Справа № 297/1156/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Штець І.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2024 року, визнано винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь держави судовий збір в розмірі 605 гривні 60 копійок.

Відповідно до постанови суду, - 28.03.2025 року близько 22:15 годин ОСОБА_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом на напрямку 171 прикордонного знаку біля населеного пункту на відстані близько 4000 метрів при спробі незаконного перетину державного кордону поза пунктом пропуску в складі групи осіб.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Штець І.І., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду, та провадження у справі за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що оскаржувана постанова прийнята з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права. Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази про намір ОСОБА_1 вчинити незаконний перетин державного кордону України, а твердження працівників прикордонної служби в цій частині ґрунтуються виключно на припущеннях. Зазначає, що працівники прикордонної служби здійснювали моральний тиск на його підзахисного, під впливом яких було написано пояснення про нібито визнання вини у вчиненні адміністративного правопорушення, однак на зазначене суд не звернув увагу, а надав перевагу як основному доказу у справі протоколу, який сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Вважає, що беззаперечних доказів, в тому числі відео чи фото доказів, або ж пояснення інших осіб, які на думку особи, яка склала протокол, були у складі групи осіб разом з ОСОБА_1 , та які б вказували на причетність останнього до правопорушення, до матеріалів справи не долучено. Звертає увагу, що ОСОБА_1 був зупинений на відстані 4000 м. від лінії державного кордону України, що свідчить, що він не мав наміру незаконно перетнути кордон.

В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Штець І.І. не з`явилися, хоча належним чином були повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Штець І.І. відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення, судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення останнім цього адміністративного правопорушення.

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи сторони захисту, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засідання доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Згідно із даних, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 242295 від 28 березня 2025 року, вбачається, що 28.03.2025 року близько 22 год. 15 хв. в ході реалізації інформації ПОРВ (з м.д.н.п. Лужанка) на напрямку 171 прикордонного знаку на околиці н.п. Гать (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) в межах прикордонної смуги на відстані близько 4000 метрів від державного кордону було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який спільно з громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Угорщину поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб.

Своїми діями гр.України ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобтовчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Зі змісту протоколу вбачається, що у ньому зазначені всі необхідні й передбачені ст. 256 КУпАП відомості, який підписаний уповноваженою особою. Також, цей протокол про адміністративне правопорушення власноручно без будь-яких зауважень підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , якому було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП і будь-яких фактів невідповідності складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам цієї норми права не встановлено.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 стороною захисту та ОСОБА_1 не надано.

Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються: даними вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №242295 від 28.03.2025; даними протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 28.03.2025; даними протоколу про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 28.03.2025, складеного офіцером (оперуповноважений) ПОРВ (з м.д. АДРЕСА_1 ) ГОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_9 з якого вбачається, що ОСОБА_1 був затриманий 28.03.2025 о 22 год. 15 хв. на строк 3 (три) доби для з`ясування обставин адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. ОСОБА_1 роз`яснено права передбачені ст. 63 Конституції України, послуг захисника не потребував, захищав себе особисто, про повідомлення близьких родичів про його затримання відмовився, та звільнено із місця затримання о 13 год. 30 хв. 31.03.2025 після з`ясування обставин правопорушення; письмовими поясненнями ОСОБА_1 , згідно яких вину свою визнав, копією паспорту гр.України для виїзду за кордон НОМЕР_2 та іншими зібраними доказами по справі.

Всупереч доводам апеляційної скарги, вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що офіцер (оперуповноважений) ПОРВ (з м.д. АДРЕСА_1 ) ГОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_9 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилався ОСОБА_1 .

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що офіцер прикордонної служби ОСОБА_9 , діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів.

Крім того, не надано доказів того, що відносно ОСОБА_1 під час його затримання був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонного наряду. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 та його захисник оскаржували незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що працівники прикордонної служби здійснювали моральний тиск на його підзахисного, під впливом яких було написано пояснення про нібито визнання вини у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційним судом відхиляються.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості, які дають суду підстави вважати, що громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає у м. Дніпро Дніпропетровської області, знаходився в межах прикордонної смуги на напрямку 171 прикордонного знаку на околиці населеного пункту Гать (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України, з іншою метою, а ніж спроба перетину державного кордону.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 був зупинений на відстані 4000 м. від лінії державного кордону України, що свідчить, що він не мав наміру незаконно перетнути кордон, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки відповідальність за ст. 204-1 КУпАП настає за незаконний перетин або спробу незаконного перетинання державного кордону України, а для кваліфікації дій за вказаною статтею не вимагається наближення до державного кордону на певну визначену відстань.

Заперечення сторони захисту вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність його вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту.

Отже, суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі, то вони мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому, апеляційний суд керується висновком Європейського суду з прав людини, зробленим ним у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, де в п.58 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції, ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі сторони захисту не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана апеляційна скарга адвокатом Штець І.І. в інтересах ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Штець І.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага