Номер провадження: 33/813/1750/25
Головуючий у першій інстанції Кузьменко Н. Л.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Подуст Т.П.,

захисника особи, яка притягається до відповідальності, - Стадника П.О.,

представника Одеської митниці Берназ В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Тисячної Олени Валентинівни в інтересах Одеської митниці на постанову Хаджибейського районного суду м.Одеси від 07 серпня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.483 МК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст протоколу та оскаржуваної постанови суду першої інстанції

17.07.2023 відносно громадянина України ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил №0267/50000/2023 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

Відповідно до протоколу ТОВ «АДЕЛАІДА ПЛЮС», в особі керівника гр. України ОСОБА_1 , були вчинені дії, спрямовані на переміщення товарів на суму 1 876 108,79 грн. через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання до митниці, як підстави для переміщення товарів, документів, які містять неправдиві відомості щодо відправника, ваги та вартості товару.

Постановою Хаджибейського районного суду м.Одеси від 07.08.2025 провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладання адміністративного стягнення.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву на неї

В апеляційній скарзі представник митниці просила скасувати постанову Хаджибейського районного суду м.Одеси від 07.08.2025 (помилково зазначено 2024 рік), прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 відсотків вартості товарів безпосередніх предметів правопорушення, що складає 1 876 108,79 грн.

В обґрунтування скарги представник митниці зазначила, що:

- оскаржена постанова винесена всупереч вимогам ст.245 КУпАП та ст.486 МК України;

- суд помилково рахував відлік перебігу строку для притягнення до адмінвідповідальності з дати здійснення митного оформлення червень 2019 рік;

- суд не врахував, що дата виявлення порушення митних правил 06.06.2023 (отримання Одеською митницею іноземної відповіді на ініційований запит), матеріали справи надійшли до суду 31.10.2023, тобто між датами пройшло 4 місяці та 25 днів, що в межах строку, встановленого ч.1 ст.467 МК України. Зазначено, що Державна митна служба не виявляла порушення та не складала протокол про порушення митних правил.

У відзиві на апеляційну скаргу захисник Стадник П.О. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просив відмовити Одеській митниці у задоволенні апеляційної скарги, залишивши рішення Хаджибейського районного суду м.Одеси від 07.08.2025 без змін.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник митниці підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги. Захисник Стадник П.О. в інтересах ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши пояснення представника митниці та захисника особи, яка притягається до відповідальності, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Статтею 487 Митного кодексу України передбачено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За положеннями ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою противоправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, через митний кордон України.

Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, встановлюється наявними у справі доказами.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст.486 МК України).

Положеннями ч.1 ст.495 МК України регламентовано поняття доказів у справі про порушення митних правил.

Відповідно до вимог ст.ст. 486, 489 МК України суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

Фактичні дані, встановлені судом

17.06.2019 ОСОБА_1 , будучи керівником ТОВ «Аделаіда Плюс», з метою оформлення товару («Текстильні вироби; паперові рекламні матеріали; трикотажне полотно; шкіра; частини для взуття гумові; освітлювальні прилади; фурнітура металева швацька; інструменти; меблі металеві; тощо» у кількості 752 місця, загальною вагою брутто 24 144 кг) подав до Одеської митниці митну декларацію «ІМ 40 ДЕ» за номером №UA500090/2019/008317.

Після здійснення митного оформлення за вказаною митною декларацією товари випущено у вільний обіг.

16.12.2021 Одеська митниця направила Державній митній службі України проєкт запиту до митних органів Республіки Туреччина стосовно, в тому числі. і митної декларації №UA500090/2019/008317 (а.с.155-156).

10.01.2022 Державна митна служба листом за № 26/26-04/11/37 звернулась до митних органів Республіки Туреччини із запитом для з`ясування питання про автентичність поданих митним органам України документів на товари за митною декларацією №UA500090/2019/008317.

04.05.2023 Державна митна служба України отримала відповідь митних органів Республіки Туреччини від 06.03.2023 (вх.номером 11604/11) а.с.30.

06.06.2023 Одеська митниця отримала від Департаменту міжнародної взаємодії Державної митної служби України вищевказану відповідь митних органів Республіки Туреччини, для вжиття заходів (вх.номер 12374/4) а.с.27.

17.07.2023 за результатами опрацювання отриманих документів Одеською митницею складено протокол №1267/50000/23 у відношенні керівника ТОВ «АДЕЛАІДА ПЛЮС» - ОСОБА_1 (а.с.1-6).

31.10.2023 справа про порушення митних правил надійшла до Хаджибейського районного суду м. Одеси.

Позиція апеляційного суду

За положеннями ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Положеннями п.7 ч.1 ст.247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

З огляду на наведені положення закону, в даному випадку має значення саме строки вчинення та виявлення правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 .

Частиною 1 ст.320 МК України визначені форми та обсяги митного контролю, які обираються посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або автоматизованою системою управління ризиками.

Відповідно до ч. 4 ст.337 МК України контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань митної справи.

Апеляційний суд враховує положення п.8 ч.1 ст.336 МК України, відповідно до якого митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу.

Водночас апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на такі обставини.

За приписами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.06.2006, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на справедливий суд за приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод охоплює, зокрема, право на справедливий судовий розгляд.

ЄСПЛ у рішенні у справі «Садоха проти України» від 11.07.2019 зазначив, що іншим питанням для вирішення судом є те, чи досягнуто внаслідок втручання у право власності потрібний справедливий баланс між захистом цього права та вимогами загального інтересу.

Практика ЄСПЛ не містить конкретних вимог щодо того, яким тривалим має бути строк притягнення до відповідальності, у тому числі до адміністративної, залишаючи це питання на розсуд держави, у першу чергу, законодавця. Проте на думку ЄСПЛ, держави повинні встановити такі строки, при цьому відповідні норми мають відповідати критеріям якості та передбачуваності, що накладає певні обмеження під час їх тлумачення таке тлумачення має бути виключно послідовним роз`ясненням правил кримінальної, адміністративної чи іншої відповідальності, яке повинно бути сумісним з сутністю правопорушення та може бути розумно передбачуваним.

Питання щодо строків накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил передбачені ст. 467 МК України.

Так, за положеннями ч.1 та 3 ст.467 МК України (в редакції на дату подачі митної декларації) якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом. У разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях правопорушника ознак порушення митних правил, адміністративні стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження, але не пізніше ніж через два роки з дня вчинення правопорушення.

Водночас приписами ст.38 КУпАП встановлені строки накладання адміністративного стягнення за вчинення різних складів адміністративних правопорушень передбачених КУпАП.

При цьому, системний аналіз ст.38 КУпАП свідчить про те, що граничний строк накладання адміністративного стягнення становить два роки з дня його вчинення.

Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 №15-рп/2004 зауважив, що «верховенство права» це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення» (абз. 2, 3, 4 п.п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини).

Враховуючи наведене, відповідно до принципу верховенства права строк давності накладення адміністративного стягнення по справам про адміністративні правопорушення не може тривати довше, ніж максимальні строки, зазначені в ст.38 КУпАП та ст.467 МК України.

Таким чином, системний аналіз положень КУпАП та МК України, у поєднанні з вказаним законодавством, дають підстави вважати, що строк накладання адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил не може перевищувати двох років з дня його вчинення, оскільки в протилежному випадку можна припустити ситуацію, коли митний орган, мотивуючи наявність підстав для ініціювання питання про притягнення певної особи до відповідальності за порушення митних правил, можуть через багато років починати порушувати питання про проведення перевірок дотримання вимог митного законодавства певними фізичними або юридичними особами, роками чекати від компетентних органів відповіді на свої запити, а потім складати протокол про порушення митних правил та наполягати на тому, що строк накладення стягнення слід рахувати з моменту виявлення правопорушення, що вочевидь суперечить духу закону та не відповідає практиці ЄСПЛ стосовно питання строків давності.

З урахуванням наведеного, з`ясуванню у справах про порушення митних правил, в контексті визначення строку давності накладення адміністративного стягнення, підлягають питання встановлення дати вчинення та виявлення правопорушення, з урахуванням застосованого алгоритму відповідної перевірки в рамках митного контролю.

Як вбачається з матеріалів справи, дата вчинення порушення 17.06.2019 (дата подачі митної декларації).

16.12.2021 Одеська митниця направила Державній митній службі України проєкт запиту до митних органів Республіки Туреччина стосовно, в тому числі, і митної декларації №UA500090/2019/008317 (а.с.155-156).

Матеріали судової справи не містять відомостей відносно того, які дії в межах компетенції вживалися митним органом за період з 17.06.2019 по 16.12.2021 з метою встановлення обставин справи.

