Справа № 503/1708/25
Провадження №3/503/1292/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Вороненко Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від відділу поліцейської діяльності №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 184 КУпАП,

встановив:

04 жовтня 2025 року складено протокол про адміністративне правопорушення Серії ВАД № 757220, згідно змісту якого 20.09.2025 в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 150 СК України неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та догляду за неповнолітньою дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого остання 20.09.2025 близько 17:00 год. в АДРЕСА_2 кидала каміння в двір ОСОБА_3 та розбила віконне скло її будинку, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, у віці п`ятнадцять років, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч.3 ст. 184 КУпАП.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 заперечував вчинення вище вказаного правопорушення. На уточнюючі запитання суду повідомила, що інвалідності не має, а у протоколі про адміністративне правопорушення зазначила, що з порушенням згода, бо вважала, що на той час це буде для неї краще.Після роз`яснення судом можливості за її клопотанням виклику для допиту свідків, зокрема ОСОБА_4 , бажання скористатися відповідною процесуальною можливістю не висловила.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідившиматеріали справ, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю суд встановив наступне.

Частина ч.3 ст. 184КУпАП передбачає, адміністративну відповідальність для батьків або осіб, які їх замінюють, за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Водночас із цим ст. 173 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Суд вважає, що вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні вказаного правопорушення повністю доказана, що підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме протоколом про адміністративне правопорушення Серії ВАД № 757220 від 04.10.2025 року (а.с.2), який підписаний ОСОБА_1 без яких-небудь заперечень щодо викладених у ньому обставин, а також із висловленням в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення про те, що вона з порушенням згодна та висловленням запевнення про те, що проведе бесіду, і сподівання на те, що більше такого не повториться; копією письмового пояснення свідка ОСОБА_3 від 23.09.2025 року (а.с.6), в якому остання повідомила, що 20.09.2025 до неї зателефонував її сусід ОСОБА_4 , який повідомив їй, що сусідські діти розбили камінням віконне скло у її будинку, особисто Він цього не бачив, але сказав, що тимчасово оббив вікно поліетиленовою плівкою, в свою чергу коли вона вже повернулась додому 22.09.2025 року, то дійсно виявила вікно пошкодженим, а на землі під ним валялося каміння; а також копією письмового пояснення свідка ОСОБА_4 від 03.10.2025 року (а.с.7), в якому останній повідомив, що знаходячись вдома неодноразово бачив як неповнолітня ОСОБА_5 зупинялась навпроти будинку ОСОБА_6 та кидала у її двір каміння, зокрема 20.09.2025 року застав останню, яка кидала каміння у двір ОСОБА_6 , від чого вона розбила вікно у будинку, що ним було виявлено після того, як ОСОБА_7 пішла, а Він зайшов у двір і побачив розбите скло у вікні будинку, а на стежці біля будинку знаходились камінці та залишки розбитого скла.

Водночас з приводу розбіжності у обставинах про відповідну подію, а саме у поясненні свідка ОСОБА_3 зазначено, що ОСОБА_4 повідомляв їй про те, що особисто не бачив як сусідські діти розбили камінням віконне скло у її будинку, в той час як в письмовому поясненні самого ОСОБА_4 зазначено, що був очевидцем події як 20.09.2025 року застав неповнолітня ОСОБА_8 , яка кидала каміння у двір ОСОБА_6 , від чого вона розбила вікно у будинку, то суд, за умов не виявлення ОСОБА_1 бажання здійснювати допит самого свідка ОСОБА_4 та принципів диспозитивності і змагальності судового розгляду, для подолання згаданої розбіжності оцінює виключно зміст письмових пояснень зазначених свідків в сукупності, а також звертає увагу на те, що дійсний зміст письмового пояснення свідка ОСОБА_4 зводиться до того, що Він був очевидцем події самого кидання неповнолітньою ОСОБА_9 каміння у двір ОСОБА_6 , не бачив самої події розбиття віконного скла від попадання каміння внаслідок здійсненого кидка, а наслідок кидання каміння у вигляді розбитого скла у вікні будинку виявив вже потрапивши на подвір`я своєї сусідки.

Водночас із цим суд відзначає, що у пункті 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.08.2023 року у справі № 208/712/19 висловлено позицію про те, що положення КУпАП не містять заборони використовувати у судовому рішенні письмові пояснення, надані службовій особі правоохоронного органу.

Відтак суд вважає вище наведені письмові пояснення учасників справи допустимими, належними, достатніми і достовірними доказами, внаслідок узгодженості внутрішнього змісту кожного із них та відсутності суперечностей між ними, що дозволяє суду зробити на їх підставі однозначні та переконливі висновки щодо дійсних обставин діяння.

Письмове пояснення свідка ОСОБА_10 від 03.10.2025 року (а.с.8) суд не приймає як доказ внаслідок відсутності в ньому зазначення обставин про конкретну та містить висловлення лише припущення цієї особи про відповідну подію, тому дане пояснення не має доказового значення для встановлення обставин у даній справі.

В свою чергу суд вважає, що зі змісту пред`явленого адміністративного обвинувачення, яке викладено у змісті протоколу про адміністративне правопорушення Серії ВАД № 757220 від 04.10.2025 року (а.с.2), підлягає виключенню обставина про неналежним чином виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язки по «догляду» за неповнолітньою дочкою, оскільки з доданих до цього протоколу вище згаданих доказів не вбачається згаданого, а відтак його зазначення у змісті пред`явленого адміністративного обвинувачення є безпідставним.

В свою чергу заперечення ОСОБА_1 щодо вчинення інкримінованого їй правопорушення, яке було висловлено нею усно під час судового розгляду в судовому засіданні, суд оцінює критично, як обраний спосіб відстоювання своєї позиції та побудови свого захисту з метою ухилення від адміністративної відповідальності, оскільки дане заперечення суперечить вище наведеним доказам та спростовуються останніми.

З урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня її вини, майнового стану, не знаходячи обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає необхідним застосувати до порушника адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі передбаченому санкцією за вчинення даного адміністративного правопорушення.

Крім цього, згідно вимог ст. 401 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. В свою чергу ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI передбачає, що ставка судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення встановлюються у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Керуючись ст. 23-24, 27, 33-35, 401, 184 ч.3, 213, 221, 246, 251-252, 268, 280, 283-284 КУпАП,

постановив:

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 184 КУпАП і застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Роз`яснити правопорушнику, що штраф має бути сплачений нею не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення їй постанови, з наданням до суду в цей строк документа, який підтверджує його сплату. У разі несплати штрафу, постанову про його накладення буде звернуто для примусового виконання, а з порушника стягнуто подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Д. В. Вороненко