Справа № 642/7792/24
Провадження № 3/642/106/25

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 р. м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

судді Балабая С.С.,

за участю секретаря судового засідання Ажиппо О.О.,

захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Стрижака С.В.,

розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшла з Управління патрульної поліції в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

установив:

До Холодногірського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА № 105724 від 03.12.2024 судом встановлено, що 03.12.2024 о 20 год. 00 хв. в м. Харкові на вул. Праці поблизу буд. 17, водій вживав алкоголь (кон`як) після дорожньо транспортної пригоди з його участю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду у встановленому законом порядку з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння

ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.10є Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9 Правил дорожнього руху України).

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Частиною першою статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Частиною 4 статті 130 КУпАП встановлено відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

10.04.2025 до суду через канцелярію надійшло клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Стрижака С.В. Інше клопотання від цього ж захисника було подане 10.04.2025. Мотивовані тим, що надані до матеріалів справи відеозаписи, отримані працівниками патрульної поліції, не відповідають вимогам законодавства щодо порядку їх фіксації, зберігання та передачі, визначеним Інструкцією про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженою наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 № 100. Зокрема, відповідно до п. 3.5 зазначеної Інструкції, після активації нагрудної відеокамери все спілкування працівника поліції з учасником події повинно бути записано безперервно. Однак із наданих відеозаписів убачається, що їх фіксація переривається о 20 год. 27 хв. та відновлюється лише о 23 год. 20 хв. Крім того, згідно з п. 3.7 Інструкції № 100, поліцейським заборонено змінювати, редагувати, копіювати або видаляти відеозаписи без відповідного дозволу керівництва, що не підтверджено у матеріалах справи. На думку заявника, такі обставини свідчать про порушення порядку отримання доказів, що тягне за собою їх недопустимість відповідно до ст. 252 КУпАП, а також за аналогією ст. 86 КПК України. Крім того, посилається на практику Верховного Суду (постанова від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а), у якій зазначено, що відеозапис, який не є безперервним, не може визнаватися належним і допустимим доказом у справах про адміністративні правопорушення. Також у клопотанні наведено посилання на практику Європейського суду з прав людини (справи Schmautzer проти Австрії, Маліге проти Франції, Карелін проти Російської Федерації, Гурепка проти України), якою підтверджено, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». У зв`язку з викладеним, просить визнати наявні у справі відеозаписи недопустимими та недостовірними доказами і не приймати їх до уваги при ухваленні судового рішення. Зазначає, що надані до суду матеріали не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП. Зокрема, з матеріалів справи та відеозаписів убачається, що поліцейські не здійснювали зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а доставили його на місце складання адміністративного матеріалу з місця проживання, що суперечить вимогам чинного законодавства та ставить під сумнів обставини, викладені у протоколі. Крім того, зафіксована дорожньо-транспортна пригода мала незначний характер було пошкоджено припаркований автомобіль, унаслідок чого жодна особа не отримала тілесних ушкоджень, що підтверджується як змістом відеозаписів, так і матеріалами справи. Відтак, підстав для проведення обов`язкового медичного огляду водія у закладі охорони здоров`я не було. Разом з тим, огляд проведено не в закладі охорони здоров`я, а пропозицію пройти такий огляд було висунуто після спливу понад двох годин із моменту встановлення підстав для його проведення, що суперечить вимогам ст. 266 КУпАП. Також у протоколі про адміністративне правопорушення не наведено жодних фактичних доказів того, що ОСОБА_1 вживав алкоголь після ДТП. Наявне в матеріалах направлення на медичний огляд не є підтвердженням цього факту, а відмова від проходження огляду не утворює складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, оскільки така відповідальність передбачена лише ч. 12 цієї статті. Таким чином, у діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, а матеріали справи містять суттєві порушення норм процесуального права, що унеможливлює визнання наданих доказів допустимими. На підставі викладеного просить суд визнати ОСОБА_1 невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

