Справа № 462/4842/25 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 33/811/1424/25 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., у відкритому судовому засіданні у м. Львові з участю адвоката Ратича Тараса Михайловича, розглянувши апеляційну скаргу адвоката Ратича Т.М. на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

постановою Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 /сімнадцять тисяч/ гривень без конфіскації. Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 605 /шістсот п`ять/ гривень 60 копійок судового збору.

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 26 червня 2025 року о 17:38 год. у м. Львові на пл. Двірцева, 1 керуючи транспортним засобом «BYD SONG PLUS FLAGSHIP PLUS», номерний знак НОМЕР_1 здійснював провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів на таксі без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та ліцензії, чим порушив вимоги ч. 8 ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На таку постанову адвокат Ратич Т.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову Залізничного районного суду м. Львова від 07 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова є необгрутонованою, а належні та допустимі докази на підтвердження вини ОСОБА_1 правопорушення, що ставиться йому у провину не надано.

Вважає, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП, оскільки таким суб`єктом може бути лише суб`єкт господарювання, а ОСОБА_1 не має статусу фізичної особи-підприємця, не є учасником (засновником) юридичних осіб, у трудових відносинах із суб`єктами господарювання не перебуває.

Стверджує, що матеріалами справи не містять доказів щодо систематичності (не менш, ніж три рази протягом календарного року) заняття господарською діяльності.

Зазначає , що протокол про адміністративне правопорушення не містить вказівку на конкретних осіб, яким нібито ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення, за яким маршрутом, за якою ціною здійснював послуги з перевезення пасажирів, чи існувала систематичність таких послуг та чи взагалі такі послуги надавалися, не зазначено кількість пасажирів, яких перевозив, чи був автомобіль обладнаний як таксі. Мета отримання прибутку також не встановлена.

Посилається на практику Європейського суду з прав людини.

Заслухавши виступ захисника адвоката Ратича Т.М. на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

Диспозицією ч.1 ст.164 КУпАП передбачено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Згідно з ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Також даною нормою Закону визначено документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Відповідно до п.24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» визначено, що ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів внутрішнім водним, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи й підтверджується сукупністю зібраних і перевірених в судовому засіданні доказів, яким суддя місцевого суду дав належну оцінку і навів у постанові.

Зокрема, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, стверджується: даними протоколу про адміністративне правопорушення № ПП000867 від 25 червня 2025 року, що відповідає вимогам ст.256 КУпАП та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення.

Що стосується тверджень апелянта про те, що у постанові суду не наведено жодного доказу, що ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення, то апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки такі спростовуються вищенаведеними доказами.

Таким чином, покликання апелянта про те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, стороною захисту не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Твердження апелянта про інші порушення, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки склад вчиненого адміністративного правопорушення знайшов своє підтвердження під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

При цьому, апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного вважає, що стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу, накладене з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.

При розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у справі немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Ратича Тараса Михайловича залишити без задоволення.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.МАЛІНОВСЬКА - МИКИЧ