П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.09.2025 Справа №607/12880/25 Провадження №3/607/5182/2025

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Ромазан В.В., розглянувши матеріали, що надійшли з міськрайонного суду Тернопільської області Ромазан В.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючої, РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч.1 ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення ,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №424244 від 19.06.2025 року, гр. ОСОБА_1 , 15.02.2025 року близько 11:50 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Сім-23», що по вул. Київська, 9А в м. Тернополі, здійснила крадіку товаро матеріальних цінностей, а саме шоколад «Мілка» в кількості 3 шт, на загальну суму 154 грн. 26 коп.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованого їй правопорушення не визнала, пояснила, що вона в магазині «Сім-23», що по вул. Київська, 9А в м. Тернополі крадіжки не вчиняла, а докази зворотнього матеріали справи не містять.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 КУпАП, суд враховує, що ч.1 ст.51 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Крадіжка, як один із злочинів проти власності, вчиняється в умовах її неочевидності для сторонніх осіб. Так, в п.п.3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» передбачає, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб; її потрібно вважати закінченою з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Відповідно до вимог ч. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В силу вимог статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП та не може бути перекладено на суд.

Згідно статті 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

Із матеріалів адміністративної справи у тому числі фототаблиць, які містяться у ній, не можливо ідентифікувати особу, яка на ній зображена, у тому числі відсутні дані про місце та час, із прив`язкою до об`єкту де відбувалась така фіксація. Крім цього, інших об`єктивних даних про те, що саме ОСОБА_1 вчинила дрібне викрадення чужого майна за обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №424244 від 19.06.2025 матеріали справи не містять.

При цьому, наявні у вказаних матеріалах справи письмові пояснення ОСОБА_1 від 19.06.2025, відібрані старшим ДОП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Зінковською В.О. про визнання своєї винуватості не є належними та допустимим доказами у даній справі, оскільки, ОСОБА_1 в судовому засіданні спростувала їх зміст, вказавши що дрібної крадіжки 15.02.2025 о 11 год.50 хв. в приміщенні магазину «Сім 23», що по вул..Київській 9А у місті Тернополі вона не вчиняла. При цьому, як уже зазначав суд, належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення інкримінованого правопорушення ОСОБА_1 матеріали адміністративної справи не містять. Суд наголошує, що він позбавлений можливості самостійно збирати чи витребовувати докази у органу, який складав протокол про адміністративне правопорушення, оскільки такий обов`язок покладається законом лише на нього.

Таким чином, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що поза розумним сумнівом не можна прийти до переконання про вчинення дрібної крадіжки ОСОБА_1 в приміщенні магазину «Сім-23», що по вул. Київська, 9А в м. Тернополі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні і судом не здобуті належні докази, що підтверджують факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 51 КУпАП, а тому провадження по справі про притягнення її до адміністративної відповідальності, слід закрити в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя ,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ч. 1 ст. 51 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 51 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

СуддяВ. В. Ромазан