягнення

Враховуючи, що ОСОБА_1 вчинив кілька адміністративних правопорушень, згідно зі ст. 36 КУпАП, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Для виконання вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП вважаю за необхідне об`єднати справи № 467/1227/25 (провадження № 3/467/494/25), 467/1228/25 (провадження № 3/467/495/25), 467/1275/25 (провадження № 3/467/568/25) та присвоїти їм номер 467/1227/25 (провадження № 3/467/494/25).

На підставі ч. 2 ст. 33 КУпАП суд враховує зокрема, підвищений ступінь небезпеки правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 130 та ч. 5 ст. 126 КУпАП, як для самого водія, так і інших осіб, а також те, що учиненими правопорушеннями не було завдано шкоди фізичним чи юридичним особам чи їх майну; особу порушника, який є, зокрема, особою молодого віку; ступінь його вини, у тому числі й даних, які свідчать про спрямованість умислу, оскільки такий протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення аналогічних правопорушень; відсутність, згідно ст.ст. 34, 35 КУпАП, обставин, які пом`якшують і обтяжують відповідальність і вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу.

Проте, суд у цій справі не застосовує передбачене санкціями ч. 1, 2 ст. 130 КУпАП позбавлення права керування транспортними засобами, так як ОСОБА_1 такого права не набув у встановленому законом порядку, що підтверджується довідками ВП № 1 Первомайського ВРП ГУНП в Миколаївській області.

Тому стягнення на нього має бути накладене без позбавлення права керування як на іншу особу, а не на водія.

Стосовно позбавлення права керування транспортними засобами, як те передбачено санкцією ч.5 ст. 126 КУпАП, то суд відзначає слідуюче.

Відповідно до п. 21 Постанови пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку. Однак, призначення цього покарання особі, яка взагалі не мала права керувати транспортними засобами, є неможливим.

Аналогічну позицію зайняв і Верховний Суд у постанові від 29 березня 2023 року у справі № 145/932/20, де вказав, що згідно зі сталою правозастосовною практикою, позбавлення права керування транспортними засобами суд не вправі призначити як додаткове покарання особі, яка його не має.

Таким чином, суд дійшов висновку, що до ОСОБА_3 не може бути застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він його не набув, про що свідчить відповідна довідка ВП № 1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області від 25.08.2025 року.

До цього ж суд враховує, що внаслідок учинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, не настало будь яких наслідків, зокрема, шкоди для життя чи здоров`я інших осіб чи їхнього майна.

Він не вчинив дій, які мають наслідки, що притаманні для кримінальних правопорушень на транспорті.

Доцільним, на думку суду, буде попередити учинення порушником подібних правопорушень в майбутньому через надання йому змоги отримати право керування транспортними засобами у встановленому законом порядку.

Крім того, суд не застосовує, передбачене санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП оплатне вилучення транспортного засобу, так як матеріали справи не містять відомостей про те, що саме ОСОБА_1 є власником цього транспортного засобу.

Адміністративне стягнення накладається у межах строку, визначеного ч. 6 ст. 38 КУпАП.

Інші питання, що вирішуються судом при винесенні постанови

На підставі ст. 40-1 КУпАП із ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню й судовий збір у розмірі 605,60 грн., розмір якого передбачений ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

З цих мотивів, керуючись ст.ст.33, 283,284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати в одне провадження справи про адміністративні правопорушення № 467/1227/25 (провадження № 3/467/494/25), 467/1228/25 (провадження № 3/467/495/25), 467/1275/25 (провадження № 3/467/568/25) та присвоїти їм номер 467/1227/25 (провадження № 3/467/494/25).

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, і піддати його адміністративному стягненню у виді двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення цієї постанови становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп. без застосування оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: 1) подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; 2) витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.(ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на неї.

Строк пред`явлення до виконання три місяці з дня її винесення постанови.

Суддя Ірина Явіца