Провадження №3/522/7094/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року Місто Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Коваленко В.М., за участю секретаря Бабалунги О.М., захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Калімбет І.Л., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з УПП в Одеській області стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

В протоколі зазначено, що 26.08.2025 о 21 год. 16 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: м.Одеса, вул.Ніжинська, 45 в стані алкогольного сп`яніння на законні вимоги співробітника поліції, а саме рядового ОСОБА_2 пред`явити документи, які підтверджують особу, згідно ст.32 ЗУ « Про Національну поліцію»

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст.185 КУпАП за ознаками: злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Адвокат Калімбет І.Л. в судовому засіданні просив закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КпаАП України, посилаючись на наступне.

ОСОБА_1 було зупинено співробітниками поліції біля регульованого пішохідного переходу. На запитання ОСОБА_1 про причину зупинки поліцейський відповів, що він нібито порушив правила дорожнього руху, перейшовши дорогу на заборонний (червоний) сигнал світлофора (часовий відрізок 2хв. 40сек.).Однак жодних доказів порушення ПДР не надано: не вказано жодного джерела інформації, реєстратора чи свідків, які б підтверджували перехід на червоне світло. Таким чином, твердження поліцейського про порушення правил дорожнього руху є необґрунтованим. Причиною затримання ОСОБА_1 стала його відмова на місці пред`явити поліцейським документ, що посвідчує особу. Проте така відмова була вимушеною: ОСОБА_1 спочатку хотів з`ясувати законні підстави для зупинки та затримання, після чого був готовий надати документи.

Згідно з частиною першою статті 32 Закону України «Про національну поліцію», працівник поліції може вимагати пред`явлення документів про особу лише за наявності передбачених законом підстав, зокрема коли особа:

має зовнішні ознаки, схожі на ознаки розшукуваної або безвісти зниклої особи;

може бути причетною до вчинення або має намір вчинити правопорушення;

перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або під спеціальним поліцейським контролем;

має при собі зброю, боєприпаси, наркотичні засоби чи інші заборонені предмети, обіг яких неможливо встановити без документів;

перебуває безпосередньо на місці вчинення правопорушення, дорожньо- транспортної пригоди або іншої надзвичайної події;

зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу дають достатні підстави вважати їх причетними до правопорушення.

Жодна з передбачених законом підстав для звернення працівника поліції з вимогою про пред`явлення документів, що посвідчують особу, у випадку з ОСОБА_1 не мала місця.

ОСОБА_1 не демонстрував ознак розшукуваної особи, не перебував у місці вчинення правопорушення, не мав при собі заборонених предметів, не виявляв наміру вчинити правопорушення та не порушував публічний порядок.

Таким чином, вимога працівника поліції про пред`явлення документів не ґрунтувалася на жодній з об`єктивних умов, передбачених ч. 1 ст. 32 Закону України "Про національну поліцію", і тому є безпідставною, неправомірною та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства. З огляду на викладене адвокат просив закрити провадження по справі.

Дослідивши докази та матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.254 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 185 КУпАП передбачена відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Тобто, об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, у тому числі протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У той же час процесуальне законодавство ґрунтується на доказах, які мають бути належними та допустимими, тобто мають містити інформацію щодо предмета доказування.

Згідно пояснень, наданих захисником Калімбет І.Л. в судовому засіданні, встановлено, що ОСОБА_1 було зупинено співробітниками поліції біля регульованого пішохідного переходу. На запитання ОСОБА_1 про причину зупинки поліцейський відповів, що він нібито порушив правила дорожнього руху, перейшовши дорогу на заборонний (червоний) сигнал світлофора (часовий відрізок 2хв. 40сек.).Однак жодних доказів порушення ПДР не надано.

Втім, єдиним доказом по справі, в якому відображені обставини можливого вчинення хуліганських дій, є протокол про адміністративне правопорушення. До протоколу не долучено жодного іншого письмового доказу чи відеозапису з місця події, не зазначено свідків події.

Отже, обставини викладені у протоколі, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, оскільки одного протоколу недостатньо для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, суд враховує непоодиноку практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначив, що суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчинення адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд також не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 62 Конституції України визначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до однозначного висновку що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, у зв`язку із чим останній не підлягає адміністративній відповідальності за ст.185 КУпАП і, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КпАП України.

Керуючись ст.ст.247, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.185 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: