ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2208/25 Номер провадження 33/814/720/25Головуючий у 1-й інстанції Дністрян О. М. Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працює вантажником лінії з розливу на ПрАТ «Миргородський завод мінеральних вод», місце проживання: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Згідно з постановою судді, 30.05.2025, о 22 год. 25 хв., на автодорозі Р42 Лубни-Миргород-Опішня 64 км., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Golf, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, огляд на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку пройшов на місці на приладі Драгер 6810, результат огляду 1,88%, з результатами огляду погодився. Своїми діями порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що у справі відсутні належні і допустимі докази керування автомобілем та його зупинки, що виключає наявність складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Вказує, що саме по собі знаходження особи в салоні автомобіля, навіть у стані сп`яніння не утворює складу адміністративного правопорушення.

Зазначає про відсутність відеозапису, який би в повному обсязі підтверджував законність зупинки транспортного засобу.

Зауважує, що не підписував згоду в акті огляду, а направлення для проведення такого огляду в лікувальному закладі не надавалось.

Учасники справи будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи про адміністративне правопорушення у судове засідання Полтавського апеляційного суду не з`явилися, клопотань, заяв про відкладення не надсилали, за таких обставин, вважаю за можливе судовий розгляд проводити без їх участі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Згідно вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, рішення приймається на підставі доказів, оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд першої інстанції відповідно до ст. 245 КУпАП у повній мірі дослідив всі докази і надав їм правильну правову оцінку, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за вчинення якого застосував до нього адміністративне стягнення в межах санкції зазначеної статі.

Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними та дослідженими доказами, а саме: відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №346736 від 31.05.2025, роздруківкою з приладу Драгер Алкотест 6810 від 30.05.2025, згідно якого результат тесту 1,88%, водій погодився з результатом тесту, актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, даними відеозапису з нагрудної камери поліцейського.

Ці докази є належними, допустимими та достатніми на підтвердження вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Дані висновки суду першої інстанції в апеляційній скарзі спростовані не були.

В суду апеляційної інстанції відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується результатами проведеного тесту за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6810 ARСС 0209, відповідно до якого вміст алкоголю у видихаємому повітрі складає 1,88% проміле. Цей результат ОСОБА_1 не оспорював, про що свідчить його власноручний підпис у цій роздруківці.

Окрім того, відеозапис у повній мірі узгоджується з протоколом про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи.

Відповідно до відомостей відеозапису, наявного у матеріалах справи, яким зафіксовано всі необхідні обставини, зокрема рух транспортного засобу Volkswagen Golf, державний номерний знак НОМЕР_1 та момент зупинки даного автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , який відразу після зупинки вийшов з водійського місця, в ході спілкування не заперечував факту керування транспортним засобом, зафіксовано виявлення ознак алкогольного сп`яніння, зокрема й запах алкоголю з порожнини рота у зв`язку з чим поліцейським запропоновано ОСОБА_1 пройти процедуру огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі у лікаря-нарколога, на що останній виявив бажання пройти за допомогою алкотестера Драгер на місці зупинки, результат склав 1,88‰ проміле, з результатом погодився. На запитання поліцейського про те, чи бажає пройти огляд в медичному закладі ОСОБА_1 спочатку погодився, проте в ході тривалої розмови з працівниками поліції, відмовився залишати припаркований автомобіль на узбіччі дороги, що було правомірно розцінено, як небажання проходити подальший огляд в закладі охорони здоров`я.

Протокол складений працівниками поліції без жодних зауважень та заперечень ОСОБА_1 щодо незгоди з результатами проведеного огляду на стан сп`яніння.

Що стосується доводів апелянта з приводу того, що у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, то таке посилання є необґрунтованим, оскільки таке направлення видається лише у разі відмови водія на проходження тесту або у разі незгоди водія з результатами тесту, тому оформлення працівниками поліції направлення у даному випадку позбавлене будь-якого правового сенсу, оскільки ОСОБА_1 фактично погодився з результатами огляду проведеного на місці зупинки транспортного засобу.

Під час апеляційного розгляду справи не було встановлено даних, які б підтверджували апеляційні доводи ОСОБА_1 щодо відсутності доказів на підтвердження в діях події та складу адміністративного правопорушення.

Наведені вище докази у своїй сукупності цілком і беззаперечно вказують про правильність висновків суду щодо належного встановлення обставин доведеності факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, які давали суду обґрунтоване право притягнути його до відповідальності за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає їх безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, є безпідставними та спростовуються дослідженими та правильно оціненими доказами. Такі твердження свідчать про намагання ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Окрім того, твердження апелянта з приводу того, що зупинка транспортного засобу була неправомірною є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, бо питання поважності чи неповажності причин зупинки автомобіля поліцейськими у зв`язку з порушенням вимог Правил дорожнього руху не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, а відтак вирішення цього питання не може бути підставою для скасування постанови суду.

З наявного відеозапису, долученого до матеріалів справи вбачається, що зафіксовано момент зупинки транспортного засобу Volkswagen Golf, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 .

Окрім того, наведене не спростовує факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, тобто порушення водієм п.2.9а Правил дорожнього руху.

Більше того, протокол складений працівниками поліції без жодних зауважень ОСОБА_1 щодо безпідставності зупинки транспортного засобу, з протоколом погодився, підписавши його без жодних заперечень.

Будь-яких відомостей, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції, в тому числі щодо причин зупинення транспортного засобу або при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 , оскарження їх дій або бездіяльності згідно чинного законодавства України матеріали справи не містять, а отже суб`єктивні твердження апелянта з цього приводу, а саме безпідставності зупинки транспортного засобу, є необґрунтованими.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність висновку суду про доведеність факту порушення водієм ОСОБА_1 пункту 2.9а Правил дорожнього руху України.

На підставі наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи викладене, приходжу висновку, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення, а підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.М. Герасименко