КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2025 року

м. Київ

апеляційне провадження № 33/824/5092/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є. П.,

при секретарі: Мудрак Р. Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Кагарлицького районного суду Київської області у складі судді Іванюти Т. Є.

від 09 вересня 2025 року

у справі № 368/1304/25 Кагарлицького районного суду Київської області

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП

громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В :

Постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 09 вересня 2025 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді 10 (десяти) діб адміністративного арешту з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

На дану постанову 29 серпня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову про адміністративне правопорушення змінити та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Вказував, що суд першої інстанції призначив покарання у вигляді 10 (десяти) діб адміністративного арешту, хоча санкція ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачає й таке покарання як штраф у розмірі двох тисяч гривень неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Судом першої інстанції не було з`ясовано, що правопорушник ОСОБА_1 має постійне місце роботи та стабільний дохід, має на утриманні дружину та двох малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Окрім цього, ОСОБА_1 є ветераном війни та учасником бойових дій, а тому покарання у вигляді арешту є надто суворим, невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого.

Також ставив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, в обґрунтування якого вказував, що повний текст постанови був проголошений у відсутність апелянта, постанова була отримана ним лише 20 вересня 2025 року, що підтверджується трекінгом поштових відправлень.

Посилаючись на те, що вказані обставини зумовили причину пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, просив поновити такий строк.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що заявлене апелянтом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне заслуговують на увагу і підтверджуються матеріалами справи, а тому суд вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Кагарлицького районного суду Київської області від 09 вересня 2025 року поважними, а клопотання таким, що підлягає задоволенню.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_4 та його захисник Лисюк О. В. не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Клопотання захисника Лисюк О. В., що надійшло 09 жовтня 2025, про участь у засіданні 10 жовтня 2025 року у режимі відеоконференції, залишено без розгляду у зв`язку із недотримання процесуальних строків звернення із таким клопотанням.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом, на підставі протоколу серії ЕПР1 418459, встановлено, що ОСОБА_1 10.08.2025 року близько 13 год. 20 хв. в м. Кагарлик по вул. Козацька, будучи притягнутим до адміністративної відповідальності 20.12.2024 року за ч.1 ст. 130 КУпАП, повторно, протягом року, керував автомобілем ЗАЗ 110307 державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тим самим скоїв правопорушення, передбачене ч.2 ст. 130 КУпАП.

Постанова суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення апелянтом не оскаржується і не містить обов`язкових підстав для її перегляду апеляційним судом. Предметом апеляційного оскарження є виключно незгода апелянта з накладеним адміністративним стягненням у вигляді 10 (десяти) діб адміністративного арешту.

Призначаючи стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк 10 діб, суд виходив із доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП , що підтверджувалося протоколом та іншими матеріалами справи. Кваліфікувавши вчинене ОСОБА_1 діяння як умисне та грубе порушення порядку користування правом керування транспортними засобами, яке було вчинене повторно протягом року, суд зважаючи на встановлені фактичні обставини та мету адміністративного стягнення (виховання особи та запобігання вчиненню нових правопорушень), дійшов висновку про необхідність застосування саме адміністративного арешту.

Із такими висновком апеляційний суд не погоджується та вирішуючи питання щодо накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, виходить з наступного.

Частина 2 ст. 130 КУпАП передбачає альтернативні види стягнення за повторне протягом року вчинення порушення: штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, тобто переслідує виховну та превентивну цілі. Згідно зі ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення суд зобов`язаний враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Адміністративний арешт є найбільш суворим видом адміністративного стягнення, який має застосовуватися лише у виняткових випадках, коли інші, менш суворі заходи впливу (штраф), визнаються недостатніми.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не навів переконливих мотивів, чому застосування адміністративного арешту, як найсуворішого виду стягнення, було визнано необхідним і чому альтернативний захід у вигляді штрафу був би недостатнім для досягнення мети адміністративної відповідальності. Ця необґрунтованість є наслідком того, що суд першої інстанції не міг належним чином врахувати всі обставини, передбачені ст. 33 КУпАП, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про судове засідання. Відсутність доказів його належного повідомлення у матеріалах справи свідчить про порушення його права на захист та надання пояснень. У результаті цього порушення поза увагою суду залишилися істотні обставини, що характеризують особу правопорушника, а саме: ОСОБА_1 є працевлаштованим та має стабільний дохід, а також є ветераном війни та учасником бойових дій і має на утриманні дружину та двох малолітніх дітей ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Обрання найсуворішого стягнення - адміністративного арешту - при наявності менш суворого альтернативного стягнення, а також з урахуванням вищезазначених соціальних обставин, створює надмірний та непропорційний тягар для особи ОСОБА_1 та його сім`ї. Це не відповідає принципам пропорційності та індивідуалізації, які визначаються практикою Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у арешту, є необґрунтованим та неспівмірним вчиненому діянню, що є підставою для зміни оскаржуваної постанови в частині накладеного адміністративного стягнення. Призначене покарання підлягає заміні на більш м`який вид стягнення у виді штрафу, оскільки це зможе повністю забезпечити мету адміністративного стягнення, сприяти виправленню особи та виконати превентивну функцію щодо вчинення нових адміністративних правопорушень.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню. Постанову суду першої інстанції в частині накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, слід змінити, та вважати ОСОБА_1 підданим адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Кагарлицького районного суду Київської області від 09 вересня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Кагарлицького районного суду Київської області від 09 вересня 2025 року в частині накладення стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 діб змінити.

Накласти на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення - штраф у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. П. Євграфова