Номер провадження: 33/813/1719/25
Головуючий у першій інстанції Циб І. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,

з участю:

секретаря судового засідання Громовенко А.Г.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

адвоката Ксенофонтової Ганни Ігорівни, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

потерпілого ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу адвоката Ксенофонтової Ганни Ігорівни, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2025 року,-

в с т а н о в и в:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн. Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

На вищевказану постанову суду адвокат Ксенофонтова Г.І., захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду скасувати та закрити провадження у справі, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Ксенофонтова Г.І., посилається на те, що в матеріалах справи є протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 381407 від 04 липня 2025 року, який взагалі не читабельний, та неможливо навіть прочитати фабулу справи, не те що б з`ясувати всі обставини, а отже не є достовірною інформацією, щодо вини апелянта.

На місці дорожньо-транспортної пригоди 04 липня 2025 року було складено два адміністративних протокола відносно апелянта ОСОБА_3 , за ст. 124 КУпАП та відносно другого водія ОСОБА_2 , за ст. 124 КУпАП, що підтверджується роздруківкою з сайту судової влади.

На думку апелянта, саме внаслідок неправомірних дій та недотримання правил дорожнього руху України водієм автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 сталося дорожньо-транспортна пригода, яка призвела до механічних пошкоджень автомобілів.

Крім того, схема місця ДТП не відповідає дійсності, оскільки не містить інформації щодо трамвайних колій, які знаходяться на вул. Преображенській та немає інформації щодо дорожньої розмітки.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , а також його захисника - адвоката Ксенофонтову Г.І., потерпілого ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Частиною 7 ст. 294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 380006 від 04 липня 2025 року водій ОСОБА_1 04 липня 2025 19:20:00 в м. Одеса по вул. Троїцька, 60 керував автомобілем «HONDA CIVIC», д.н.з. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості, щоб мати можливість постійно контролювати рух, та безпечно керувати ним, та не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на зміни, у результаті чого сталося зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_3 , під керування водія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в результаті зіткнення транспортні засоби отримали пошкодження та матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП суд першої інстанції у своїй постанові, дійшов висновку про те, що докази у своїй сукупності доводять факт вчинення поставленого йому у провину адміністративного правопорушення та не викликають сумнівів у їх достовірності та допустимості.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду оскільки такий висновок відповідає фактичним обставинам справи та узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами.

Так, вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 380006 від 04 липня 2025 року;

- схемою ДТП, яка сталася 04 липня 2025 року в м. Одеса по вул. Троїцька, 60;

- письмовими поясненнями водія ОСОБА_1 від 04 липня 2025 року;

- письмовими поясненнями водія ОСОБА_2 від 04 липня 2025 року;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_5 від 04 липня 2025 року;

Так, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що водій ОСОБА_1 порушив пункт 13.1 ПДР України, в наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження кузову з матеріальними збитками, що зазначено в протоколі і є складовою адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП адміністративним порушенням вказаної норми матеріального права є порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до п. 13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

У своїх поясненнях, наданих 04 липня 2025 року інспектору поліції ОСОБА_6 , ОСОБА_1 зазначив, що рухався по вул. Преображенській на перехрестя з вул. Троїцькою на зелене світло світлофору, виїхав на середину перехрестя, який був заповнений зустрічними автомобілями. Водій з зустрічної полоси зупинився на жовте світло на перехресті, ОСОБА_1 почав поворот на Троїцьку, в цей час автомобіль, який рухався по правій полосі НОМЕР_3 , виїхав і здійснив удар з його автомобілем та розбив всю передню частину автомобілю.

У своїх поясненнях, наданих 04 липня 2025 року інспектору поліції ОСОБА_6 , Шишак Р.В. зазначив, що він на транспортному засобу «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_3 рухався по вул. Преображенській в напрямку Тираспольської площі на перехресті вул. Троїцької на зелений сигнал світлофора приблизно о 19:20 по правій смузі, в лівій смузі стояли автівки з увімкненим сигналом поворота ліворуч, з зустрічної смуги руху, виїхав автомобіль «HONDA CIVIC», д.н.з. НОМЕР_2 , не надавши йому перевагу, здійснив наїзд на його авто.

У своїх поясненнях, наданих 04 липня 2025 року свідок ОСОБА_5 зазначив, що він став свідком ДТП на перехресті вулиць Преображенської та Троїцької, в якому водій автомобілю «Volkswagen Passat» рухався на зелене світло світлофора зі сторони вул. Успенської до площі Тираспольської. На перехресті з вул. Троїцької з лівого боку на автомобіль «Volkswagen Passat» виїхав автомобіль «HONDA CIVIC» красного кольору не надавши їм перевагу згідно Правил дорожнього руху.

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги адвоката Ксенофонтової Г.І., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 про те, що на місці дорожньо-транспортної пригоди 04 липня 2025 року було складено два адміністративних протокола відносно апелянта ОСОБА_3 , за ст. 124 КУпАП та відносно другого водія ОСОБА_2 , за ст. 124 КУпАП, що підтверджується роздруківкою з сайту судової влади, однак, саме внаслідок неправомірних дій та недотримання правил дорожнього руху України водієм автомобіля «Volkswagen Passat» сталося дорожньо-транспортна пригода, яка призвела до механічних пошкоджень автомобілів, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки винуватість водія ОСОБА_2 жодним чином не виключає вину водія ОСОБА_3 , проте суд розглядає саме протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 . За ч.2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Отже, винуватість інших учасників події в порушенні ПДР, жодним чином не виключає вину водія ОСОБА_3 у вчиненому ним правопорушенні, за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення. По аналогії ст.337 КПК України, судовий розгляд у справах про адміністративне правопорушення проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення.

Водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем, що є джерелом підвищеної небезпеки, для забезпечення безпеки дорожнього руху був зобов`язаний дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 повинен був закінчити маневр на перехресті, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки є власним тлумаченням апелянта обстановки, яка склалася, яка суперечить матеріалам справи відповідно до яких, водій ОСОБА_3 закінчуючи свій маневр, не впевнився в тому, що цей маневр буде безпечним як для нього, так і для інших учасників дорожнього руху, помилково розраховуючи на наявність у нього умов для вчинення маневру, та не пропустив автомобіль «Volkswagen Passat», який рухався на зустріч на зелене світло світлофора.

Доводи апеляційної скарги про те, що схема місця ДТП не відповідає дійсності, апеляційний суд вважає непереконливими оскільки з матеріалів справи вбачається що ОСОБА_3 , підписав і протокол, і схему, та жодних зауважень не зазначив.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 381407 від 04 липня 2025 року взагалі не читабельний, а отже не є достовірною інформацією, щодо вини апелянта, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів звернення апелянта чи його захисника з дисциплінарною скаргою до керівництва поліції для проведення службової перевірки або до суду адміністративної юрисдикції, з позовом щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників поліції, як суб`єктів, що наділені владними повноваженнями.

Отже, посилання апелянта на незаконність постанови судді є непереконливими.

Інших правових доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Зважаючи на викладене, постанова суду щодо доведеності вини, кваліфікації дій, накладеного стягнення є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не має, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Ксенофонтової Ганни Ігорівни, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2025 року.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева