ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2447/25Головуючий у 1-й інстанції Шульгач Н.М.
Провадження № 33/817/469/25 Доповідач - Галіян Л.Є.
Категорія - ч.1 ст.173 -2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2025 р. м.Тернопіль

Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є.,

за участю:

захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -Гурника В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Тернополя справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -Гурника В.О. на постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 серпня 2025 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень у дохід держави.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 11.08.2025 року о 10 год. 20 хв. перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , а саме: під час конфлікту виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим могло бути заподіяно шкоду психологічному та фізичному здоров`ю потерпілої.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржувану постанову суду скасувати та закрити провадження щодо ОСОБА_1 ..

Вказані вимоги мотивує тим, що жодного домашнього насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 він не здійснював, а все це було тільки конфліктом.

Крім того зазначає про те, що наявність сварок та конфліктних ситуацій між ним та потерпілою не є домашнім насильством, оскільки відсутні негативні наслідки, а у матеріалах справи немає належних доказів на підтвердження його вини.

Також ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, а розгляд справи проведено без його участі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши апелянта, прихожу до наступних висновків.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується доказами, які належно оцінені судом першої інстанції та детально викладені у постанові.

Обґрунтовуючи такий свій висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адмінправопорушення, суд вірно поклав в основу оскаржуваної постанови наявні в матеріалах справи докази, зокрема дані протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 280680 від 18.08.2025; рапорту помічника чергового Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області від 11.08.2025, заяві та письмових поясненнях ОСОБА_2 від 11.08.2025., письмових поясненнях ОСОБА_1 від 11.08.2025 року.

При цьому твердження апелянта про невідповідність протоколу щодо викладу обставин події є неспроможними з огляду на наступне.

Частиною першою статті 173-2 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до пунктів 3, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року (далі Закон) домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином Законом встановлено, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Отже, домашнє насильство є правопорушенням із матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання відповідних суспільно-небезпечних наслідків у виді шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого або реальної можливості заподіяння такої шкоди, тобто такої, що об`єктивно могла настати, але не настала через незалежні від волі кривдника обставини.

Отже, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення ВАВ № 280680 від 18.08.2025, ОСОБА_1 11.08.2025 року о 10 год. 20 хв. перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , а саме: під час конфлікту виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим могло бути заподіяно шкоду психологічному та фізичному здоров`ю потерпілої, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Разом з тим, у своїх письмових поясненнях, наявних у матеріалах справи, ОСОБА_2 вказала, що її чоловік ОСОБА_1 періодично вчиняє щодо неї домашнє насильство психологічного характеру, а також погрожує їй фізичною розправою, забрав ключі від її автомобіля, у зв`язку із чим вона була змушена покинути свій будинок і поїхати до дочки. Після чого ОСОБА_1 приїхав туди і почав вибивати двері.

Крім того відповідно до рапорту помічника чергового Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області від 11.08.2025 вбачається, що ОСОБА_2 зазначала про сварку із чоловіком та наявність зброї у будинку, оскільки він є військовослужбовцем.

В судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла підтвердила свої покази, вказавши, що її чоловік ОСОБА_1 поводить себе агресивно щодо неї і вона його дуже боїться.

У відповідності до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наявні у справі докази в їх сукупності, які узгоджуються між собою та доповнюють одні одних, належним чином доводять обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

В даному випадку встановлено, що у інкримінований ОСОБА_1 період вчинення ним правопорушення, мало місце словесні образи, приниження, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення потерпілої ОСОБА_2 , у якої такі дії її чоловіка ОСОБА_1 викликали побоювання за свою безпеку, спричиняли емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, тобто мало місце реальної можливості заподіяння психологічної шкоди, тобто такої, що об`єктивно могла настати, але не настала через незалежні від волі кривдника обставини.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність вчинення діянь, викладених у протоколах про адміністративне правопорушення, передбачені ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин.

Що стосується призначеного стягнення ОСОБА_1 , то воно судом першої інстанції визначено вірно з дотриманням вимог ст.ст. 33-35 КупАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, його віку, вчинення правопорушення, враховано відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність за вчинене правопорушення та визначено стягнення в межах санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП у виді штрафу.

Будь-яких порушень судом першої інстанції під час розгляду справи, які б стали підставою для скасування по суті правильного судового рішення, під час перевірки його в апеляційному порядку не встановлено.

За викладених вище обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляція такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33-36, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -Гурника В.О. залишити без задоволення, а постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 серпня 2025 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя