ПОСТАНОВА

іменем України

23 жовтня 2025 року місто Сколе

Суддя Сколівського районного суду Львівської області Микитин В.Я., з участю особи, який притягається до адміністративної відповідальності, та його захисника адвоката Кручка В.С., розглянувши справу за матеріалами, котрі надійшли від Відділення поліції № 3 Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , з середньою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх та/чи непрацездатних осіб не має, непрацюючого, встановленими законодавством України пільгами не користується, раніше протягом року до адміністративної відповідальності не притягався,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Протоколом про адміністративне правопорушення на бланку серії ЕПР 1 № 439130, складеним 31.08.2025 року о 02:05 год. старшим інспектором СРПП ВП № 3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області капітаном поліції Джусом А.П. відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, стверджується, що останній 31.08.2025 року о 01:35 год. по вул. Вадрусівка у с. Плав`я Стрийського району Львівської області, керував належним ОСОБА_2 транспортним засобом марки ВАЗ моделі 21150, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння (поведінка, що не відповідає обстановці; розширені зіниці очей, котрі не реагують на світло; підвищена жвавість та координація рухів; уповільнення мови), від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, із застосуванням при цьому технічних засобів відеозапису, відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5. Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності, будучи належно та завчасно повідомленим про місце, дату та час розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення, у судове засідання з`явився, після роз`яснення йому прав та обов`язків, визначених у ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, обставини, котрі викладені у складеному відносно нього вищевказаному протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, заперечив. Надав пояснення, згідно з котрими він не погоджується з викладеним у такому протоколі висновком поліцейського, та зазначив, що 31.08.2025 року, керуючи близько 01:35 год. по вул. Вадрусівка у с. Плав`я Стрийського району Львівської області, транспортним засобом марки ВАЗ моделі 21150, реєстраційний номер НОМЕР_2 , він був зупинений працівниками поліції, коли один із поліцейський припустив, що він в перебуває стані алкогольного сп`яніння, та запропонував йому на місці пройти тест з допомого технічного пристрою технічного засобу DRAGER ALCOTEST 6810, на що він відповів, що алкоголь давно не вживає, і висловив згоду на проведення такого тесту. Тоді поліцейський запитав, чи не вживав він наркотичних засобів, чи може щось курив, на що він впевнено відповів, що наркотичних засобів не вживає взагалі. Тоді поліцейський повідомив йому, що вони поїдуть у лікарню у м. Стрий Львівської області, а також одразу спитав, чи не хоче він відмовитись їхати в лікарню, бо це значна відстань. Він на це також відповів що, згоден й прослідувати з працівниками поліції і в лікарську установу у м. Стрий Львівської області, та запитав, чи привезуть його після проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння назад у с. Плав`я, на що отримав відповідь, що це його проблеми, а не поліцейських. Надалі поліцейський ще кільки разів питав, чи поїде він в лікарню, чи бажає відмовитись від такої поїздки, на що він спочатку також кілька разів висловлював таку згоду на огляд його в лікарській установі, однак після того як поліцейський вкотре повідомив його що назад вони його в с. Плав`я не привезуть, та враховуючи відстань, нічний час, відсутність гарантій повернення, та коштів, так як мав при собі лише 200 грн., багаторазові заяви поліцейського про «можливість відмови» вплинули на те, що він побоявся їхати у м. Стрий вночі та ще й без грошей й розумів, що буде змушений залишитися у м. Стрий на вулиці до ранку в очікування маршрутного засобу у с. Плав`я, на що поліцейський у подальшому склав вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення.

Захисником ОСОБА_1 адвокатом Кручком В.С., шляхом формування документа у системі «Електронний суд», 19.09.2025 року подано в Сколівський районний суд Львівської області клопотання, в якому він просив суддю закрити провадження у цій справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, вмотивувавши це тим, що проведення огляду водія на визначення тану наркотичного сп`яніння повинен містити відповідний алгоритм дій працівника поліції, який проводить такий огляд, зі складенням відповідних документів. Однак, у порушення норм чинного законодавства, зазначені дії в даному конкретному випадку поліцейським виконані не були. Зокрема, як вбачається з вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння не проводився у зв`язку з його відмовою. На підтвердження винуватості, поліцейським надано суду два відеофайли, котрі містяться на CD-R диску, що приєднаний до вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, переглядом котрих фактично підтверджуються факти, викладені ОСОБА_1 в його поясненнях у суді, зокрема вбачається, що поліцейським, в першу чергу не було названо ОСОБА_1 жодних ознак наркотичного сп`яніння, як підставу для проведення огляду в лікарській установі. Тобто на оглянутому відео жодним чином не вбачається, що поліцейським було встановлено чи озвучено хоча б одну ознаку наркотичного сп`яніння водія, котрі визначені в законі та зазначені ним подальшому в протоколі, зокрема не було зафіксовано порядок перевірки виявлених ознак наркотичного сп`яніння (перевірки реакції його зіниць очей на світло, огляд його рук), які б дозволяли останньому на законних підставах вважати, що ОСОБА_1 як водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, та направляти його на огляд в медичному закладі на підтвердження такого стану. А, відтак, вимога поліцейського щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння без фактичного встановлення цих ознак, є необґрунтованою та безпідставною, не може породжувати у водія обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння, а відмова від огляду за таких обставин не може породжувати для водія негативних юридичних наслідків. Також не було роз`яснено ОСОБА_3 і його права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що є порушенням його права на захист, як і надалі жодним чином не було роз`яснено останньому самого порядку проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Тобто, поліцейський не роз`яснив ОСОБА_1 , що відмова від проходження ним огляду на стан наркотичного сп`яніння сама по собі може тягнути адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не повідомив про юридичні наслідки такої його відмови, натомість, неформально вводячи ОСОБА_1 в оману, відверто інформативно спонукав його як водія до відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Такі дії поліцейського, на переконання адвоката Кручка В.С., створили умови, при яких воля його підзахисного ОСОБА_1 як водія від проходження ним огляду на стан наркотичного сп`яніння була фактично обмежена, і, як наслідок, спровокована відмова (страх залишитись уночі у віддаленому місці без належних засобів), а його уточнююче питання щодо повернення після огляду не можна розцінювати як відмову чи ухилення. В результаті викладено, слід прийти до висновку, що з врахуванням наявних у цій справі відеозаписів, поліцейський відносно ОСОБА_1 порушив процедуру складання адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як і недотримався встановленої процедури при документуванні відмови останнього від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, й усе наведене, в цілому не підтверджує у діях ОСОБА_1 складу наведеного адміністративного правопорушення. З огляду на вказане, адвокат Кручок В.С. наполягає на тому, що немає достатніх підстав для притягнення його підзахисного ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суддя, заслухавши особу, який притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши позицію захисту, дослідивши матеріали цієї справи про адміністративне правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин цієї справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов такого висновку.

Так, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП). Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи. Висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху».

Пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством

Так, відповідно до підпункту пункту 2.5. Правил дорожнього руху, порушення котрого ставиться у провину ОСОБА_1 , водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, встановлює ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Проте, зібрані матеріали цієї справи про адміністративне правопорушення не підтверджують у цілому ту обставину, що особа, який притягається до адміністративної відповідальності, у вказаній дорожній обстановці, не дотримався вимог пункту 2.5. Правил дорожнього руху, тобто будучи учасником дорожнього руху (водієм транспортного засобу), відмовився у встановленому порядку від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, з огляду на наступне.

Так, з логічного тлумачення пункту 2.5. Правил дорожнього руху випливає, що водій не має права відмовитись від вимоги поліцейського пройти огляд, а останній, відповідно, має висувати водію саме вимогу пройти огляд, а не його пропозицію, а тим більше повідомляти водію про можливість відмовитись від такого огляду. У протилежному випаду, такі дії поліцейського мають ознаки провокації адміністративного правопорушення.

Своєю чергою, відповідно до диспозицій ч. 1 ст. 130 та ст. 266 КУпАП, - підстава для відсторонення і направлення водія на огляд має бути встановлена поліцейським у спосіб, передбачений законом та підзаконними актами; відмова від огляду може утворювати склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП лише за наявності дотримання встановленої процедури та наявності доказів факту відмови. При цьому, відмова має бути виражена у формі, що не викликає сумнівів, а якщо поліцейський сам сформував обставини-висловився так, що водій усвідомлено або під впливом спонукальних слів відмовився, - наявні підстави вважати відмову примусовою-спровокованою й недопустимою як доказ.

Порядок виявлення ознак алкогольного/наркотичного сп`яніння регламентовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року за № 1452/735, яка визначає конкретні ознаки сп`яніння та порядок оформлення відсторонення й направлення на огляд. Відповідно, поліцейський повинен зафіксувати конкретні, спостережувані ознаки та дії, які дали підстави для направлення водія в заклад охорони здоров`я.

Статтею 6 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини. Так, Європейський Суд із прав людини виключає можливість притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, на яке особу підбурили працівники поліції. Зокрема, у рішеннях Європейського суду з прав людини, ухвалених у справах «Тейшейро де Кастро проти Португалії» (Teixeira de Castro v. Portugal), заява № 25829/94, «Раманаускас проти Литви» (Ramanauskas v. Lithuania), заява № 74420/01, «Баннікова проти Російської Федерації» (Bannikova v. Russia), заява № 18757/06, та інших Судом зазначено те, що підбурювання до вчинення правопорушення буде мати місце, коли працівники поліції з метою встановлення правопорушення, тобто зібрання доказів та подальшого притягнення особи до відповідальності впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення правопорушення, яке в іншому випадку не було би вчинене. Притягнення особи до відповідальності за правопорушення, вчинене внаслідок підбурювання зі сторони поліцейських, буде свідчити про порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. При цьому, докази, здобуті внаслідок підбурювання особи до вчинення правопорушення, відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини, визнаються недопустимими доказами.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 , поліцейським надано суду два відеофайли, котрі містяться на CD-R диску, що приєднані до вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, з перегляду котрих видно, що поліцейський, зовсім не встановлював критерій наркотичного сп`яніння вказаного водія, яке б слугувало в подальшому його направлення в медичний заклад, при цьому з їх перегляду чітко видно, що поведінка ОСОБА_1 адекватна, мова зрозуміла, чітка, рухи тіла теж адекватні. Надалі вбачається, що поліцейський не роз`яснив ОСОБА_1 про те, що відмова від проходження огляду сама по собі може тягнути адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не повідомив про юридичні наслідки відповідної відмови. Натомість, неформально вводячи в оману ОСОБА_1 , поліцейський відверто інформативно спонукав вказаного водія до відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Так, поліцейський кілька разів стверджував, що водій може відмовитись, а ОСОБА_1 багаторазово погоджувався поїхати в медичний заклад, відстань з місця зупинки до котрого більше 70 км., а тому увесь час з`ясовував, чи його повернуть назад. Натомість поліцейський на це відповів, що це виключно проблеми водія.

Відтак, на переконання судді, у даному конкретному випадку поліцейським були створені такі умови, при яких воля ОСОБА_1 як водія була фактично обмежена і, як наслідок, спровокована його відмова від проходження огляду на ста сп`яніння через страх залишитись уночі у віддаленому місці, та ще й без засобів для можливості повернення назад. Суддя вважає, що уточнююче питання ОСОБА_1 щодо повернення з медичного закладу після огляду на стан сп`яніння, не можна розцінювати як відмову вказаного водія від такого огляду, чи його ухилення.

Така позиція судді у цій справі про адміністративне правопорушення повністю узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 18.04.2024 року у справі за єдиним унікальним номером 761/7657/19, згідно з котрими відмова може бути предметом відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, але суди при оцінці мають вимагати належних, достатніх і допустимих доказів факту відмови (протокол, відеофіксація, пояснення свідків) і відповідність дій поліцейського вимогам інструкцій/порядків. Відмова повинна бути виражена недвозначно й не бути результатом зовнішнього примусу чи провокації зі сторони поліції.

У підсумку, суддя висновує, що поліцейський порушив процедури складання адміністративних матеріалів та не дотримався встановленої процедури при документуванні відмови водія ОСОБА_1 від проходження ним огляду на стан наркотичного сп`яніння, як наслідок, зібрані матеріали в цілому не підтверджують наявність у діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та роблять відповідний висновок поліцейського, як і його аргументацію, сумнівними.

Своєю чергою, наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», про котрий наголошує Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), заява № 5310/71, та котрий застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», на чому, власне, наголошується Європейським Судом з прав людини у його рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України», заява № 39598/03. Також, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, що сформульовані у рішенні у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, з відсиланням на рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), заява № 25657/94 від 10 липня 2001 року, згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.02.2019 року № 1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип indubioproreo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно із пунктом 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

У справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom), рішення від 27 жовтня 2004 року, заява № 46477/99, Європейський Суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain), рішення від 06 грудня 1998 року, заява № 10590/83, Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

То ж суддя, враховуючи усе вищезазначене, у відповідності до положень статей 251-252 КУпАП, з урахуванням також положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин цієї об`єднаної справи в їх сукупності, вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а, отже, є підстави для застосування наслідків цього, визначених пунктом 1 ст. 247 КУпАП, без необхідності повернення вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення для належного оформлення.

Так, згідно пункту 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення, з огляду на що, слід винести передбачену пунктом 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП постанову про закриття розпочатого провадження у цій справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Своєю чергою, суддя враховує, що пунктом 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому, виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_1 судового збору.

Керуючись статтями 8-9, 40-1, 130, 221, 245, 247, 251-252, 266, 268, 276, 279-280, 283-285 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Копію постанови протягом трьох днів вручити під розписку або ж вислати особі, щодо якого її винесено, про що зробити відповідну відмітку у справі.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Сколівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, а у випадку такого оскарження з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу, за наслідками розгляду справи по суті.

Суддя Володимир МИКИТИН