Справа № 177/1978/25
Провадження № 3/177/601/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 жовтня 2025 року Суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Лященко В.В., за участю захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Ейбут Є.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу, ОСОБА_1 , 20.07.2025 о 18-20 год. в с. Львів, дорога між населеним пунктом Новий Шлях 1 км, керував автомобілем Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів. На вимогу поліцейського пройти медичний огляд на стан встановлення ступеня алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку останній відмовився під безперервний відеозапис, чим порушив п. 2.5. ПДР України, тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказане правопорушення зафіксовано на нагрудні відеореєстратори, відео з яких записано на диски та долучено до матеріалів справи.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Ейбут Є.І. в судовому засіданні просила закрити провадження у справі, в обґрунтування клопотання посилалася на те, що фіксація на боді камеру працівника поліції події, яка відбулась 20.07.2025 розпочато о 18 год. 17 хв., тобто не з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а в той час, коли автомобіль «OPEL» д.н.з. НОМЕР_3 був припаркований на узбіччі дороги. Отже, наданий відеозапис не фіксує факту вчинення саме ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. У оскаржуваному протоколі міститься посилання на те, що працівниками поліції проводився безперервний відеозапис на нагрудний відеореєстратор № 796819 та № 795693, однак вказаний факт не відповідає дійсності. В матеріалах справи відсутні відео записи із відеореєстратора із зазначеним маркуванням, а як доказ долучено відеозапис з нагрудного відеореєстратора з № 798819. Одночасно встановлено, що в матеріалах справи містяться «направлення на медичний огляд» та «акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів». Проте, вказані документи не є заповненими. Крім того з`ясуванню наявності ознак алкогольного сп`яніння та проведенню огляду водія на стан сп`яніння повинна передувати незаконна зупинка працівниками поліції транспортного засобу під керуванням особи правопорушника, в контексті статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» законодавець не наділяє поліцейського ані правом, ані обов`язком щодо зупинки транспортних засобів, в даному випадку Opel Vectra з д.н.з. НОМЕР_3 під час патрулювання території.

Вислухавши захисника, дослідивши матеріали справи, на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, суд вважає вину ОСОБА_1 доведеною поза розумним сумнівом, та приходить до висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №397475 від 20.07.2025 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, складеним уповноваженою особою, який містить дані щодо обставин вчиненого правопорушення. Відповідно до протоколу, ОСОБА_1 підписав протокол без зауважень, пояснень по суті правопорушення не надав;

- направленням водія ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до медичного закладу, в якому також зафіксовані виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, огляд не проведено у зв`язку з відмовою;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно до якого огляд не проведено, акт про відмову підписаний ОСОБА_1 ;

- рапортом поліцейського, який узгоджується з протоколом про адміністративне правопорушення та доданими до нього доказами;

- відеозаписом долученим до матеріалів справи, на якому зафіксовано автомобіль Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_2 з увімкненою аварійною світловою сигналізацією та з ввімкненим двигуном, за кермом автомобіля знаходився ОСОБА_1 , який не заперечував факт керування транспортним засобом та того, що перед керуванням пив пиво, також пояснив, що він є військовослужбовцем і старший по службі попрохав його підвезти, поліцейськими озвучені виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, на пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора останній відмовився, а саме пояснив, що «драгер не буде дути», так само відмовився пройти огляд в медичному закладі.

Таким чином, вказаний вище відеозапис свідчить лише про усвідомлення ОСОБА_1 вини у вчиненому правопорушенні.

Посилання захисника на те, що всупереч вимог Закону України «Про Національну поліцію» працівниками поліції транспортний засіб було зупинено без жодних на те правових підстав суд вважає безпідставними та до уваги не приймає, оскільки незгода водія з причинами зупинки, або його необізнаність про це, не нівелює його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння.

Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Водночас, керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

До того ж, наявність або відсутність законних причин для зупинки транспортного засобу не входять до складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а відтак не підлягають доказуванню у даній справі.

Правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з критеріїв Енгеля (Engel and Others v. the Netherlands, рішення 8 червня 1976 року, заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), відноситься до «кримінальних» у розумінні ЄСПЛ.

Суд враховує, що стандарт доказування у кримінальних справах є найвищим, тобто таким, що передбачає максимальні вимоги до належності та допустимості доказів.

Ураховуючи наведене, суд вважає за можливе під час вирішення даної справи враховувати загальні підходи до оцінки допустимості доказів, сформовані Верховним Судом під час розгляду кримінальних проваджень.

Як вбачається висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, не будь-яке формальне недотримання вимог закону під час отримання доказу автоматично спричиняє визнання його недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення законодавства істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. Не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час судового провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів. У разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 756/10060/17, постанови Верховного Суду від 01.12.2020 у справі № 318/292/18, від 01.11.2022 у справі № 344/2995/15-к, від 04.10.2022 у справі № 295/3910/18).

Також, захисник посилається на те, що в матеріалах справи відсутній відеозапис із відеореєстратора із маркуванням № 795693, а як доказ долучено відеозапис з нагрудного відеореєстратора тільки з № 798819, однак жодним чином не обґрунтував, яким чином зазначена обставина за конкретних умов даної справи перешкоджала забезпеченню та реалізації прав і свобод ОСОБА_1 .

Посилання захисника на те, що відеозапис працівниками поліції не вівся безперервно, суд вважає безпідставними та до уваги не приймає.

Так, для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне.

Дослідивши надані відеозаписи судом встановлено, що на ньому в достатній мірі зафіксовані всі обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Зміст відеозапису, долученого до матеріалів справи є логічним, послідовним, а тому суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Твердження захисника про те, що направлення на медичний огляд та акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів заповнені неповністю, суд до уваги не приймає, оскільки саме по собі не спростовує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Також суд зазначає, що правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин надання водієм такої відмови.

За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок уникати юридичної відповідальності.

Посилання сторони захисту на відсутність доказів щодо керування саме ОСОБА_1 суд вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_1 під відеофіксацію пояснив поліцейським, що керував на прохання старшого по службі, що спростовує будь-які сумніви щодо керування транспортним засобом за обставин викладених в протоколі саме ОСОБА_1 .

Всі інші доводи сторони захисту жодним чином не спростовують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак судом до уваги не приймаються.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі.

При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого адміністративного правопорушення, його суспільну небезпечність, зокрема те, що таке порушення правил дорожнього руху створює потенційну небезпеку і загрозу як здоров`ю та життю водія, так і інших учасників дорожнього руху, дані про особу ОСОБА_1 , обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність судом не встановлено та вважає за необхідне піддати її адміністративному стягненню у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 27, 40-1, 130 ч. 1, 283, 284, 289 КУпАП, -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винуватим за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 10 днів з моменту її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. 305 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Згідно ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Суддя В.В.Лященко