Справа № 147/1410/25
Провадження № 3/147/771/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року с-ще Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Натальчук О.А., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №402771 від 26.07.2025 зазначено, «25.07.2025 близько 23:30 год. за адресою: с. Глибочок, вул. Миру, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Honda Dio, без д.н.з., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки т/з із застосуванням спеціального технічного приладу Drager 6810, результат огляду 1.34 проміле, чим порушив п.2.9 а ПДР. Від керування транспортним засобом відсторонений.».

Згідно протоколу, дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явися. 23.09.2025 подав письмові пояснення у справі, в яких зазначено, що ОСОБА_1 , повертаючись додому з поля, був зупинений працівниками поліції. Додатково зазначив, що поліцейські стояли біля дерева без увімкненого світла. Коли він рухався у центрі села, проїхали біля нього, увімкнули світло та проблискові маячки. Поліцейські повідомили, що він порушив ПДР України, оскільки їхав без мотошолома. ОСОБА_1 просив надати відеодоказ, чого поліцейські не зробили. В подальшому почали вимагати документи, а ОСОБА_1 у свою чергу від них, їх посвідчення. Документів у водія з собою не було, так як залишив їх у машині. В подальшому працівники поліції почали на ОСОБА_1 морально тиснути. Пізніше дружина скинула на телефон фото документи. Далі запитали чи він щось вживав. ОСОБА_1 зазначив, що пив розливний напій, але назву не пам`ятає. Запропонували поїхати до лікарні або продути Драгер на місці. Він погодився, так як був упевнений, що він нічого не покаже. Інший працівник поліції приніс постанову і сказав підписатися у ній чи поставити галочку. ОСОБА_1 погодився, бо не розумів, що робити далі. Далі пішов продувати Драгер. Поліцейський дістав прилад, але упаковка була пошкоджена. Поліцейський на зауваження про пошкодження зреагував нервово (агресивно), але потім сказав, що дістане іншу трубку. Через травму руки ОСОБА_1 не міг самостійно розпакувати трубку, тоді працівник поліції вихопив її з рук, розпакував, поставив у прилад і сказав дути. Коли показало 1,34 проміле, ОСОБА_1 здивувався, сказав, що такого бути не може. Зазначив, що з протоколом не згідний, однак поліцейський повідомив, що його можна оскаржити в суді. Від підпису в протоколі відмовився.

Захисник Коваленко Т.В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції, просила закрити провадження відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки факт вживання алкогольних напоїв він заперечував. Процедура проведення огляду проведена з порушенням інструкції, відеофіксація не була проведена, свідки не залучалися. Будь яких доказів, які б підтверджували факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, в матеріалах справи відсутні. Окрім того, для огляду ОСОБА_1 надавалося декілька мундштуків, захисна упаковка яких була пошкоджена.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення захисника, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду країни від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як зазначено у ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

За приписами ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Отже, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 2.9.а ПДР водієві заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , полягає у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП передбачає умисну форму вини.

В судовому засіданні по справі про адміністративне правопорушення досліджено наступні, надані до суду докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №402771 від 26.07.2025;

- роздруківку результату огляду з метою виявлення стану алкогольного, сп`яніння із застосуванням приладу «Драгер 6810», № тесту 4679 від 25.07.2025, час 23:52 год;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 25.07.2025 23 год 45 хв.;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- копію постанови серії ЕНА №5315573 від 25.07.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП;

- довідку про те, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія в підрозділі ВРЕР.

Інших доказів матеріали справи не містять.

Так, адміністративне провадження є не формальною процедурою, а дієвим інструментом забезпечення захисту прав, свобод і законності у суспільстві. Закон встановлює його основне призначення не лише реагування на факти порушень, а й запобігання їхнім наслідкам, формування правової культури і поваги до норм, що регулюють суспільні відносини (ст. 1 КУпАП).

Водночас факт певної події сам по собі не є підставою для визнання правопорушення.

Адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Дослідивши вищезазначені докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Питання, пов`язані із проведенням огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції регламентовані у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС/МОЗ від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від17.12.2008року№1103 (далі-Порядок).

Згідно ч. 2 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Також, підстави проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та ознаки такого сп`яніння визначені в Інструкції № 1452/735.

Згідно ч. 2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до ч. 3 розділу І цієї Інструкції є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до ч. 1 розділу ІІ цієї Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Отже, вимога поліцейського до водія транспортного засобу про проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння має бути законною. Законність такої вимоги полягає у наявності у водія транспортного засобу ознак алкогольного сп`яніння.

Дослідивши обставини, зазначені в протоколі серії ЕПР 1 №402771, суд дійшов висновку, що зміст протоколу є формальними, оскільки у фабулі правопорушення не зазначено ознаки, на підставі яких поліцейський ВП №2, сержант поліції Ільніцкий С.М. припустив, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Це в свою чергу свідчить про ігнорування прав ОСОБА_1 як особи, яка притягається до відповідальності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено неприпустимість ігнорування прав осіб, які притягаються до відповідальності.

Щодо проведення цього огляду та результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, тест №4679 від 25.07.2025, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За п. 22 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння затверджений спільним Наказом МВС України та МОЗ України No1452/735 від 09.11.2015 року "Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів що знижують увагу та швидкість реакції", зареєстрованого в Міністерства юстиції України за N 1413/27858 від 11.11.2015 року.

Пунктами 1-7 розділу II Інструкції передбачено, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (п. 1). Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (п. 3). Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на ї вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (п. 5).

Відповідно до положення п. 4 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним наказом МОЗ/МВС №1452/735 від 09.11.2015, огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу.

Згідно п. 22 розділу ІІІ Інструкції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Окрім того, згідно розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису від 18.12.2018 №1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення (п.4).

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу (п.5).

П.1 розділу VII Інструкції від 18.12.2018 №1026 встановлено, що під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

Так, в протоколі серії ЕПР1 №402771 від 26.07.2025 у п.10 Технічний запис відеозапису, зазначено: 796137, 800107. Проте суд наголошує на те, що у протоколі не вказана марка технічного пристрою, за допомогою якого здійснювався запис правопорушення, відсутні відомості про його сертифікацію, де саме він був розміщений, тощо. Відеоматеріали до матеріалів справи не долучено.

Захисником надано суду копію письмового запиту до ВП №2 Гайсинського РУП ГУП у Вінницькій області від 20.09.2025 про надання відеозапису зі службового автомобіля та бодікамер працівників поліції та копії журналу видачі бодікамер від 25.07.2025.

24.09.2025 року заступник начальника - начальник СФГ надав письмову відповідь про неможливість надання запису із бодікамери поліцейського ОСОБА_2 від 25.07.2025 через технічну несправність. Разом з тим даних про те, чи фіксувались події про які йде мова, на іншу камеру - не вказано ( у протоколі вказано два технічних засоби:796137, 800107), як і не надано відомостей із журналу чи їх копії про видачу бодікамер поліцейським ВП №2 25.07.2025.

Суд зазначає, що у разі відсутності можливості відеофіксації порушення ПДР, інспектор поліцій, мав залучили двох свідків, як того вимагають положення ст. 266 КУпАП, чого не було зроблено.

Таким чином, за відсутності застосувань поліцейськими технічних засобів відеозапису під час проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, а також проведення такого огляду без залучення двох свідків, нема підстав вважати, що огляд проводився відповідно до вимог закону, а тому долучена до справи роздруківка із результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу, акт огляду на стан сп`яніння, є недопустимими доказами.

Більш того, як зазначив у своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 та зауважувала в судовому засідання захисник Коваленко Т.В., ОСОБА_1 під час проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння надавали декілька раз мундштуки і упаковка у всіх була пошкодження, що в свою чергу ставить під сумнів вищезазначені результати приладу Драгер без належних на те доказів.

Окрім того, згідно встановленої законом процедури, ініціювання проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння допускається у разі зупинки транспортного засобу і встановлення факту керування ним водієм працівниками поліції із фіксацією відповідних дій з допомогою спеціальних технічних засобів відеозапису.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження керування транспортним засобом ОСОБА_1 .

Такі висновки суду, узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 року у справі № 686/11314/17, які виникли з подібних правовідносин.

Згідно ч. 1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Аналогічні положення фактично висловлені Європейським судом з прав людини в остаточному рішенні від 06 червня 2018 року у справі «Михайлова проти України», який зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

23.09.2025 судом, за клопотанням адвоката Коваленко Т.В., було здійснено виклик поліцейського Ільніцкого С.М. Судову повістку отримав представник ВП №2 25.09.2025, що вказує про належне повідомлення особи про час а місце розгляду справи, однак у судове засідання поліцейський не з`явився, причини неявки суду не повідомив, що унеможливило отримання судом його пояснень та усунення вищеописаних недоліків та суперечностей в матеріалах справи.

Суд не приймає до уваги як доказ, обставин, вказаних у вищеозначеному протоколі про адміністративне правопорушення, роздруківку результату огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу «Драгер 6810», № тесту 4679 від 25.07.2025, час 15:26 год, оскільки освідування ОСОБА_1 було проведено з порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів що знижують увагу та швидкість реакції.

Варто зауважити, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 року, заява №16347/02.

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

За ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011р.,заява N16347/02), а також на встановлені судом обставини цієї справи, суд дійшов висновку, що направлені до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст.130 КУпАП та їх аргументація є сумнівними. Наявність цих сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Крім цього, суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, що є недопустимим.

Також до вищенаведеного слід зазначити, що судом в ході розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, встановлено, що відомості, які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи, а тому суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього докази не можуть бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Із зазначеного також слідує, що процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також порядок збирання та оцінки доказів уповноваженою особою проведено без суворого дотримання законності, що прямо суперечить вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Враховуючи, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (більш кримінальна), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Отже, з урахуванням принципів Конституції України, практики Європейського Суду з прав людини, судом усі вище перелічені суперечності повинні трактуватись на користь особи, стосовно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що не доведено належними та допустимими доказами наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки поліцейським порушено процедуру огляду на виявлення у водія стану алкогольного сп`яніння та, в процесі розгляду справи судом, не надано доказів протилежного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 247 КУпАП, провадження у справі відносно ОСОБА_3 підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя О.А. Натальчук