Справа № 183/4730/25
№ 3/183/2520/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року м. Самар

Суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області Краснокутський С.О., за участю секретаря судового засідання Купріянової О.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Лосякова І.В, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовець, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 ,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 11.05.2025 року, о 00 год. 30 хв., в с. Знаменівка по вул. Українська, 124, керував транспортним засобом «Volkswagen Bora», номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мовлення, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину не визнав, пояснив, що він не керував транспортним засобом «Volkswagen Bora» за наведених у протоколі обставин. Зазначив, що дійсно 11.05.2025 року, о 00 год. 30 хв., в с. Знаменівка по вул. Українська, 124 він перебував у вказаному транспортному засобі, проте ним керував солдат ОСОБА_3 . Під час руху вони побачили автомобіль поліцейських і зупинились, оскільки були увімкнені проблискові маячки. Він почав спілкуватись із поліцейськими, оскільки є офіцером та старшим за званням. Зазначив, що він неодноразово повідомляв поліцейським, що не керував транспортним засобом.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що 10.05.2025 року, о 22 год. 30 хв., вони разом з ОСОБА_2 їхали в с. Знаменівка за сигаретами, коли повертались назад в сторону Новотроїцького, повернули за поворот та побачили автомобіль поліцейських із увімкненими проблисковими маячками, у зв`язку з чим зупинились. Оскільки ОСОБА_2 є офіцером він пішов розмовляти із поліцейськими, а свідок залишився в транспортному засобі.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точності відповідності з законом.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за відмову особою, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Чинне законодавство, в тому числі й Правила дорожнього руху України, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20.02.2019 року зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Таким чином, знаходження біля транспортного засобу або всередині, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані, не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Однією з головних умов для огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатніх підстав вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а й та обставина, що саме ця особа у такому стані керувала транспортним засобом.

Тобто, факт вживання особою алкоголю до проведення огляду або відмову особи у проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння повинен бути в нерозривному зв`язку з керуванням цією особою транспортним засобом.

Відтак, особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, коли вона керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, при тому відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що визначається лише у встановленому чинним законодавством порядку.

Матеріали справи не містять доказів, які би вказували на доведеність факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом, що дало б працівникам поліції підстави для висунення йому вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що працівники поліції зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 чи будь-яким іншим способом самі безпосередньо виявили факт керування останнім автомобілем.

З дослідженого судом відеозапису з портативних відеореєстраторів поліцейських, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що на ньому не зафіксовано моменту зупинки транспортного засобу «Volkswagen Bora», а також факту керування ОСОБА_2 вказаним автомобілем. Разом з тим, із відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово повідомляв поліцейським, що він не керував транспортним засобом, а саме: 23:31:32 «я не водій», 23:50::50 - «ми повернули сюда», 00:50:22 «з чого ви вирішили, що я був за кермом?», 00:50:40 - «покажіть мені відео, що я був за кермом», 00:52:40 «я не був за кермом».

Отже відеозаписом із нагрудної камери не підтверджено факту керування транспортним засобом та не зафіксовано моменту зупинки автомобіля під його керуванням. Із відеозапису вбачається лише факт перебування ОСОБА_2 поруч автомобіля.

Також вказані обставини, в частині того, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом, підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , який пояснив, що саме він керував вказаним транспортним засобом за наведених у протоколі обставин.

Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами, не підтверджено факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

За таких обставин, суд вважає не доведеним, поза розумним сумнівом, наявність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247 КУпАП, суд,

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, щодо якої її винесено до Дніпровського апеляційного суду через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя С.О.Краснокутський