Номер провадження: 33/813/1956/25
Номер справи місцевого суду: 521/9677/25
Головуючий у першій інстанції Ганошенко С. А.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду: Громік Р.Д.

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

за участі:

адвоката Барвенка Я.В.

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік; стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 345476 від 29.05.2025 вбачається, що ОСОБА_1 29.05.2025 року о 20-05 годині в м. Одесі, вул. Інглезі (25-ї Чапаєвської дивізії), керував транспортним засобом «HYUNDAI H200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: різка зміна шкірного покрову обличчя, поведінка яка не відповідає обстановці, підвищена рухливість, жвавість мови. На пропозицію в установленому законом порядку пройти огляд у медичному закладі водій відмовився, відносно водія складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Своїми діями, ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Постановою судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік; стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді та провадження закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального та матеріального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що:

1) додані до матеріалів справи відеозаписи з нагрудних камер працівників Національної поліції не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом;

2) матеріали справи не містять доказів відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння;

3) матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 тих ознак наркотичного сп`яніння, про які вказувала поліцейська.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2025 року, однак суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга подана в межах строку для подання апеляційної скарги з огляду на таке.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було ухвалено 15 вересня 2025 року, а тому останнім днем для подачі апеляційної скарги є 25 вересня 2025 року.

Апеляційну скаргу було подано безпосередньо до суду першої інстанції 24 вересня 2025 року.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 на постанову судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2025 року подана в межах строку на апеляційне оскарження.

Вивчивши доводи поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.2.9 а, 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі пунктів 2, 3 Розділу 1 Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/753 (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість..

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також, бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимоги ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.

Порядок оформлення та вимоги до оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення за ст.130 КУпАП врегульовано Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395); Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція № 1452/735).

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункт 7 розділу І Інструкції).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 345476 від 29.05.2025 року, в якому викладені дата та час, місце, та обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП (а.с.1);

- довідкою про те, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія (а.с.4);

- довідкою про відсутність повторності вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 протягом року за ст. 130 КУпАП (а.с.5);

- направленням на огляд водія транспортного засобу в КНП «МЦПЗ ООР» від 29.05.2025 року (а.с.6);

- відео-файлами з нагрудних відео-реєстраторів поліцейських (а.с.7).

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, дійшов правильного висновку, що в діях ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності, вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, обставини правопорушення й вина правопорушника підтверджуються також зібраними в порядку ст. 251 КУпАП доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення та сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу.

Суд першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення правильно враховував: ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, а також те, що умисні дії правопорушника були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що необхідним і достатнім адміністративним стягненням для правопорушниці буде штраф з позбавленням права керування транспортними засобами, з метою подальшого запобігання правопорушень та виховування особи в дусі дотримання «Правил дорожнього руху України».

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що додані до матеріалів справи відеозаписи з нагрудних камер працівників Національної поліції не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, то суд апеляційної існтанції зазначає таке.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що працівники поліції підійшли до транспортного засобу «HYUNDAI H200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 та сам автомобіль перебував у заведеному стані про що свідчить увімкнутий мотор та увімкнені фари, що зафіксовано на 00:00:05-00:00:14 хв (диск 1, назва відеофайлу «00 ЕПР1 345476 ОСОБА_1 , ст. 130»).

Як роз`яснено у пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №404/4467/16-а зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу у просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Таким чином керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу у рух та зворушення з місця.

Тобто, дії щодо увімкнення двигуна автомобіля є однією зі складових приведення в рух транспортного засобу.

Крім того весь час складання адміністративних матеріалів ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом, а навпаки пред`явивши працівникам поліції посвідчення водія, ОСОБА_1 підтвердив факт керування ним транспортним засобом, що зафіксовано на хронометражі відеозапису 00:07:30 хв (диск 3, назва віеофайлу «02 ЕПР1 345476 ОСОБА_1 , ст. 130»).

Сукупність вищенаведних фактів дають змогу дійти висновку, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом «HYUNDAI H200», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, то апеляційний суд зазначає наступне.

Частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, для того, щоб притягнути особу до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, має бути встановлено дві обставини керування транспортним засобом та перебування у стані, алкогольного, наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість або відмова від проходження такого огляду.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що транспортний засіб «HYUNDAI H200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , зупинено 20:05 хв.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що о 20:16 год під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 виникла підозра про перебування у стані наркотичного сп`яніння, оскільки в останнього наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме поведінка, що не відповідає обстановці, жвавіст рухів, різка зміна покриву обличчя, сповільненість мови, що зафіксовано на 00:10:52-00:11:14 (диск 1, назва відеофайлу «00 ЕПР1 345476 ОСОБА_1 , ст. 130»).

Крім того, під час дослідження відеозаписів з портативних відео реєстраторів працівників поліції встановлено, що водій транспортного засобу «HYUNDAI H200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тривалий час не надавав документи, що підтверджують особу, а тому працівники поліції були вимушені більше ніж 40 хвилин встановлювати особу водія за допомогою інформаційних систем Національної поліції.

Приблизно о 20:45 годині (хронометраж відеозапису 00:07:30 хв) працівники поліції встановили, що особа, яка є водієм транспортного засобу ОСОБА_1 (диск 3, назва відеофайлу «02 ЕПР1 345476 ОСОБА_1 , ст. 130).

Крім того ОСОБА_1 неодноразово пропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, проте ОСОБА_1 повідомляв, що погоджується пройти огляд в медичному закладі виключно після прибуття його адвоката з метою надання належної правової допомоги, що відображається на хронометражі відеозапису 00:11:26, 00:21:49, 00:54:53 хв (диск 1, назва відеофайлу «00 ЕПР1 345476 ОСОБА_1 , ст. 130»).

Тобто ОСОБА_1 дійсно заявив своє право скористатися правничою допомогою адвоката.

Крім того, ОСОБА_1 дійсно тривалий час спілкувався мобільним телефоном з невідомою особою та не зміг надати відповідь на питання працівників поліції яку кількість часу чекати прибуття адвоката, що зафіксовано на 00:54:53 хв (диск 1, назва відеофайлу «00 ЕПР1 345476 ОСОБА_1 , ст. 130»).

У сукупності такі дії ОСОБА_1 оцінені працівниками поліції як ухилення від проходження огляду та вони пояснили, що такі дії свідчать про підстави для складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, хронометраж відеозапису 00:58:23-00:58:30 (диск 1, назва відеофайлу «00 ЕПР1 345476 ОСОБА_1 , ст. 130»).

З такими діями працівників поліції ОСОБА_1 не згоден та в апеляційній скарзі стверджує, що від огляду в медичному закладі з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння не відмовлявся, оскільки був згоден проїхати з працівниками поліції до медичного закладу після того як реалізує своє право на правничу допомогу. Крім того зазначає, що ОСОБА_1 декілька разів на цьому наголошував, проте поліцейська не приймала це до уваги і достатньо зухвало зауважувала, що не збирається чекати на адвоката і взагалі не має цього робити, що є порушенням права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист.

Згідно з 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Тобто, у разі оголошення працівниками поліції вимоги пройти огляд на стан сп`яніння водій зобов`язаний пройти такий огляд, а положення ст. 268 КУпАП не передбачає, що присутність адвоката під час проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння є обов`язковою.

Крім того, працівники поліції жодним чином не обмежували ОСОБА_1 щодо того, щоб його адвокат прибув безпосередньо до медичного закладу з метою дотримання вимог законності проведення такого огляду.

Тобто, дії ОСОБА_1 на місці зупинки розцінюються судом апеляційної інстанції не як реалізація права на використання правничої допомоги, а як спроба затягування часу з метою уникнення адміністративної відповідальності.

В суді першої інстанції та під час розгляду справи в суді апеляційної інтонації ОСОБА_1 користувався професійною правничою допомогою з метою захисту своїх законних прав та інтересів.

Щодо твердження скаржника про те, що поліцейська не приймала це до уваги і достатньо зухвало зауважувала, що не збирається чекати на адвоката і взагалі не має цього робити, що є порушенням права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист, то суд апеляційної інстанції зазначає, що неправомірні дії працівників поліції можуть бути підставою для притягнення таких працівників до відповідальності. Проте матеріали справи не містять даних, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи захисник зверталися до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій працівників поліції (вчинення психологічного тиску) або оскаржували їх дії у встановленому законом порядку

Таким чином, твердження ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, а лише хотів дочекатися свого адвоката не є такими, що спростовують наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з доводами скаржника про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 тих ознак наркотичного сп`яніння, про які вказувала поліцейська, враховуючи таке.

Згідно з п. 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Пунктом 2 розділу І огляд на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Тобто аналіз вищевказаної норми дає підстави стверджувати, що працівник поліції самостійно на власний розсуд доходить висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження таким водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не може втручатися в аспекти внутрішнього переконання працівників поліції під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння в частині виявлення ознак такого сп`яніння, а тому вказане посилання скаржника є неспроможнім та не спростовує факту відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2025 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік