Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/522/25 Головуючий у суді І-ї інстанції Майданніков О. І.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Іванов Д. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025 року м. Кропивницький

Суддя Кропивницького апеляційного суду Іванов Д.Л., за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності неповнолітнього ОСОБА_1 , його законних представників Іванюк І.О. та ОСОБА_2 , захисника Калінки-Бондар О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Калінки-Бондар О.Б. на постанову Подільського районного суду м. Кропивницького від 24 липня 2025 року в справі про притягнення:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, учня 10-го класу ліцею,

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 та ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів об`єднаної адміністративної справи вбачається, що 26.03.2025 року лейтенантом поліції Ляхно А.С. в електронному варіанті оформлені протоколи про вчинення неповнолітнім ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.126 та ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі цих документів, постановою Подільського районного суду м. Кропивницького від 24.07.2025 року ОСОБА_1 визнано винним в умисному ухиленні від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я, а також у керуванні автомобілем особою, яка не має такого права.

При цьому, клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Калінки-Бондар О.Б. про закриття провадження, у зв`язку з незаконністю дій працівників поліції, порушення процедури огляду, встановленого порядку оформлення адміністративних матеріалів та прав неповнолітнього ОСОБА_1 на захист, суд по суті не вирішив, формально вказавши про те, що вина ОСОБА_1 підтверджується належними та допустимими доказами.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Калінка-Бондар О.Б. просить скасувати постанову місцевого суду, як незаконну та необґрунтовану, а провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.126 та ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає про те, що обставини, які викладені у протоколах про адміністративні правопорушення про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем і умисно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі не відповідають дійсності, спростовуються відеозаписом, який долучений до матеріалів справи, а також показаннями самого ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 , який підтвердили в суді, що автомобілем керував не ОСОБА_1 , а інша особа.

Суд на думку захисника взагалі не звернув уваги та не дав відповідної правової оцінки очевидним фактам незаконності дій працівників поліції, у тому числі порушення прав неповнолітнього ОСОБА_1 на захист, сам допустив формалізм та необ`єктивність при розгляді справи, ухвалив незаконне та необгрунтоване рішення.

З`ясувавши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його законних представників Іванюк І.О. та ОСОБА_2 , захисника Калінку-Бондар О.Б., які підтримали апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, допитавши свідка ОСОБА_3 , а також перевіривши матеріали об`єднаної адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга адвоката Калінки-Бондар О.Б. в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню за таких підстав.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення.

Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання.

Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Отже, відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальною, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності.

У справі «Гурепка проти України» з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції.

Беззаперечно адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Суттєве посилення санкцій за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 130 КУпАП, максимально наближає адміністративні стягнення до кримінальних покарань.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, який набрав законної сили 01 липня 2020 року, була скасована адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції з одночасним запровадженням кримінальної відповідальності за такі дії.

В той же час, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 720-IX від 17 червня 2020 року, який набрав законної сили 03 липня 2020 року, були скасовані внесені Законом № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року зміни до ст. 130 КУпАП.

Згідно із ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

В ній зокрема, потрібно навести докази, на яких обґрунтовується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Однак, місцевий суд при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 та ч.1 ст. 130 КУпАП, вказаних вимог не дотримався, що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

За правилами ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Складання протоколу, оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду у сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Так, Наказом МВС України №1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07.11.2015 року (останні зміни 27.01.2025 року) в додатку 1 міститься зразок протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до розділу II оформлення протоколів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - Протокол про адміністративне правопорушення (додаток 1) складається в письмовій формі відповідно до статті 254 КУпАП.

За результатами перегляду цієї, апеляційний суд з об`єктивністю констатує, що протоколи, які оформлені 26.03.2025 року лейтенантом поліції Ляхно А.С. про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 126 та ч.1 ст. 130 КУпАП взагалі не читаємі, розібрати їх зміст, перевірити фабулу та з`ясувати обставини, які потребують доказування неможливо, що в черговий раз підтверджує небезпідставність позиції апеляційного суду, яка викладена у аналогічних рішеннях про те, що оптимізація процесу та спрощений підхід поліцейських до оформлення адміністративних матеріалів по даній категорії справ недопустимий, а пристрої, які використовуються поліцейськими у роботі з процесуальними документами потребують технічного вдосконалення.

У акті огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного пристрою Drager Alcotest 6820, поліцейський Ляхно А.С. вказує, що огляд ОСОБА_1 на місці зупинки не проводився, а свідки не залучалися.

У направленні ОСОБА_1 до «КНП ОКПП КОР» зазначено, що огляд ОСОБА_1 для виявлення стану алкогольного сп`яніння не проводився, а ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я не доставлявся.

При тому, що у разі відмови водія на місці зупинки така відмова особи повинна бути прийнята працівниками поліції, як правило у присутності двох свідків (ч.2 ст.266 КУпАП, п.6 Розділу ІІ Інструкції № 1452/735) у разі відмови водія в медичному закладі, цей факт засвідчується лише за участі працівника медичного закладу.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 251 КУпАП, обов`язок доказування покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Будучи своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце перегляду справи, працівники поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які фігурують у матеріалах даного провадження, в судове засідання апеляційного суду повторно не з`явились, про причини неявки, суд не повідомили, при тому, що обов`язок доказування покладається саме на цих працівників.

Таким чином, однозначно стверджувати про те, що у ОСОБА_1 працівниками були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, і він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі підстав немає, а протоколи є лише документами, які як зазначено вище оформлені з процесуальними порушеннями щодо форми та змісту.

Версія працівників поліції про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем спростовується показаннями самого ОСОБА_1 в судах першої та апеляційної інстанціях, які у свою чергу узгоджуються у деталях з показаннями свідка ОСОБА_3 , які підтверджуються відеозаписом, який долучений до матеріалів справи, на якому фігурує ОСОБА_3 , показання якого трактуються на користь ОСОБА_1 .

З усіх обставин, які зафіксовано на відео, факт керування ОСОБА_1 автомобілем працівниками поліції в автоматичному режимі або іншим законним способом не зафіксований.

Відеозапис починається з того, що працівники поліції на місці ДТП оглядають автомобіль з механічними пошкодженнями, який стоїть на дорозі, а через деякий час до автомобіля підходить ОСОБА_1 разом з ОСОБА_6 і повідомляє, що автомобіль його батька, вони їхали на невеликій швидкості і потрапили у яму, злякались та з місця пригоди втекли.

Не зважаючи на показання ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 , про те, автомобілем керував ОСОБА_6 , суд констатував факт керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння на підставі даних протоколу про адміністративне правопорушення, а також відеозапису, вказавши про те, що ОСОБА_1 сам на відеокамеру розповів працівникам поліції про те, що він був за кермом, а перед цим випив пива.

Про те, що якщо розібратися у деталях та проаналізувати поведінку неповнолітнього ОСОБА_1 , то очевидно, що ОСОБА_1 на місці намагався вирішити проблеми у розумінні свого суб`єктивного сприйняття ситуації, в якій він опинився, не усвідомлюючи наслідки своїх дій, під впливом та за порадою поліцейських, міг себе оговорити.

На відео також зафіксовано, як поліцейський ОСОБА_5 , не зважаючи на прохання ОСОБА_1 перенести оформлення матеріалів на іншу дату, дати йому можливість скористатись правовою допомогою, маніпулює правами неповнолітнього ОСОБА_1 , хоча зобов`язаний був повідомити батьків, формально запитує у ОСОБА_1 чи буде він проходити освідування на місці і не отримавши конкретної відповіді, повідомляє ОСОБА_1 що буде оформлений протокол за ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 при підписанні протоколу пояснює, що він з протокол не згоден, повідомляє, що він від своїх пояснень відмовляється, автомобілем не керував і до ДТП не причетний, після цього запис переривається.

При тому, що в Україні задекларований та діє принцип презумпції невинуватості, а право на захист є одним з фундаментальних гарантій правової держави, апеляційний суд з об`єктивністю констатує, що версія про керування автомобілем у стані сп`яніння виникла у поліцейських лише зі слів неповнолітнього ОСОБА_1 , який від своїх пояснень відмовився.

За результатами перегляду цієї справи, апеляційний суд вважає, що лейтенант поліції ОСОБА_5 обмежився формальною констатацією факту керування автомобілем ОСОБА_1 за відсутністю доказів, хоча повинен був дотримуватись інструкції та встановленого алгоритму дій, а не користуватись ситуацією та маніпулювати правами неповнолітнього.

Як зазначено вище, в Україні задекларований та діє принцип презумпції невинуватості, а право на захист є одним з фундаментальних гарантій правової держави, то апеляційний суд з об`єктивністю констатує, що дії ОСОБА_1 у даній конкретній ситуації не можуть кваліфікуватись як умисне ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння, фактично виключає наявність у його діях об`єктивних та суб`єктивних ознак інкримінованого йому правопорушення.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому вст. 62 Конституції України.

У рішенні ЄСПЛ від 16 листопада 2023 року по справі «Фігурка проти України» Європейський суд зазначив, що неупередженість (безсторонність), як правило, означає відсутність упередженості чи необ`єктивності, і що її наявність можна перевірити різними способами.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, де мають ураховуватися особисті переконання та поведінка конкретного судді, тобто наявність у судді будь-яких особистих упереджень або необ`єктивності в даній справі; а також відповідно до об`єктивного критерію, тобто шляхом з`ясування того, чи сам суд і, серед інших аспектів, його склад, забезпечували достатні гарантії для виключення будь-яких законних сумнівів в його неупередженості.

Що стосується суб`єктивного критерію, то принцип, згідно з яким суд повинен вважатися вільним від особистих упереджень або упередженості, давно встановлений у прецедентній практиці ЄСПЛ.

Стосовно типу необхідного доказу, ЄСПЛ, наприклад, намагається з`ясувати, чи виявляв суддя ворожість або неприязнь з особистих причин. У переважній більшості справ, які порушують питання неупередженості, ЄСПЛ зосереджувався на об`єктивному критерії. Проте не існує чіткого поділу між суб`єктивною та об`єктивною неупередженістю, оскільки поведінка судді може не лише викликати об`єктивні побоювання щодо неупередженості з точки зору зовнішнього спостерігача (об`єктивний критерій), але також може порушувати питання про його / її особисті переконання (суб`єктивний критерій). Таким чином, у деяких випадках, коли може бути складно зібрати докази, з допомогою яких можна спростувати презумпцію суб`єктивної неупередженості судді, вимога об`єктивної неупередженості є ще однією важливою гарантією.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В даному випадку, апеляційний суд вважає, що для об`єктивності та повноти судового розгляду, суддя місцевого суду з урахуванням доводів сторони захисту про незаконність дій працівників поліції та порушення прав неповнолітнього, повинен був допитати працівників поліції для підтвердження обставин, які зазначені у протоколі, а також спростування доводів сторони захисту.

Замість цього суддя зайняв непритаманну судочинству сторону обвинувачення, вибірково проаналізував файли відеозапису, формально вказав, що відеозапис підтверджує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

З огляду на зазначене, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачена, позбавляючи статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2011 року № 10- рн/2011 (справа № 1-28/2011) зазначено, що в КУпАП визначено низку прав та гарантій їх дотримання щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Вказані права виходячи з конституційного принципу рівності перед законом кожна особа, що притягається до адміністративної відповідальності, повинна мати зі стадії затримання та складення протоколу, бо саме годі проходить процес доказування, який включає в себе виявлення, закріплення (процесуальне оформлення) і дослідження доказів.

Як передбачено п. «а» ч. З ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинуваченого у вчиненні правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Крім вказаного, частиною 1 статті 268 КУпАП передбачено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: одним з таких прав є право особи при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

В порушення вимог ст. 270 КУпАП поліцейський, встановивши, що ОСОБА_1 на час вчинення інкримінованих йому адміністративних правопорушень, перебував у неповнолітньому віці, не забезпечив участь його законного представника під час складання відносно нього протоколів про адміністративні правопорушення.

Особливості процесуального розгляду справ про адміністративні правопорушення взагалі, а особливо щодо неповнолітніх, мають прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства з підвищеною увагою до дотримання їх права на захист.

Своєрідність неповнолітніх, як спеціального суб`єкта адміністративної відповідальності, передусім, полягає у тому хронологічному віці, який обумовлює психічний та фізіологічний розвиток особистості, набуття нею певних знань, навичок та вмінь, що дає змогу усвідомлювати суспільну небезпечність своїх дій та керувати ними.

Істотного значення для захисту прав та інтересів неповнолітнього правопорушника набуває можливість участі його батьків або законних представників при першому поясненні та складанні протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому існує потреба у визначенні процедури залучення батьків неповнолітнього до участі у провадженні у справі - повідомлення батьків неповнолітнього правопорушника або інших осіб в якості його законних представників та виклик для складання протоколу або залучення їх у якості законних представників, можливість участі яких передбачена ст. 270 КУпАП.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 30 жовтня 2014 року по справі «Швидка проти України» (Заява № 17888/12) суд прийшов до висновку, що справа про адміністративне правопорушення вважається кримінальною у розумінні Конвенції. Як слідує за аналогією з вимогами кримінально-процесуального законодавства, при складанні протоколу щодо неповнолітнього правопорушника, який притягається до відповідальності за порушення закону, в санкції якого є значні розміри штрафу та позбавлення певних прав особи, і при судовому розгляді такої справи, участь адвоката та законного представника є обов`язковими. В іншому випадку це є істотним порушенням його права на захист, що в свою чергу є процесуальною перешкодою для притягнення його до відповідальності. Таке порушення було допущено працівниками поліції.

При здійсненні провадження про притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка є неповнолітньою суди зобов`язані забезпечувати точне й неухильне застосування діючого законодавства, своєчасний та якісний їх розгляд, керуватися Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, зокрема Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Мінімальними стандартними правилами ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх від 29 листопада 1985 року («Пекінські правила»), а також враховувати практику Європейського суду з прав людини.

Здійснюючи провадження щодо неповнолітніх, у кожному окремому випадку суд зобов`язаний зважати, що особа набуває повної процесуальної дієздатності лише з досягненням повноліття та враховувати, що національним законодавством та міжнародними договорами закріплено особливий підхід до неповнолітніх правопорушників, зумовлює застосування інших, відмінних від тих, які застосовуються до дорослих, форм реалізації адміністративної відповідальності.

Міжнародними засадами, на яких ґрунтуються розгляд провадження щодо неповнолітніх є не тільки презумпція невинуватості неповнолітнього але і забезпечення права неповнолітнього на ефективний захист його інтересів, що передбачає обов`язкову участь захисника щодо неповнолітніх, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні правопорушення з моменту встановлення факту неповноліття, допит неповнолітнього у присутності захисника та забезпечення права батьків приймати участь у справі в якості законних представників неповнолітнього.

З урахуванням вищевикладеного, а також рішення ЄСПЛ у справі « Гайдашевський проти України» апеляційний суд відмічає, що не може і не повинен суд здійснювати функції сторони обвинувачення, як в даному випадку, а наведені обставини потребували детального з`ясування, об`єктивної та належної оцінки, не дотримання цього принципу та формальний підхід і призвело до помилкового та передчасного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 126 та ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому постанова судді місцевого суду підлягає безумовному скасуванню.

Враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційна скарга адвоката Калінки-Бондар О.Б. підлягає задоволенню, а провадження у справі, на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу інкримінованих йому адміністративних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Калінки-Бондар О.Б. в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Подільського районного суду м. Кропивницького від 24 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 та ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутностю у діях ОСОБА_1 складу даних адміністративних правопорушень.

Постанова набирає законної сили негайно є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Д.Л. Іванов