ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/497/25 Справа № 695/3094/25 Категорія: ч. 1 ст. 122-2 КУпАПГоловуючий у І інстанції Степченко М. Ю. Доповідач в апеляційній інстанції Биба Ю. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Черкаської області Биба Ю.В. за участю особи, яка притягується до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Брус С.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення № 695/3094/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06 серпня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП ,-

в с т а н о в и в:

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.08.2025 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 місяці. Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 605,6 грн.

Як установлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 30.06.2025 о 17 год 17 хв, керуючи транспортним засобом «Мерседес бенц Віто», д.н.з. НОМЕР_1 у м. Золотоноша по вул. Січова 3, не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору, увімкнення спеціального звукового сигналу на службовому автомобілі «Мітсубісі Аутлендер», д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив п.2.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її змінити в частині накладеного стягнення та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначає, що суд, обираючи щодо нього найсуворіший вид стягнення, залишив поза увагою вимоги ст. 30, 33 КУпАП, не перевірив належним чином дані про його особу, не врахував, що він допустив не грубе порушення ПДР, яке не спричинило будь-яких тяжких наслідків та не навів мотиви з яких виходив при накладенні такого стягнення.

Вказує, що позбавлення права керування транспортним засобом створить для нього, як для особи з інвалідністю, додаткові перешкоди, з огляду на те, що він потребує постійного медичного нагляду, лікування і буде позбавлений можливості відвідувати лікарів в міській та обласній лікарнях.

Уважає, що за наведених обставин та за відсутність у нього умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, до нього можливо застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу.

Окрім іншого просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.08.2025, з огляду на поважність причин його пропуску та звільнити від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, заслухавши думки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Бруса С.М., які підтримали апеляційні вимоги та просили їх задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, прихожу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не належить.

Частиною 7 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, однак не обмежений її доводами, якщо під час розгляду встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідає встановленим фактичним обставинам справи, ґрунтується на досліджених доказах, оцінених відповідно до вимог ст. 252 КУпАП і учасниками судового провадження не оспорюється.

Дії ОСОБА_1 за ст. 122-2 КУпАП кваліфіковано вірно.

Судом першої інстанції судовий розгляд проведено за відсутності ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про судове засідання і не подав відповідне клопотання про його відкладення, що узгоджується з положеннями ст. 268 КУпАП, а твердження останнього про те, що він повідомляв суд про поважну причину неявки та просив відкласти судове засідання, будь-якими належними та допустимими доказами не підтверджено, тому підстав уважати про порушення судом норм процесуального права, не вбачаю.

Що стосується накладеного судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 3 місяці, уважаю, що воно відповідає санкції ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, вимогам ст. 33 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративні правопорушення, є розмірним скоєному адміністративному правопорушенню та особі правопорушника, з огляду на таке.

За вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП накладаються стягнення у виді штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

При накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

З огляду на характер вчиненого правопорушення, дані про особу правопорушника та ступінь його вини, інші обставини, що належить врахуванню, уважаю, що визначений місцевим судом вид та розмір адміністративного стягнення ОСОБА_1 , є достатнім для виправлення та перевиховання останнього, а також запобігання вчинення ним, а так само іншими особами аналогічних правопорушень.

Та обставина, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, а вчинене ним правопорушення не призвело до будь-яких наслідків, не ставить під сумнів висновків суду першої інстанції в частині виду та розміру визначеного останньому стягнення.

Ураховується, що ОСОБА_1 17.06.2025 постановою Соснівського районного суду м. Черкаси (справа №712/7102/25, провадження № 3/712/2177/25) вже притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП і на нього накладалось адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 грн, однак він належних висновків для себе не зробив і через короткий проміжок часу вчинив нове аналогічне адміністративне правопорушення, що є предметом цього апеляційного оскарження.

Оскільки щодо ОСОБА_1 вже застосовувалося стягнення у виді штрафу за вчинення аналогічного правопорушення і мета такого стягнення досягнута не була, вважаю, що призначення в цій справі мінімального стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, є недоречним.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Разом з цим пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних інвалідів.

З долученої до апеляційної скарги фотокопії пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи по загальному захворюванню, а тому в силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", він звільнений від сплати судового збору.

Тому визнаються обгрунтованими доводи ОСОБА_1 , викладені ним в прохальній частині апеляційної скарги, про доцільність виключення з постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.08.2025 посилання на стягнення з нього на користь держави судового збору у розмірі 605,60 грн.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови районного суду, уважаю, що такий строк останнім не пропущено, оскільки копію відповідної постанови за даними Укрпошти ним отримано 20.08.2025, а апеляційну скаргу подано 22.08.2025, тобто в межах десятиденного строку на її апеляційне оскарження.

З огляду на наведене та діючи в межах повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, уважаю за необхідне змінити постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.08.2025, в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору, у зв`язку із чим апеляційні вимоги останнього задовольнити частково.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП вказівку суду про стягнення з ОСОБА_2 судового збору.

В решті постанову Золотоніського міськрайонного суду від 06 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Биба