Провадження №33/812/441/25 Категорія: ст. 130 ч. 1 КУпАП
Головуючий у першій інстанції Дробинський О. Є.
Доповідачка апеляційного суду Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі:

головуючої - судді Ямкової О. О.

за участю: секретаря Лівшенка О. С.

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання захисниці Мотальової-Кравець В. Ю. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 березня 2025 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови судді, 27 лютого 2025 року о 12 годині 50 хвилині в селі Білоусівка Вознесенського району Миколаївської області по вулиці Вижула водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та невиразне мовлення. Від проходження огляду у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив пункт 2.5 ПДР України.

Постановою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою судді, 2 жовтня 2025 року захисниця ОСОБА_1 адвокатка Мотальова-Кравець В. Ю. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження у справі закрити.

Разом заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 під час розгляду справи участі не брав, копію постанови не отримував, дізнався про неї лише із Єдиного реєстру, після чого 26 серпня 2025 року захисниця подала заяву до суду про ознайомлення з матеріалами справи та вперше подала апеляційну скаргу 29 вересня 2025 року, але у зв`язку з ненаданням до скарги договору на надання правової допомоги апеляційним судом скарга їй повернута. У постанові апеляційного суду зазначено, що це не позбавляє його права на повторне звернення до апеляційної інстанції, що нею і зроблено 2 жовтня 2025 року. Посилалася на те, що ці обставини є поважними причинами пропуску строку на оскарження.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисниця не з`явилися, про дату та час слухання справи сповіщені належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду не надали. Справа розглянута за їх відсутністю відповідно до положень статті 294 КУпАП.

Перевіривши доводи, викладені в клопотанні про поновлення строку, вивчивши матеріали справи приходжу до висновку, що строк на подачу апеляційної скарги не підлягає поновленню з наступних підстав.

Згідно до положень частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом особи на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Також у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Тому, в розумінні положень статті 294 КУпАП, строк передбачений на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Саме установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства з розгляду справ про адміністративні правопорушення та своєчасного виконання ними передбачених КУпАП певних процесуальних дій. Інститут строків в процесі розгляду таких справ сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого учасник справи може оскаржити рішення про накладення на нього адміністративного стягнення; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду в порядку апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, постанова набирає чинності та пред`являється державою в особі її компетентних органів до виконання. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Сам строк звернення до апеляційного суду - це проміжок часу з дня винесення судом першої інстанції постанови у справі про адміністративні правопорушення, протягом якого особа має право звернутися до суду з апеляційною скаргою. Початок перебігу строку звернення до суду починається з дня винесення судом першої інстанції відповідної постанови.

За таких обставин поважними причинами пропуску цього строку можуть бути визнаними лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до апеляційного суду зі скаргою починається від дня винесення постанови суду першої інстанції, а його пропуск з доведення цією особою обставин поважності його пропуску, тобто обставин незнання особи про складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та як наслідок цих обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В цьому разі порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Розумні строки в судочинстві з розгляду справ про адміністративні правопорушення - це найкоротші за конкретних обставин строки, протягом яких правопорушник чи його захисник повинні вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

В той же час поважними причинами пропуску процесуального строку є причини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне оскарження постанови суду першої інстанції, та підтверджені належними і допустимими доказами. Тому саме незнання про порушення своїх прав через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав, недотримання порядку їх реалізації чи небажання їх реалізувати в повній мірі, в цьому випадку, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Так, за матеріалами провадження встановлено, що постанова судді ухвалена у судовому засіданні без участі ОСОБА_1 (а.с.8), але копія постанови судді йому вручена під розписку у той же день 28 березня 2025 року (а.с.9).

В цей же день, тобто 28 березня 2025 року, постанова судді направлена до Єдиного реєстру судових рішень, де опублікована 31 березня 2025року.

26 серпня 2025 року до суду від захисниці ОСОБА_1 адвокатки Мотальової-Кравець В. Ю. надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи через надання їй доступу через електронний суд (а.с.13). У змісті цієї заяви адвокатка посилався на відомий їй номер справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , постанова щодо якого з 31 березня 2025 року містилася у Єдиному реєстрі судових рішень.

Втім, посилаючись на необізнаність ОСОБА_1 про прийняте судове рішення та дату подачі адвокаткою заяви про ознайомлення з матеріалами справи, як поважні причини пропуску строку для звернення з апеляційної скаргою, адвокатка вперше подала апеляційну скаргу 19 вересня 2025 року і вдруге 2 жовтня 2025 року. Тобто, поза межами строку встановленого статтею 294 КУпАП.

Між тим такі посилання захисниці щодо не отримання ОСОБА_1 копії постанови, як підстави для поновлення строку, суперечать передусім матеріалам справи, які свідчать про її своєчасне вручення (а.с.9).

Тобто ОСОБА_1 , будучи обізнаним про прийняте відносно нього судове рішення ще з дня його ухвалення, 28 березня 2025 року, активних дій, направлених на отримання правничої допомоги та своєчасне подання апеляційної скарги, не вчинив. Натомість, звернувся до адвокатки вже з пропуском процесуального строку і поважних причин цього строку ні ним, ні адвокаткою у клопотанні про поновлення строку не наведено.

Адвокатка теж не вчинила дій, які б свідчили про їх добросовісність, а саме подала заяву на ознайомлення з матеріалами справи ще 26 серпня 2025 року, звернулася з першої скаргою тільки 19 вересня 2025 року, яку не оформила належним чином, що призвело до її повернення.

Тому інші твердження про відлік строку з дня отримання матеріалів справи захисницею через систему «Електронний суд», з якою ОСОБА_1 укладено договір 26 серпня 2025 року, вже після закінчення строку на оскарження, є такими, що суперечать положенням статті 294 КУпАП, оскільки датою початку такого строку є дата винесення постанови судом.

Таким чином, будучи обізнаними про розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності, та датою постановленого судом рішення у справі, особа, відносно якої складено протокол, та який своєчасно вручена копія судового рішення, а також його захисниця, з вини самої особи, зволікали зі своєчасною подачею апеляційної скарги, не направивши вчасно апеляційну скаргу без об`єктивних на то причин.

Отже, апелянткою пропущений десятиденний строк, передбачений на оскарження постанови в справах про адміністративні правопорушення, а наведені причини, які перешкодили їй в передбачений законом строк подати апеляційну скаргу не є поважними.

За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови суду апелянткою був пропущений без поважних причин, а тому поновленню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити захисниці ОСОБА_1 адвокатці Мотальовій-Кравець В. Ю. у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу з додатками невідкладно повернути ОСОБА_2 .

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду О. О. Ямкова