ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2662/25 Справа № 202/7651/25 Суддя у 1-й інстанції - Шофаренко Ю. Ф. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Хоміча Руслана Григоровича, в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду міста Дніпра від 15 вересня 2025 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

за участю:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Хоміча Р.Г.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Індустріального районного суду міста Дніпра від 15 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 22.07.2025 о 22 годині 41 хвилині в м.Дніпро, по вулиці Березинській, 45, зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , під час спілкування з водієм у нього виявлено ознаки наркотичного сп`яніння звужені зіниці очей, поведінка не відповідає обстановці, водію запропоновано пройти медичний огляд на стан сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, в порушення вимог п.2.5 ПДР, відмовився.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник Хоміч Р.Г. просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог адвокат зазначає, що розгляд справи проведено судом 15.09.2025 за відсутності особи ОСОБА_1 , проте останнім 11.09.2025 подано до суду клопотання про відкладення судового засідання для залучення захисника та ознайомлення із матеріалами справи. 12.09.2025, як стверджує захисник, ним скеровано до суду тотожну заяву. Вказані обставини порушують право на захист особи.

За твердженням адвоката відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського здійснювався не з початку події (22.07.2025 о 22-41 годині), відео є неповним та фрагментарним, вважає вказаний доказ недопустимим та таким, що не підтверджує факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 за визначених обставин.

Зауважує, що поліцейським не дотримано п. 5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 №1026.

Висловлено заперечення щодо наявності законних підстав зупинки, передбачених ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

На думку захисника у ОСОБА_1 судом помилково встановлено наявність ознак сп`яніння, які не вбачаються з відеозапису, є спровокованими працівниками поліції, з урахуванням проходження останнім лікування та реабілітації після звільнення з військової служби.

Стверджує, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння у встановленому законодавством порядку, який полягав у проходженні попереднього огляду на місці, який поліцейським не проводився, тому підстави для подальшого направлення на медичний огляд відсутні, виснує, що відмова останнього є правомірною, огляд проведено з порушенням порядку, визначеного ч. 5 ст. 266 КУпАП.

Захисник вказує, що працівниками поліції не роз`яснено ОСОБА_1 його процесуальні права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, які в подальшому йому зачитано частково, не запропоновано надати пояснення, крім того, здійснено його фактичне затримання. ОСОБА_1 самостійно пройшов психіатричний огляд на стан сп`яніння 23.07.2025 о 08-00 годині, за результатами якого протипоказання в роботі водія відсутні.

Враховуючи вищевикладене, вважає, вказані порушення не дають повних та обґрунтованих підтав для встановлення вини особи. Суд першої інстанції невірно оцінив надані докази з точки зору їх достовірності і допустимості, що позбавило підзахисного доступу до правосуддя.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судовому засіданні захисник Хоміч Р.Г. та Толкачов В.А. підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених у скарзі, просили її задовольнити.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення не визнав, пояснив, що у вказані в протоколі дату та час перебував в автомобілі, стверджуючи, що ним не керував. Зазначив, що працював в цей час таксистом, виконував замовлення клієнта, на вимогу якого здійснив зупинку. З вказаних підстав та тих обставин, що його неодноразово у минулому зупиняли працівники поліції, останній відмовився від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я.

Мотиви апеляційного суду.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги захисника, які зводяться до порушення проведення порядку огляду водія на стан сп`яніння та відсутності доказів керування та зупинки транспортного засобу, апеляційний суд, доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №399767 від 22.07.2025; рапорті інспектора УПП в Дніпропетровській області Кірюхіна Б, направленні ОСОБА_1 на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видане на ім`я правопорушника 22.07.20.25 о 23-30 годині, та відеозаписі з нагрудних реєстраторів працівників поліції.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...

Апеляційний суд зважає на доводи апеляційної скарги захисника, що судом першої інстанції не було забезпечено реалізацію права ОСОБА_1 на захист, оскільки останній участі в судовому засіданні при розгляді справи не брав, просив суд першої інстанції відкласти судове засідання на іншу дату, проте справу розглянуто за його відсутності. Водночас з метою забезпечення реалізації прав ОСОБА_1 апеляційним судом належним чином повідомлено його про апеляційний розгляд, тим самим йому була забезпечена можливість особисто реалізувати свої процесуальні права, в судовому засіданні його інтереси також представляв і його захисник.

Щодо позиції захисту в апеляційній скарзі та в судовому засіданні, про те, що у матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки цей факт не підтверджується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора працівника поліції, та порушення працівниками порядку здійснення відеофіксації технічними засобами, апеляційний суд зазначає таке.

Порядок використання фото та відеотехніки встановлюється п. 9 ч. 1 ст.31 та ст.40 Закону України «Про національну поліцію».

Відповідно до п.5 до розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 №1026, зареєстровано в МЮУ 11.01.2019 №28/32999 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Законодавчо визначені тільки наступні обов`язки працівника поліції, пов`язані із застосуванням технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Так, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

Тому доводи сторони захисту є безпідставними, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи вірно проаналізовано лише той обсяг доказів, який наявний на час розгляду справи. При цьому, слід зауважити, що заперечення сторони захисту щодо невірного посилання суду першої інстанції на положення Інструкції від 03.02.2016 №100, не впливають на сприйняття цілісності фіксування події правопорушення та узгоджується з іншими доказами у справі в їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з твердженнями сторони захисту в частині відсутності доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у визначені у протоколі дату, місце й час, оскільки КУпАП не встановлює вимог, що ця обставина (керування транспортним засобом) встановлюється тільки відеозаписом або іншими певними видами доказів. Апеляційний суд зауважує, що факт керування може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП.

Факт керування транспортним засобом за обставин, викладених у рішенні суду, підтверджується поясненнями самого ОСОБА_1 на місці події та в апеляційному суді, який підтвердив факт керування транспортним засобом.

На відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 перебуваючи в транспортному засобі «Renault Megane», державний номер НОМЕР_1 , сидячи на місці водія, повідомив працівникам поліції, що працює таксистом, виконував замовлення клієнта, здійснив зупинку за проханням клієнта. Крім того, особа, яка перебувала в автомобілі просила працівників поліції відпустити ОСОБА_1 , оскільки останній віз її за адресою місця проживання, куди їй необхідно потрапити до початку комендантської години.

Далі за змістом відеозапису ОСОБА_1 неодноразово запитував у працівників поліції причини його зупинки, на що останньому роз`яснено, що його зупинено з причини невірного увімкнення покажчиків повороту по черзі (то ліворуч, то праворуч, то аварійну сигналізацію), що викликало у працівників поліції сумніви та послугувало причиною для зупинки (зафіксовано о 22-43 годині).

Працівниками поліції за змістом відеозапису о 22-54 годині встановлено особу ОСОБА_1 та транспортний засіб, що усуває у суду апеляційної інстанції всі сумніви з приводу неналежності перевірки особи водія.

Після чого ОСОБА_1 неодноразово змінював свої пояснення, зазначаючи про те, що він не керував вказаним транспортом засобом, а перебував у припаркованому автомобілі. При цьому прохав працівників поліції про те, що він самостійно поїде та припаркує вказаний автомобіль на стоянку, а потім буде мати змогу проїхати на службовому автомобілі з працівниками поліції до медичного закладу, на що поліцейським роз`яснено про його відсторонення у праві керування транспортним засобом.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими посилання захисту про не роз`яснення ОСОБА_1 його процесуальних прав та обов`язків, оскільки на відеозаписі відображено роз`яснення працівником поліції прав та обов`язків ОСОБА_1 на виконання вимог ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, та неодноразову чітку відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

У зв`язку з чим, на спростування тверджень захисника апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 пропонувалось проходження огляду в медичному закладі, на що останній відмовився. Крім того, на відеозаписі відображено, що ОСОБА_1 розуміє наслідки відмови, а саме, відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки останнім неодноразово наголошувалося про аналогічні ситуації його зупинки працівниками поліції в часі раніше.