10.01.2022 Державна митна служба України направила запит до митних органів Республіки Туреччини, відповідь на який отримала 04.05.2023 та перенаправила Одеській митниці для проведення перевірки та вжиття заходів відповідно до чинного законодавства (вх.06.06.2023).

Таким чином, днем виявлення порушення митних правил в даному випадку є не 04.05.2023 (день отримання ДМСУ відповіді митних органів Республіки Туреччини), а 06.06.2023 (день отримання відповіді митних органів Республіки Туреччини Одеською митницею). При цьому, судом апеляційної інстанції враховано, що за обставин цієї справи, саме Одеська митниця була ініціатором перевірки у розумінні положень Порядку направлення запитів Державної митної служби України до митних служб іноземних держав або їх інформування, затвердженого наказом Державної митної служби від 06.07.2005 за № 639.

17.07.2023 Одеською митницею складено протокол відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.483 МК України.

31.10.2023 матеріали справи отримані судом.

Таким чином, з урахуванням дати скоєння правопорушення - 17.06.2019, слід констатувати, що незважаючи на те, що виявлення порушення митних правил в даному випадку мало місце 06.06.2023, протокол про порушення митних правил стосовно ОСОБА_1 складено митним органом 17.07.2023, тобто через 4 (чотири) роки і 1 (один) місяць з моменту вчинення ним порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, а рішення місцевого суду прийнято 07.08.2025, що свідчить про закінчення строку накладення адміністративного стягнення в даній справі вже на день складання протоколу митним органом.

При цьому, суд вважає, що обрахунок строків накладення стягнення не може ставитися у залежність від внутрішньої організації роботи в органах митниці, яка, як орган виконавчої влади зі значним штатом співробітників, наділена відповідними засобами та можливостями щодо оперативного опрацювання відповідних матеріалів.

Під час апеляційного розгляду представник митниці не надала суду раціонального пояснення стосовно того, що заважало митному органу розпочати перевірку обставин декларування вантажу за митною декларацією №UA500090/2019/008317 у період з 17.06.2019 по 16.12.2021 (дата направлення ДМСУ проєкту запиту до митних органів Турецької Республіки ).

Розглядаючи дану справу, апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ (п.137 рішення від 09.01.2013 по справі «Волков проти України» (заява №21722/11), відповідно до якого строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbingsand Others v. The United Kingdom), п.51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Також, практика ЄСПЛ не містить конкретних вимог щодо того, яким тривалим має бути строк притягнення до відповідальності, у тому числі до адміністративної, залишаючи це питання на розсуд держави, у першу чергу, законодавця. Проте на думку ЄСПЛ, держави повинні встановити такі строки, при цьому відповідні норми мають відповідати критеріям якості та передбачуваності, що накладає певні обмеження під час їх тлумачення. Таке тлумачення має бути виключно послідовним роз`ясненням правил кримінальної, адміністративної чи іншої відповідальності, яке повинно бути сумісним з сутністю правопорушення та може бути розумно передбачуваним (див. рішення «ОАО Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», § 571).

За наведених обставин, враховуючи положення ст.38 КУпАП та ст.487 МК України, апеляційний суд вважає, що дата початку та подальше невиправдано тривале встановлення митним органом обставин даної справи, зокрема факт первинного ініціювання перевірки митним органом законності розмитнення товару більше ніж через 2 (два) роки 6 (шість) місяців з дня митного оформлення та випуску товару у вільний обіг, в тому числі з урахуванням дати складання протоколу про порушення митних правил зі сплином більше ніж 4 (чотири) роки з дня події правоворушення, тобто поза межами визначеного законодавством максимального строку накладення стягнення, свідчить про порушення принципу розумності строків провадження та прав особи з урахуванням діючого законодавства України та практики ЄСПЛ, у зв`язку з чим місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Апеляційний суд, аналізуючи вищенаведене, звертає увагу, що Митний кодекс України, будучи спеціальним законом, регулює порядок притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, однак не скасовує застосування загальних процесуальних гарантій, встановлених Кодексом України про адміністративні правопорушення, зокрема щодо строків давності притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки місцевого суду і були підставою для скасування оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Також апеляційним судом не встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи місцевим судом.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, а тому не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Тисячної Олени Валентинівни в інтересах Одеської митниці залишити без задоволення.

Постанову Хаджибейського районного суду м.Одеси від 07 серпня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.483 МК України - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду І.А. Артеменко