ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши клопотання захисника Добриня Ярослава Олексійовича, який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2024 року визнано винним ОСОБА_1 увчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40 800 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу. Одночасно стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

06 жовтня 2025 року захисник подав апеляційну скаргу, разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови судді місцевого суду. В обґрунтування свого клопотання захисник вказує на те, що про розгляд справи та прийняту постанову ОСОБА_1 не було відомо, оскільки жодних повісток з суду він не отримував ані в телефонному режимі, ані поштовим листом, як і прийняту постанову суду. Зазначає, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , а тому він не міг постійно контролювати хід справи через систематичне виконання бойових завдань та розраховував на судовий виклик, який так і не отримав. Більше того, суд першої інстанції ОСОБА_1 повторно не викликав у засідання, та одразу після першої неявки виніс оскаржувану постанову, чим грубо порушив право на захист особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Також в матеріалах справи наявна довідка про доставку смс-повістки ОСОБА_1 через месенджер Вайбер на номер НОМЕР_2 щодо прибуття на засідання на 13 грудня 2024 року до суду, проте таку повістку ОСОБА_1 не отримував, оскільки цей номер йому не належить. Більше того, у протоколі про адміністративне правопорушення взагалі відсутній номер телефону, на який мала б надійти судова повістка. Тобто судова повістка була відправлена на невідомий номер та невідомій особі.

Додатково вказує, що після підписання з ОСОБА_1 договору про надання правової допомоги, ним 28 серпня 2025 року було подано заяву на ознайомлення з матеріалами даної справи, однак суд надав таку можливість лише 25 вересня 2025 року, а тому, день коли ОСОБА_1 , в особі свого захисника, зміг ознайомитися з матеріалами справи та отримати постанову суду є 25 вересня 2025 року, через що 10-денний строк на подання апеляції відраховується з цієї дати. Наголошує, що ним подано апеляційну скаргу на постанову суду 06 жовтня 2025 року, тобто в строки визначені ст.294 КУпАП. Отже захисник вважає, що він має право на поновлення йому пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду та просить його поновити.

Перевіривши матеріали справи та наведені в клопотанні захисника доводи щодо поважності причин пропуску строку на оскарження рішення судді місцевого суду, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Правило дотримання десятиденного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Це правило надає особі, яка має право на апеляційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати апеляційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Безсторонність суду передбачає як його суб`єктивну свободу від упередженості чи зацікавленості в результаті розгляду справи, так об`єктивну, яка виключає будь-який обґрунтований сумнів стосовно безсторонності суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п.33 рішення у справі "Гурепка проти України").

Згідно з усталеною практикою практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави, однією із яких може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.

Також, у справі Каракуця проти України у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Як убачається з матеріалів справи особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи та ухвалення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 13 грудня 2024 року оскаржуваної постанови (а.с.11-12).

Строк на апеляційне оскарження спливав 23 грудня 2024 року.

23 серпня 2025 року між ОСОБА_1 та АО Добринь було укладено договір-доручення №23/08/2025 про надання правничої допомоги (а.с.17), тобто зі спливом значного проміжку часу після ухвалення оскаржуваної постанови.

28 серпня 2025 року захисником Добринь Я.О. було подано заяву до місцевого суду про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.16), та фактично ознайомлено з матеріалами справи 25 вересня 2025 року.

06 жовтня 2025 року через систему Електронний суд захисник Добринь Я.О. подав апеляційну скаргу, разом з клопотанням про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції (а.с.19-32).

За таких обставин не можна погодитися з наведеними у клопотанні захисника доводами щодо наявності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, та апеляційний суд вважає їх неспроможними, оскільки залучення адвоката Добриня Я.О. для захисту інтересів ОСОБА_1 після ухвалення судового рішення не створює для захисника окремих процесуальних строків та самостійних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

При цьому твердження захисника про те, що строк на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2024 року слід рахувати з дати отримання ним копії оскаржуваного судового рішення (ознайомлення з матеріалами справи) з 25 вересня 2025 року є хибними, оскільки суперечать положенням ч.2 ст.294 КУпАП, якою обраховується початок строку на апеляційне оскарження з дня винесення місцевим судом постанови.

Разом з тим, апеляційний суд наголошує, що сам ОСОБА_1 , який є учасником справи, не подає апеляційну скаргу та не порушує питання про поновлення йому строків на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2024 року.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання захисника Добриня Я.О. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП відносно ОСОБА_1 є безпідставним та задоволенню не підлягає, а тому подана апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, разом з доданими до неї документами.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити захиснику Добриню Ярославу Олексійовичу у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2024 року відносно ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 126КУпАП.

Апеляційну скаргу повернути особі, що її подала, разом з доданими до неї документами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО