ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Володимир

Суддя Володимирського міського суду Волинської області Вітер І.Р., з участю секретаря судових засідань Багдасарової Л.А., особи, яка притягується до відповідповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Коваленко Т.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Володимирського РВП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює слюсарем у ТОВ «Алестера Груп»,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 423797 від 15 серпня 2025 року вбачається, що 15 серпня 2025 року о 12:40 год. в місті Устилуг Володимирського району Волинської області по вулиці Б. Хмельницького ОСОБА_1 керував транспортним засобом реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп?яніння. Огляд проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу. Результат огляду 0,81% проміле, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення заперечив. Пояснив, що 15 серпня 2025 року дійсно вживав алкогольний напій. Цього дня він разом із сином планував поїхати на город автомобілем ЛУАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . За його словами, керувати автомобілем мав син, однак у зв`язку з необхідністю виїхати з подвір`я домоволодіння він самостійно здійснив короткий виїзд автомобілем на узбіччя дороги, де транспортний засіб зупинився через технічну несправність (двигун почав «троїти»). Після цього ОСОБА_1 відкрив капот та намагався усунути несправність. У цей час до місця події під`їхали працівники поліції, які, за його словами, звинувачували його у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Під час спілкування з поліцейськими він пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера, результат якого показав наявність алкоголю в організмі. ОСОБА_1 зазначив, що себе п`яним не відчував, проте погодився з результатом огляду, після чого щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому він вважає, що короткочасний виїзд автомобілем з подвір`я не може розцінюватися як керування транспортним засобом у розумінні закону, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_2 наголосила, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів факту керування автомобілем ОСОБА_1 . Крім цього, під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейські не повідомили ОСОБА_1 про наявність у нього ознак сп`яніння, не здійснили контрольний задув повітря у прилад «Drager» перед безпосереднім проходженням огляду, а також не запропонували йому пройти огляд у медичному закладі та не склали відповідного направлення. Крім того, захисник звернула увагу на те, що описова частина протоколу про адміністративне правопорушення не містить назви транспортного засобу, що, на її думку, свідчить про порушення вимог до форми та змісту процесуального документа. Також ОСОБА_2 зазначила, що наявні у справі відеофайли не є безперервними, а назва одного з них («WhatsApp Video2») свідчить про його запис на власний мобільний пристрій працівника поліції. При цьому у матеріалах справи відсутні відомості про перебування цього пристрою на балансі ГУНП, що ставить під сумнів автентичність і допустимість такого доказу. Захисник вважає, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 поліцейськими не дотримано вимог пункту 7 розділу І та пункту 9 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також частин 3 та 5 статті 266 КУпАП. Крім того, матеріали справи не містять відомостей про останню калібровку приладу «Drager», яким проводився огляд, у зв`язку з чим його результати, на думку захисника, не можуть вважатися достовірними. З огляду на викладене захисник Коваленко Т.В. просила суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

З`ясувавши позицію захисту, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 доведена сукупністю належних і допустимих доказів, які містяться в матеріалах справи про вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 423797 від 15 серпня 2025 року, яким встановлені обставини правопорушення;

- актом огляду на стан алкогольного сп?яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 15 серпня 2025 року, яким встановлено ознаки алкогольного сп?яніння ОСОБА_1 : запах алкоголю з порожнини рота, а також зафіксовано результати огляду на стан сп?яніння (0,81 % проміле);

- роздруківкою спеціального технічного засобу алкотестера «Drager» 6820, яким встановлено 15 серпня 2025 року стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , і з цим результатом він на місці погодився про що засвідчив письмово;

- розпискою ОСОБА_1 від 15 серпня 2025 року про те, що він зобов?язується не керувати транспортними засобами до повного витвереження;

- матеріалами відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, якими повністю підтверджено пояснення ОСОБА_1 щодо обставин справи та доводи його захисника про відсутність фіксації факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Разом з тим, надані суду відеоматеріали містять усні пояснення ОСОБА_1 , надані ним безпосередньо на місці події, щодо факту керування транспортним засобом. Зокрема, на відеозаписі зафіксовано, як ОСОБА_1 повідомляє поліцейським, що їхав «на город кукурудзу забирати» (1416 секунда відеозапису). Крім того, у проміжку часу з 1 хв. 34 сек. по 2 хв. цього ж файлу (відеофайл із назвою «00000__0005A») зафіксовано його слова про вживання пива перед поїздкою. Відеофайли також містять інформацію про те, що ОСОБА_1 погодився як з результатами огляду на стан сп?яніння, так щодо складеного відносно нього протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП. Цей же відеозапис підтверджує дотримання поліцейським на місці процедури документування правопорушення, яка відбулась у відповідності до вимог законодавства.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані стосовно даного правопорушення встановлюються окрім протоколу про адміністративне правопорушення поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та іншими доказами.

У судовому засіданні ОСОБА_1 також не заперечував факт керування ним о 12:40 год. 15 серпня 2025 року транспортним засобом, проте вважає таке керування короткочасним.

За даних обставин, оцінюючи наявні докази в сукупності із поясненнями ОСОБА_1 в судовому засіданні, у суду відсутні підстави стверджувати, що під час фіксації правопорушення поліцейські безпідставно ототожнили особу водія чи неправильно встановили факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 . Навпаки, зміст відеозаписів, послідовність подій, а також усні пояснення правопорушника на місці події та в судовому засіданні узгоджуються між собою і підтверджують, що саме він керував транспортним засобом у вказаний час після вживання алкогольного напою.

Отже, твердження ОСОБА_1 про нібито короткочасний характер керування не спростовують самого факту руху транспортного засобу під його контролем, що відповідно до положень пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та частини першої статті 130 КУпАП є складом адміністративного правопорушення, незалежно від тривалості чи мети такого керування.

Закон не визначає права короткочасно керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп?яніння та не містить підстав для звільнення від адміністративної відповідальності за вчинення таких дій.

Так, на підставі положень ч.ч.1 та 2 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Згідно ч.4 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з положеннями ст.16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати, що керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія, що включає технічні дії для приведення транспортного засобу в рух, зміни напрямку руху або швидкості.

Пунктом 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі ПДР) визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У рішенні, ухваленому 29.06.2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, практика Суду застосовується, як джерело права.

Підставою адміністративної відповідальності є вчинення особою діяння, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбачене КУпАП (ст.ст. 8, 9 цього Кодексу).

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене певне діяння як адміністративне правопорушення.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено, що відповідальності за вказаною нормою підлягає особа, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При прийнятті рішення суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

В даному випадку суд дійшов до висновку, що досліджені у судовому засіданні докази: дані протоколу про адміністративне правопорушення та на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції не суперечать, а навпаки доповнюють один одного і є переконливими, підтверджуючи порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху.

Наведене вказує на беззаперечну вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та правильність кваліфікації його дій.

Також суд приходить до висновку про безпідставність доводів захисника про недопустимість доказів у справі.

Згідно п.2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок огляду водіїв на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння врегульовано положеннями ст.266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року (далі Порядок) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МОЗ України та МВС України, № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі Інструкція).

Підставою для проведення огляду водія на стан сп?яніння є виявлення поліцейським ознаки сп?яніння.

Згідно пункту 3 розділу І Інструкції, однією з ознак алкогольного сп?яніння водія є: запах алкоголю з порожнини рота.

Положення статті 266 КУпАП, Інструкція та Порядок зобов?язують поліцейського в разі встановлення ознак сп?яніння водія запропонувати йому пройти огляд на стан сп?яніння, проте не містять вимоги повідомляти водія про виявлення у нього ознаки стану сп?яніння.

В той же час, огляд у судовому засіданні відеоматеріалів свідчить про те, що ОСОБА_1 самостійно повідомив поліцейського про вживання пива перед керуванням автомобілем. За таких обставин у суду відсутні сумніви щодо правильності встановлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп?яніння, які були відображені поліцейським в акті огляду на стан сп?яніння від 15 серпня 2025 року. Наявність у ОСОБА_1 зовнішніх ознак алкогольного сп?яніння, зафіксованих поліцейським, а також його власне визнання факту вживання алкогольного напою перед поїздкою безсумнівно зобов`язували поліцейського провести огляд на стан сп?яніння безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу із використанням спеціального технічного засобу, що й було належним чином здійснено.

Положення статті 266 КУпАП, Інструкція та Порядок визначають лише дві підстави для проведення огляду водія на стан алкогольного сп?яніння у закладі охорони здоров?я, це:

1.відмова від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу;

2.незгода водія з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу.

У даній справі ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу від огляду не відмовлявся та з його результатами був згідний, отже підстав для направлення ОСОБА_1 для проходження огляду на стан сп?яніння у закладі охорони здоров?я у поліцейського не було.

Доводи захисника про невідображення поліцейським у протоколі марки транспортного засобу є недостатніми та не впливають на правильність ідентифікації транспортного засобу та кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Твердження захисника про перерваність відеозаписів поліцейських не відповідають дійсності, оскільки з огляду на їх технічні характеристики та зміст очевидно, що окремі файли були створені за допомогою різних пристроїв відеореєстратора службового автомобіля та нагрудної камери поліцейського. При цьому записи є безперервними у часовій послідовності та взаємопов`язаними між собою.

Назва одного з файлів «WhatsApp Video2» сама по собі не свідчить про те, що відео виготовлено за допомогою засобу стільникового зв`язку (телефону), а відтак не може бути підставою для сумнівів у його достовірності чи допустимості. Навпаки, інформація, що міститься у цьому відеозаписі, повністю узгоджується як зі змістом запису з нагрудної камери поліцейського, так і з поясненнями самого ОСОБА_1 , наданими безпосередньо на місці події та в судовому засіданні.

Доводи захисника щодо недопустимості та недостовірності показань алкотестера через нібито відсутність інформації про його калібрування є безпідставними. Зокрема, з роздруківки спеціального технічного засобу алкотестера «Drager» 6820, яким встановлено стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 15 серпня 2025 року, випливає, що останне калібрування приладу було проведене 03 квітня 2025 року, що підтверджує його придатність для використання. Отже, підстав для сумнівів у достовірності показань алкотестера не вбачається.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд враховує характер вчиненого адміністративного правопорушення, його небезпеку, особу правопорушника, який не зважаючи на загальноприйняті норми поведінки та співжиття в суспільстві, вчинив грубе, небезпечне порушення правил дорожнього руху, внаслідок якого могли настати тяжкі наслідки, ступінь його вини у вчиненому правопорушенні.

З урахуванням того, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, вважаю за доцільне призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Згідно ст. 401 КУпАП, судовий збір по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст.283, 284 КУпАП, на підставі ч.1 ст.130 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік.

Роз`яснити, що згідно зі ст.307 КУпАП, штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу в установлений законом строк постанова про адміністративне стягнення згідно із ст.308 КУпАП буде надіслана для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцем знаходження його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави 605, 60 грн. судового збору за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: 899998, рахунок отримувача: 6001, код класифікації бюджету: 22030106, призначення платежу: судовий збір, Володимирський міський суд Волинської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена у Волинському апеляційному суді протягом 10 днів з дня винесення постанови.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Копію постанови надіслати особі, щодо якої її винесено.

Суддя Ігор ВІТЕР