Вказаним відеозаписом спростовуються й доводи захисника щодо фактичного затримання особи ОСОБА_1 під час вказаної події. Так, з відеозапису встановлено, що останній поводив себе агресивно, виражався нецензурною лайкою та намагався покинути місце події, на що поліцейським роз`яснено, що у разі вчинення останнім відповідних дій до нього може бути застосовано адміністративний арешт.

Стосовно незаконної зупинки нарядом патрульної поліції, апеляційний суд зауважує, положеннями ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. Проте, статтю 8 Закону України «Про Національну поліцію» доповнено частиною четвертою (згідно із Законом № 2123-IX від 15.03.2022), яка передбачає, що під час дії воєнного стану поліція діє згідно з призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

З доводами захисту в апеляційній скарзі про відсутність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння та порушення порядку проведення огляду апеляційний суд погодитись не може і вважає їх такими, що ґрунтуються на власному помилковому тлумаченні положень закону, з огляду на наступне.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху).

За частиною 1 статті 130 КУпАП адміністративно-караним є діяння, яке полягає, зокрема, у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння.

За порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР, за таку відмову настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки, як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність.

Згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення..., що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи захисту щодо порушення поліцейськими порядку проведення огляду, передбаченого ст. 266 КУпАП.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що працівники поліції не мали підстав висувати вимогу про проходження медичного огляду, то апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також проведення такого огляду» з наступними змінами і доповненнями (Далі Порядок), зазначено, що огляд проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом;

лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

За правилами пункту 12 Розділу ІІ, пунктів 7, 8 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1 452/735 від 09 листопада 2015 року (Далі Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Таким чином, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов`язковим.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відтак, встановлення наявності ознак сп`яніння відноситься до компетенції поліцейського при спілкування з водієм, який наділяється такими повноваженнями, зокрема і вказаною Інструкцією, а спростувати такі дії водій може у встановленому законом порядку (проходженням медичного огляду), тому ставити під сумнів правильність підозри працівника поліції щодо наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу наразі немає підстав. Працівники поліції не проводять огляд, а тим більше медичний огляд водіїв, оскільки вони не є медичними працівниками, не відбирають біологічні зразки та тим більше не проводять лабораторні дослідження, а лише встановлюють наявність ознак сп`яніння, передбачених відповідної інструкцією, що є підставою для направлення (доставки) водія до закладу охорони здоров`я саме для проведення медичного огляду, а у випадку із підозрою про перебування у стані наркотичного сп`яніння, також для проведення лабораторних досліджень.

Апеляційний суд враховує, що ознаки наркотичного сп`яніння, виявлені нарядом поліцейських у ОСОБА_1 , відповідають п.4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗУ 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованого в МЮУ 11.11.2015 за № 1413/27858.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції за статтею 130 КУпАП.

Відповідно до п. 8 Порядку із змінами, внесеними згідно з постановою КМ № 57 (57-2023-п) від 20.01.2023, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відтак, оскільки матеріали справи містять відеозапис, на якому зафіксовано як відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння, так і процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення, будь-які невідповідності вимогам Порядку в діях працівників поліції відсутні.

Таким чином, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду водія на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, чим порушив вимогу 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Диспозиція вказаної статті окреслює обставини, які підлягають доведенню в межах справи про адміністративне правопорушення і в даній справі такі обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудного відеореєстратора працівника поліції та поясненнями самої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому будь-яких сумнівів у правильності та обґрунтованості висновку суду першої інстанції немає.

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішення, власної оцінки доказів у справі та положень КУпАП, які захист тлумачать на свій розсуд, ігноруючи їх сукупність та об`єктивність відеозапису.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які зводяться до дослівного викладу положень КУпАП, судової практики Європейського суду з прав людини, без їх належного співвідношення до доказів та фактичних обставин цієї справи, тому не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам захисту, на яких акцентовано увагу в апеляційній скарзі, викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Хоміча Руслана Григоровича залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду міста Дніпра від 15 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун