Справа № 445/2681/25
провадження № 3/445/1172/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.10.2025року суддя Золочівського районного суду Львівської області Бакаїм М.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

за ч.2 ст.172-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 19.09.2025 прийняв рішення про призов на військову службу під час мобілізації громадянина ОСОБА_2 , котрий згідно Закону не підлягав призову на військову службу по мобілізації, тобто вчинив дії, які виходять за межі наданих йому законом прав і повноважень, що вчинив порушення вищевказаних вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», володіючи інформацією про наявність у громадянина ОСОБА_2 законних підстав, згідно яких особа не підлягає призову на військову службу по мобілізації, ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 (приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 ), будучи військовою службовою особою, яка обіймає посаду пов?язану із виконанням організаційно- розпорядчих обов?язків та виконує такі обов?язки за спеціальним дорученням командування, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-14 КУПАП, а саме перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень в умовах особливого періоду (військового стану).

18.09.2025 громадянин ОСОБА_2 , згідно отриманої повістки N?4879860 від 13.09.2025 самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою уточнення військово-облікових даних та продовження раніше оформленої відстрочки від призову на військову службу по мобілізації.

Встановлено, що військовозобов?язаному ОСОБА_2 протягом 2025 року надавалась відстрочка від призову по мобілізації за п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в період до 09.05.2025 (протокол N?9 від 11.03.2025) та за п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в період до 06.08.2025 протокол №19 від 20.05.2025.

З пояснень громадянина ОСОБА_2 встановлено, що прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_2 18.09.2025 громадянин ОСОБА_2 надав посадовим особам вказаного РТЦК та СП підтверджуючі документи здійснення останнім постійного стороннього догляду за своїм батьком інвалідом 1А групи та повідомив, що бажає оновити військово-облікові дані, для оформлення відстрочки.

В ході звірки військово-облікових даних посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що відповідно даних державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів громадянин ОСОБА_2 перебуває в розшуку ІНФОРМАЦІЯ_2 та підлягає призову на військову службу.

Матеріалами перевірки встановлено, що громадянин ОСОБА_2 отримав поштовим представником повістку ІНФОРМАЦІЯ_2 17.09.2025, з вимогою прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 16.09.2025. У зв`язку з чим, самостійно прибув на наступний день 18.09.2025.

Разом з тим наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.09.2025 №2104 «Про призов військовозобов?язаних та резервістів на військову службу під час мобілізаці, на особливий період» громадянина ОСОБА_2 призвано на військову службу у військову частину НОМЕР_1 . Крім цього, встановлено що згідно вимог п. 60 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. N? 560 (зі змінами) Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, надана (оформлена) відповідно до пунктів 57-58-1 цього Порядку, у разі продовження строку проведення мобілізації продовжується районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки без повторного надання військовозобов?язаним документів, що підтверджують право на відстрочку, за наявності у нього законних підстав на відстрочку (відповідно до раніше поданих військовозобов?язаним документів для оформлення відстрочки) на строк, установлений Указом Президента України про продовження строку проведення мобілізації, але не більш як до настання обставин, за яких особа втрачає законні підстави для відстрочки, шляхом внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів інформації про зміну дати закінчення дії відстрочки.

Так, відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов?язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов?язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно статті 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці повинні бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов?язані завжди пам?ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до статті 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізаційна підготовка та мобілізація здійснюються на основі таких принципів - додержання прав громадян.

Відповідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов?язані, які зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір?ю (батьком чи матір?ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров?я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою оголошена померлою і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім?ї, які зобов?язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров?я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду та (або) які мають одного із своїх батьків з інвалідністю І чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов?язаними та відповідно до закону зобов?язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов?язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи може лише одна особа з числа військовозобов?язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

Однак, у порушення вищевказаних вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», володіючи інформацією про наявність у громадянина ОСОБА_2 законних підстав, згідно яких особа не підлягає призову на військову службу по мобілізації, ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 (приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 ), будучи військовою службовою особою, яка обіймає посаду пов?язану із виконанням організаційно- розпорядчих обов?язків та виконує такі обов?язки за спеціальним дорученням командування, підполковник ОСОБА_1 19.09.2025 прийняв рішення про призов на військову службу під час мобілізації громадянина ОСОБА_2 , котрий згідно Закону не підлягав призову на військову службу по мобілізації, тобто вчинив дії, які виходять за межі наданих йому законом прав і повноважень, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-14 КУпАП, а саме перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень в умовах особливого періоду (військового стану).

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав частково, вказав, що на час призову гр. ОСОБА_2 заяву про відстрочку не подавав, така вже після його мобілізації надійшла до РТЦК та СП поштою. Пояснив, що гр. ОСОБА_2 надавалася відстрочку від призову по мобілізації за постійним доглядом за хворим батьком до 06 серпня 2025 року. Також вказав, що ОСОБА_2 18.09.2025 прибув за повісткою про оновлення військово-облікових даних та був усно опитаний, та 19.09.2025 призваний у військову частину.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , приходжу до висновку, що в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-14 КУпАП.

Так, вина правопорушника в повному обсязі підтверджується матеріалами адміністративної справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЛВ №409, витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 133 від 23.05.2025, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , поіменним списком військовозобов`язаних №13770 від 19.09.2025, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 2104 від 19.09.2025, довідкою із Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 19.09.2025, листом міського голови Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області №3239 від 19.09.2025, довідкою про склад сім`ї № 397 від 29.09.2025, рапортом (заявою) № 13852 від 30.09.2025, актом перевірки сімейного стану в АДРЕСА_3 від 02.10.2025, довідкою № 269 Управління соціального захисту населення Золочівської РДА Львівської області, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 2104 від 19.09.2025, витягом з протоколу № 19 за номером 14019 від 25.09.2025, та іншими матеріалами справи.

Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Дотримання стандартів справедливості провадження досягається через дотримання прав сторони захисту з урахуванням якості доказів сторони обвинувачення, включно з вирішенням питання про те, чи породжують сумнів щодо їх надійності або точності обставини, за яких їх було отримано, чи були використані у провадженні докази, отримані з порушенням права на захист.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі №688/788/15-к від 04 липня 2018 року, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчиненене і особа є винною у вчиненні цього правопорушення.

Підстав для закриття провадження у справі чи направлення справи на доопрацювання не вбачаю, тому що по справі зібрано достатньо доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, повністю узгоджуться між собою, та які підтверджують вчинення правопорушником адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-14 КУпАП.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення в період особливого стану, особу порушника, ступінь його вини та майновий стан. За таких обставин суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 , адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 172-14 КУпАП у виді штрафу.

Згідно Закону України "Про судовий збір" із ОСОБА_1 , необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.15 ч.2 ст.172-15, ст.221,283,284 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-14 КУпАП, та накласти на нього стягнення - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн. (тридцять чотири тисячі гривень).

У випадку несплати штрафу у 15-ти денний термін, відповідно до вимог ст.307, 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір" стягнути із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Золочівський районний суд Львівської області на протязі 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя М. В. Бакаїм