10.07.2025 через канцелярію суду надійшло клопотання про залучення прокурора від захисника ОСОБА_1 адвоката Стрижака С.В. Клопотання мотивоване тим, що відсутність у судовому засіданні сторони обвинувачення (прокурора) унеможливлює забезпечення принципів змагальності, рівності сторін та неупередженості суду під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП. У даній справі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, заперечує обставини події, що потребує перевірки доказів, наданих органом поліції, та їх належності, допустимості й достовірності. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Бантиш та інші проти України» та «Гайдашевський проти України», відсутність прокурора у провадженні за статтями КУпАП, які за своєю суттю є квазікримінальними, порушує вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки суд, залишаючись без сторони обвинувачення, змушений виконувати її функції, що несумісно з принципом неупередженості. Крім того, наявність прокурора у судовому засіданні сприятиме дотриманню законності, забезпеченню об`єктивного дослідження доказів, наданню належної правової оцінки діям працівників поліції, а також дотриманню процесуальних гарантій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Отже, участь прокурора у справі є необхідною для забезпечення справедливого, всебічного та неупередженого розгляду справи відповідно до вимог Конституції України, КУпАП та міжнародних стандартів правосуддя.

29.08.2025 на адресу Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова направлено лист Холодногірського районного суду м. Харкова від 13.08.2025 за №642/7792/24 щодо забезпечення участі прокурора у розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення.

12.09.2025 через канцелярію суду надійшла відповідь на лист Холодногірського районного суду м. Харкова від 13.08.2025 за №642/7792/24 щодо забезпечення участі прокурора у розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення. Мотивована тим, що відповідно до абз. 2 ст. 250 КУпАП при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4-172-9, 172-9-2 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов`язковою. Участь прокурора при розгляді адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 130 КУпАП не є обов`язковою. Крім цього, Рішенням Верховного суду України №208/712/19 від 30.08.2023 встановлено що, у частині першій статті 250 КУпАП для прокурора та його заступника передбачено право брати участь у розгляді справи. Однак процесуального порядку забезпечення такої участі не передбачено ні цим Кодексом, ні Законом України «Про прокуратуру», ані підзаконними нормативно-правовими актами. Законодавець у главі 21 КУпАП «Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення» не включає прокурора до складу учасників цього провадження. Просили розглядати матеріали про адміністративне правопорушення без участі представника прокуратури.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся належним. Його зхисник у судове засідання з`явився, просив визнати ОСОБА_1 невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до такого.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

У постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 204/8036/16-а сформульовано правовий висновок, згідно якого адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до п. 2.10 (є) ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП настає за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

З аналізу наведених вимог закону вбачається, що диспозиція ч. 4 ст. 130 КУпАП передбачає два склади адміністративного правопорушення: 1) вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), 2) або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Таким чином, вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, та одночасно є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення.

Для притягнення особи до відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП по такому складу адміністративного правопорушення має бути доведено факт здійснення дорожньо-транспортної пригоди, а також встановлено факт вживання особою алкоголю після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а матеріали справи мають містити належні та допустимі докази визначення чіткого моменту виявлення ознак алкогольного сп`яніння та час вживання цією особою алкогольних напоїв, встановити, через який саме час після настання ДТП за участі цієї особи, остання вжила алкоголь.

При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, яке ставиться їй в вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282).

На відеозаписі, долученому до матеріалів справи, не зафіксовано вживання Самойловим алкоголю після дорожньо-транспортної пригоди, відсутні також пояснення свідків з цих обставин або будь-які інші належні та допустимі докази, якими підтверджується вживання ним алкоголю, і лише з усних пояснень Самойлова під відеозапис слідує, що він повідомив про вживання ним алкогольних напоїв після настання ДТП. Крім цього, суд зазначає, що в судовому під час розгляду судом справи про адміністративне правопорушення Самойлов заперечував обставину вживання ним алкоголю після подіє ДТП, про що зазначив в своїх письмових поясненнях.

Згідно правових висновків, викладених Верховним Судом в постанові від 15 травня 2019 року в справі № 537/2088/17, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Судом враховується, що у Рішенні у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» від 08 червня 1976 року, Європейський суд з прав людини сформував критерії (тест Енгеля), для визначення поняття «кримінальне обвинувачення». Для цілей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод поняття «кримінальне обвинувачення» має автономне значення, а не обмежується лише кваліфікацією «криміналу» згідно з національним законодавством. При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією. Наприклад, обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції і т.д. Одним з критеріїв визначення чи є обвинувачення «кримінальним» є критерій мети та тяжкості наслідків. Так, у випадку якщо у санкції накявний елемент покарання, який є достатньо суворим, скоєне адміцністративне правопорушення розглядається за природою кримінального правопорушення. Приймаючи до уваги, що санкція ч. 4 ст. 130 КУпАП передбачає покарання у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та є навіть суворішою за санкції деяких кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку, що протокол, який є предметом розгляду у цій справі, з урахуванням «тесту Енгеля», є кримінальним обвинуваченням, і суд має забезпечити гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім цього, суд зазначає, що підозрюваному відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має бути надано можливість скористатися послугами захисника з моменту першого допиту, якщо в світлі обставин конкретної справи немає переконливих підстав для обмеження цього права. Право на захист буде, в принципі, непоправно порушено, якщо при засудженні особи судом використовуватимуться визнавальні показання, отримані під час допиту за відсутності доступу до захисника (див. рішення від 27 листопада 2008 р. у справі «Сальдуз проти Туреччини» (Salduz v. Turkey) [ВП], заява № 36391/02, п. 55).

Отже, під час розгляду справ про адміністративні правопорушення необхідно дотримуватися принципів диспозитивності, свободи в поданні учасниками справи суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення права на захист, верховенства права, а також прецедентної практики Європейського суду з прав людини, спрямованої на додержання положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої в певних випадках стандарти та вимоги кримінального провадження поширюються на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" рішення від 15.05.2008 року, справа "Озтюрк проти Німеччини" рішення від 21.02.1984 року, "Маліге проти Франції " рішення від 23.09.1998 року, "Гурепко проти України" від 08.04.2010 року).

При цьому також суд зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є достатнім та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Приймаючи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази не встановлюють чіткого моменту виявлення ознак алкогольного сп`яніння та часу вживання Самойловим алкогольних напоїв, їх не можна визнати належними, оскільки вони не засвідчують факт вживання останнім алкогольних напоїв безпосередньо після ДТП за його участю до відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП, в даному випадку - органи Національної поліції.

Також слід зазначити, що згідно положень КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі.

Отже, під час розгляду справ про адміністративні правопорушення необхідно дотримуватися принципів диспозитивності, свободи в поданні учасниками справи суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення права на захист, верховенства права, а також прецедентної практики Європейського суду з прав людини, спрямованої на додержання положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої стандарти та вимоги кримінального провадження поширюються на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" рішення від 15.05.2008 року, справа "Озтюрк проти Німеччини" рішення від 21.02.1984 року, "Маліге проти Франції " рішення від 23.09.1998 року, "Гурепко проти України" від 08.04.2010 року).

Між тим, сам факт визнання особою вини та надання нею пояснень з цього приводу не може бути достатнім та беззаперечним доказом скоєного правопорушення та правомірності складання працівниками поліції протоколу за ч.4 ст. 130 КУпАП, оскільки на останніх закон покладає обов`язок доведення вини та надання суду доказів, які б відповідали критерію доказування "поза розумним сумнівом".

В даному випадку, крім вищевказаних власних пояснень особи, будь-яких належних та достатніх доказів вживання особою алкогольних напоїв саме після скоєної дорожньо-транспортної пригоди матеріали справи не містять.

Зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), що суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, обов`язок по збиранню доказів покладається на особу (органи), які складають протокол про адміністративне правопорушення і оформляють відповідний матеріал. Суд лише оцінює докази з точки зору їх достатності, достовірності, допустимості і належності. Однак в даному випадку даний обов`язок органами Національної поліції виконано не було.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010№ 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст.62Конституції України презумпції невинуватості, згідно з якої обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, враховуючи відсутність об`єктивних та безсумнівних доказів факту вчинення Самойловим адміністративного правопорушення, підстав для притягнення останнього до відповідальності за ч. 2ст. 212-13 КУпАП не вбачається через відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 130, 247, 252, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 4 статтею 130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Холодногірський районний суд м. Харкова.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.

Повний текст постанови складено 17.10.2025.

Суддя С.С. Балабай