ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2132/25 Номер провадження 33/814/699/25Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. Костенко В. Г.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.,

з секретарем Гнітько А.М.,

з участю потерпілого ОСОБА_1 ,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 ,

захисника Кисіля І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 11 червня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, неодружений,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605, 60 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_2 визнаний винуватим у тому, що він 09 травня 2025 року близько 20 години, керуючи автомобілем «Nissan Maxima», днз НОМЕР_1 , на дорозі Полтава-Суми, 173 км, в порушення п.16.11 Правил дорожнього руху, на перехресті нерівнозначних доріг не дав дорогу автомобілю «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулось зіткнення і автомобілі отримали механічні пошкодження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з постановою судді місцевого суду та просить її скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

При цьому зазначає, що суд не надав належної оцінки його поясненням щодо незадовільних погодних умов та якості дорожнього покриття, а також схемі ДТП, що є істотним для встановлення вини кожного з учасників події.

Стверджує, що водій не завжди може запобігти зіткненню, якщо його дії були зумовлені заносом автомобіля через зруйноване покриття та сильний дощ.

Зазначає про наявність порушень законодавства під час складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки він складений на бланку, що не відповідає вимогам, встановленим для офіційних документів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 , який не заперечував свою винуватість у вчиненні ДТП, проте підтримав принесену апеляційну скаргу, оскільки вважав, що в діях потерпілого також наявні порушення Правил дорожнього руху, думку захисника на обґрунтування позиції підзахисного, міркування потерпілого ОСОБА_1 про законність судового рішення, перевіривши матеріали справи, докази та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки судді про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за наведених у постанові обставин ґрунтуються на зібраних у встановленому порядку і перевірених в судовому засіданні доказах.

Диспозицією ст.124 КпАП України передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Правила дорожнього руху України встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Виходячи зі змісту зазначених положень Правил дорожнього руху України, якими передбачено, що саме на водієві лежить обов`язок щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, який під час керування транспортним засобом повинен враховувати дорожню обстановку, в тому числі наявність будь-яких перешкод.

Згідно з п.16.11 цих Правил на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Як правильно встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_2 на перехресті нерівнозначних доріг, керуючи транспортним засобом «Nissan Maxima», днз НОМЕР_1 , всупереч приписам п.16.11 Правил дорожнього руху, не надав дорогу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулось зіткнення з автомобілем «Hyundai», а автомобілі отримали механічні пошкодження.

Обставини події зафіксовані на схемі дорожньо-транспортної пригоди від 09 травня 2025 року, яка відповідає вимогам розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395.

При цьому зазначені на схемі обставини узгоджуються з поясненнями ОСОБА_2 , який підтвердив, що під`їжджаючи до перехрестя не зміг зупинити автомобіль, у зв`язку з чим не надав переваги у русі автомобілю «Hyundai» під керуванням потерпілого, виїхав на перехрестя та допустив зіткнення.

Твердження ОСОБА_2 про наявність, на його думку, непереборних обставин (занос автомобіля внаслідок погодних умов та стану дорожнього покриття) є непереконливими, оскільки за змістом п.12.1 Правил дорожнього руху України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

В даному випадку водій ОСОБА_2 під час керування транспортним засобом мав врахувати як погодні умови, стан дорожнього покриття, так і технічний стан автомобіля та обрати таку швидкість транспортного засобу, за якої він матиме змогу, рухаючись по другорядній дорозі, при наближенні до перехрестя з головною дорогою, надати дорогу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі.

Всупереч твердженням апелянта, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КпАП України та наказу МВС України від 7 листопада 2015 року №1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» та складений уповноваженою на те посадовою особою, як передбачено приписами ст.255 КпАП України.

Враховуючи викладене, з огляду на дотримання приписів закону працівниками поліції при складанні протоколу та суддею під час розгляду справи, вважаю обґрунтованим висновок судді про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення та правильною кваліфікацію його дій за ст.124 КпАП України

Стягнення накладене у відповідності з вимогами ст.33 КпАП України, у межах, установлених цим Кодексом, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та майнового стану.

Доводи сторони захисту про можливе порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України в даному випадку не спростовують висновків судді про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Системний аналіз положень КпАП України свідчить про те, що вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 цього Кодексу ОСОБА_1 , щодо якого протокол про адміністративне правопорушення не складався, знаходиться поза межами компетенції суду.

Крім того, відповідно до ч.8 ст.294 КпАП України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Таким чином, наведеними вище положеннями Закону не передбачено право апеляційного суду за наслідками перегляду в апеляційному порядку постанови судді місцевого суду призначити новий розгляд справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції, про що просить апелянт за змістом своєї апеляційної скарги.

Судове рішення належним чином мотивоване і відповідає вимогам ст.283 КпАП України. Порушень закону, які були б підставою для скасування постанови судді, не встановлено.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 11 червня 2025 року стосовно ОСОБА_2 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.