КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2025 року місто Київ

справа № 370/1898/25

апеляційне провадження № 33/824/4318/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Головачова Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Макарівського районного суду Київської області Бізяєвої Н.О. від 24 липня 2025 року, відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 24 липня 2025 року провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за частиною 1 статті 173-2 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з постановою судді районного суду, 4 серпня 2025 року потерпіла ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила скасуватипостанову Макарівського районного суду Київської області від 24 липня 2025 року та визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні стосовно неї адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 173-2 КУпАП та за наявності підстав з метою припинення аналогічних дій на майбутнє окрім передбаченого вимогами законодавства покарання направити його на проходження програми для кривдників.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не повно з`ясував фактичні обставини справи та належним чином не дослідив і не надав оцінки наявним в матеріалах справи доказам, зокрема тому, що дії ОСОБА_2 відносно потерпілої є систематичними, умисними та послідовними, про що нею було зазначено в суді. Дії ОСОБА_2 спричинили потерпілій емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдали шкоду психічному здоров`ю, внаслідок чого остання вимушена була звернутись до лікарів та пройти лікування. Разом з тим, наведені обставини судом першої інстанції не були враховані, унаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 та його адвокат Наливайко С.П. просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову Макарівського районного суду Київської області від 24 липня 2025 року без змін.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

20 червня 2025 року поліцейським СРПП ВП №3 Бучанського ГУП ГУНП в Київській області Гайворонським С.Ю. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 854214 відносно ОСОБА_2 , зі змісту якого убачається, що 20 червня 2025 року о 22 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 , перебуваючи за місцем проживання, вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_3 , психологічного, фізичного характеру, а саме: вдарив у плече, що мало завдати шкоди її психологічному, фізичному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність вини громадянина ОСОБА_2 у вчинені правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на таке.

Відповідно до статті 245 КУпАП серед завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами статті 280 КУпАП орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до змісту частини 1 статті 173-2 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає у випадку вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині 1 статті 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушеннясерії ВАД № 854214 за частиною 1 статті 173-2 КУпАП від 20 червня 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 20 червня 2025 року о 22 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 , перебуваючи за місцем проживання, вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_3 , психологічного, фізичного характеру, а саме: вдарив у плече, що мало завдати шкоди її психологічному, фізичному здоров`ю.

Як вбачається з пояснень, наявних в матеріалах справи та наданих в судовому засіданні, колишнє подружжя тривалий час перебувають у конфлікті, обвинувачують один одного у неправомірних діях, словесних образах, провокації на конфлікт та різких висловлюваннях у бік один одного.

Аналізуючи пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 беззаперечно вбачається, що між останніми існує тривалий конфлікт, в тому числі, на фоні поділу майна подружжя.

Долучені до матеріалів справи численні довідки відділу поліції № 3 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області тільки підтверджують той факт, що присутні тривалі неприязні стосунки на фоні майнових спорів колишнього подружжя.

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, що внаслідок дій ОСОБА_2 відбулося відштовхування ОСОБА_1 , однак наведені в матеріалах справи обставини не свідчать про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП. Суд зазначає, що конфлікт між сторонами виник на ґрунті спору щодо майна, а дії ОСОБА_2 мали на меті не завдання шкоди чи приниження, а захист своїх речей (одягу) та запобігання їх винесенню. Саме у процесі словесної перепалки ОСОБА_1 , змістившись убік, вдарилася об одвірок, що підтверджується її ж поясненнями.

Наявні у справі матеріали не підтверджують, що дії ОСОБА_2 були спрямовані на завдання шкоди чи приниження ОСОБА_1 . Апеляційний суд зазначає, що описані в протоколі події мали побутовий, конфліктний характер і не свідчать про наявність умислу, який є обов`язковою ознакою домашнього насильства.

Оцінюючи докази в їх сукупності, апеляційний суд виходить із того, що протокол про адміністративне правопорушення та пояснення ОСОБА_1 не є беззаперечним підтвердженням вини ОСОБА_2 . Відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (пункт 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» з посиланням на справу «Авшар проти Туреччини»), вина особи має бути доведена переконливими, достовірними доказами, чого в цій справі не встановлено.

Отже, хоча ситуація мала окремі ознаки конфлікту в побуті, її зміст не свідчить про наявність мети або дій, притаманних домашньому насильству, а тому підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП немає.

При цьому варто зазначити, що загострення конфлікту може призвести до насильства, як фізичного так і психологічного, яке при прямому умислі та повторності зі сторони кривдника матиме склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутності у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 психологічного чи фізичного насильства.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що суддя суду першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Макарівського районного суду Київської області від 24 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Я.В. Головачов