ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/7832/24 Головуючий І-ї інстанції Савченко Д.М.
Провадження № 33/818/1053/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Костенко Ю.С.

за участю особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Вінницького В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Вінницького В.О. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 13 травня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 23.07.2024 року о 21 год. 30 хв. в Харківській області, Харківському районі, смт.Пісочин, вул.Заводська 3, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, від проходження огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Drager, а також у лікаря нарколога за адресою: м.Харків, вул.Ахієзерів, 18а, ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 13 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Вінницький В.О. проситьпостанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Також, просить викликати та допитати у судовому засіданні свідка ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом авто у момент події, натомість, зазначає, що автомобілем керував знайомий ОСОБА_1 . Водночас, стороною захисту було надано медичну документацію, яка підтверджує наявність у ОСОБА_1 тяжких хронічних хвороб (гіпертонія, діабет, вірогідність перенесеного інфаркту) та гостре погіршення стану здоров`я у день події, що, у свою чергу, свідчить про те, що останній і не намагався сідати за кермо через погане самопочуття. Таким чином, ОСОБА_1 не порушував вимоги п.2.5 ПДРУ, оскільки обов`язок виконання зазначених вимог розповсюджується на водія, а не на пасажира чи іншу особу.

Крім того, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним ТЗ, оскільки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не надав своїх письмових пояснень чи заперечень. З огляду на те, що складений протокол не містить підпису ОСОБА_1 , зазначене однозначно свідчить про його незгоду із зазначеними у ньому обставинами, у тому числі і з фактом керування ТЗ.

Зазначає, що районним судом не були допитані свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які до суду не з`явились, причини їх неявки судом з`ясовані не були. Натомість, суд врахував їх ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) письмові пояснення, що суперечить вимогам ст. 272, 278, 279 КУпАП.

Вказує, що судом першої інстанції неодноразово, без об`єктивних на те причин, було відмовлено у задоволенні клопотання захисника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Вінницького В.О. на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Приймаючи рішення про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Вінницького В.В., суд першої інстанції виходив із того, що і ОСОБА_1 , і його адвокат, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, повторно до суду не з`явились. При цьому, ОСОБА_1 причини своєї неявки суду не повідомив, а його захисник надав до суду заяву щодо відкладення судового розгляду, яке районний суд залишив без задоволення, розцінивши її як спробу затягування розгляду справи.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна за таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, після надходження у провадження Харківського районного суду Харківської області справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 була призначена до судового розгляду слуханням на 16.08.2024 року, на 27.09.2024 року, на 06.12.2024 року, на 24.01.2025 року, на 21.03.2025 року, на 18.04.2025 року та на 13.05.2025 року.

Водночас, як встановлено судовим розглядом, захисник ОСОБА_1 адвокат Вінницький В.В. тричі звертався до Харківського районного суду Харківської області з клопотаннями про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, обумовлюючи це ситуацією в країні, значною віддаленістю знаходження суду від місця його фактичного проживання і роботи (м.Київ) та щільним робочим графіком. (а.с. 20-21, 27-29, 59-61)

Натомість, постановами Харківського районного суду Харківської області від 16.08.2024 року, від 28.08.2024 року та від 01.05.2025 року у задоволенні вище зазначених клопотань було відмовлено. Свої рішення суд першої інстанції мотивував тим, що нормами КУпАП проведення судових засідань в режимі відеоконференції не передбачено. (а.с. 25, 31, 81)

Так, відповідно до вимог ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, користуватися юридичною допомогою адвоката,

іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Відповідно до ч.7 ст. 11 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», учасникам судового процесу на підставі судового рішення забезпечується можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку, встановленому законом. Обов`язок забезпечити проведення відеоконференції покладається на суд, який отримав судове рішення про проведення відеоконференції, незалежно від спеціалізації та інстанції суду, який прийняв таке рішення.

Положеннями статті 336 КПК України, які у даному випадку можуть бути застосовані за аналогією, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі, яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 336 КПК України, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі: 1) неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; 2) необхідності забезпечення безпеки осіб; 3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; 4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження; 4-1) введення воєнного стану або під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України; 5) наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

Частиною 2 статті 336 КПК України встановлено, що суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Згідно Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням ВРП від 17.08.2021 року №1845/0/15-21, за наявності в суді технічної можливості, учасник справи у порядку, встановленому процесуальним законом, може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів. Ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. За наявності в суді технічної можливості учасник справи може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні іншого суду за допомогою технічних засобів суду. Технічну можливість участі у відеоконференції, належну якість зображення та звуку, інформаційну безпеку тощо забезпечує такий суд.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого ЗУ «про затвердження Указу Президента України «про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102/ІХ, введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на цей час.

Враховуючи те, що відеоконференція є прийнятною формою участі в судовому розгляді, вона передбачена процесуальним законом і низкою міжнародних документів, не суперечить принципам справедливості і публічності судового розгляду, забезпечує дотримання розумного строку судового розгляду, забезпечення участі заявника у судовому розгляді в режимі відеоконференції не ставить сторону у невигідне становище порівняно з іншими його учасниками, що узгоджується з постановами Європейського суду у справах «Шугай про росії», «Шулепов проти росії», «Григорівських проти росії».

З урахуванням цього слід визнати, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо доцільності відмови у задоволенні клопотання захисника Вінницького В.В. про розгляд справи в режимі відеоконференції, у зв`язку із чим ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати в суді свої права, передбачені ст.268 КУпАП, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, користуватися юридичною допомогою, тобто, фактично був позбавлений права на захист, а в решті й на справедливий суд, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин апеляційний суд убачає підстави для часткового задоволення вимог апеляційної скарги та скасування постанови судді Харківського районного суду Харківської області від 13 травня 2025 року внаслідок істотного порушення процесуальних прав ОСОБА_1 , відповідно до ст.268 КУпАП.

Разом з цим, розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку, що в його діях наявний склад інкримінованого йому правопорушення.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що 23.07.2024 року о 21 год. 30 хв. в Харківській області, Харківському районі, смт.Пісочин, вул.Заводська 3, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, від проходження огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Drager, а також у лікаря нарколога за адресою: м.Харків, вул.Ахієзерів, 18а, ОСОБА_1 відмовився.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №899867 від 23.07.2024 року.

До того ж, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- оглянутими відомостями відеозаписів із нагрудної камери інспектора патрульної поліції та відеореєстратора свідка ОСОБА_4 , які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким огляд за допомогою Драгер Алкотест 6820 у зв`язку з виявленими ознаками сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів) не проводився за відмовою ОСОБА_1 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформленим 23.07.2024 року о 22 год. 20 хв., відповідно до якого у результаті огляду, проведеного уповноваженою особою патрульної служби у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів; огляд у КНП ХОР «ОНД» не проводився за відмовою ОСОБА_1 ;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 від 23.07.2024 року, за змістом яких у день події він їхав з м.Люботин, коли побачив автомобіль Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , який їхав по дорозі і створював аварійну ситуацію. Оскільки дії водія Toyota Camry виглядали підозріло, намагався його зупинити, після чого водій зазначеного авто у с.Пісочин звернув на вул.Харківську. За допомогою двох інших чоловіків водія Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , нарешті вдалось зупинити, після чого він їм погрожував, намагався вчинити бійку, вдаривши одного з чоловіків, та від нього було чутно запах алкоголю, у зв`язку із чим була викликана поліція.

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 від 23.07.2024 року, згідно яких 23.07.2024 року близько 21 год. 00 хв. 21 год. 30 хв. ним був помічений автомобіль Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався з м.Люботин з неадекватною манерою їзди. Виїхавши з м.Люботин на Київську трасу, водій зазначеного авто рухався по різним смугам руху, періодично виїзжаючи на зустрічну смугу, чим створював аварійну ситуацію на дорозі. При цьому, робив пару зупинок, але потім продовжував свій рух. Звернувши з Київської траси, водій Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , зупинився, оскільки шлях був перегороджений. Вказує, що водій Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , мав ознаки алкогольного сп`яніння, не міг нормально стояти, намагався застосувати силу та пару раз вдарив, після чого був затриманий до приїзду поліції.

- рапортом інспектора взводу 1 роти 3 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Гречішнікової Т. від 23.07.2024 року щодо події з зазначенням причини, місця та часу зупинки транспортного засобу, а також підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1

- розпискою ОСОБА_5 від 23.07.2024 року, за змістом якої він зобов`язується з дозволу водія доставити автомобіль Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , до місця стоянки.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Перевіряючи доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення від 23.07.2024 року, слід зазначити наступне.

Відеозаписом з реєстратора, наданого свідком ОСОБА_4 , убачається рух автомобіля Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухається змінюючи смуги руху та періодично виїзжає на зустрічну смугу руху, що і привернуло увагу свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які рухались позаду нього. Коли автомобіль Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку в районі автозаправки, чоловіки підійшли до зазначеного авто зі сторони водія з метою з`ясувати, чи не потрібна водію допомога. Водій Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , опустивши на кілька секунд скло, різко поїхав, залишивши місце своєї зупинки. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на своєму автомобілі попрямували за ним. Через деякий час ТЗ Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , знову здійснив зупинку.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 , після зупинки, під час спілкування з водіємToyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , останній їм ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) погрожував, намагався вчинити бійку, вдаривши одного з чоловіків, та від нього було чутно запах алкоголю, у зв`язку із чим була викликана поліція.

Згідно відеозапису з бодікамер поліцейських, які прибули на місце події, убачається, що під час спілкування з співробітниками поліції у водія Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , особу якого було встановлено як ОСОБА_1 , були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим запропоновано пройти відповідний огляд на місці зупинки ТЗ або у медичному закладі. Спочатку ОСОБА_1 не заперечував проти проходження такого огляду, зазначивши, що він тверезий, однак, після того, як на місце події доставили Драгер Алкотест, він відмовився, заначивши, що тверезий та співробітники поліції заважають йому їхати додому. Потім, ОСОБА_1 погодився пройти огляд у медичному закладі, однак, наполягав, що поїде туди на власному авто, на що йому було повідомлено поліцейськими про необхідність їхати разом із ними для проходження такого огляду. Надалі, продовжуючи спілкування, співробітники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд, роз`яснювали процедуру його проходження, та наслідки відмови. Натомість, ОСОБА_1 не надавав поліцейським чіткої відповіді, періодично намагався комусь зателефонувати та наполягав, що йому треба їхати додому.

Водночас, в противагу аргументам захисника, що автомобілем керував товариш ОСОБА_1 , слід зазначити, що в автомобілі, окрім ОСОБА_1 , ніякі інші особи не були присутні, а на запитання інспектора поліції, звідки він їхав, останній відповів, що їхав з м. Люботина.

Також, згідно письмових пояснень від 04.05.2025 року, додатково наданих до районного суду свідком ОСОБА_4 зазначено, що за кермом ТЗ Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , був саме чоловік, якого затримали поліцейські ( ОСОБА_1 )

Тобто, під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факт керування ТЗ. При цьому, саме ОСОБА_1 надавав поліцейським документи, відповідав на запитання, та не заперечував факт керування ТЗ.

Посилання захисника на те, що відсутність підпису ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення фактично є його запереченнями щодо обставин, викладених у ньому, у тому числі, і факту керування ОСОБА_1 автомобілем, суд не приймає до уваги, оскільки відсутність підпису правопорушника у протоколі не свідчить про його незгоду з обставинами правопорушення. Якщо особа відмовляється підписувати протокол, у ньому робиться відповідний запис про цю відмову, а особа має право зазначити мотиви такої відмови у полі для зауважень, в той час як причини такої відмови можуть носити будь-який характер.

За таких обставин, факт керування автомобілем ОСОБА_1 за обставинах, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у справі.

Суд апеляційної інстанції ставиться критично до таких доводів сторони захисту та розцінює їх як обраний спосіб захисту та спробу уникнути від відповідальності, а заперечення апелянтом факту керування транспортним засобом при обставинах, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, є безпідставні.

Щодо аргументів захисника про наявність у ОСОБА_1 тяжких хронічних хвороб (гіпертонія, діабет, вірогідність перенесеного інфаркту) та гостре погіршення стану здоров`я у день події, що, у свою чергу, свідчить про те, що останній і не намагався сідати за кермо через погане самопочуття, слід зазначити, що ОСОБА_1 , перебуваючи, згідно доводів захисника, у вкрай хворобливому стані, поводив себе зухвало, нецензурно лаявся та вдарив по голові поліцейського, у зв`язку із чим до нього були застосовані спецзасоби (кайданки) та складено протоколи про адміністративні правопорушення серії ВАД №080449 за ст.185 КУпАП та серії ВАД №070084 за ст.173 КУпАП.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції врахував письмові пояснення свідків, не допитавши їх при цьому у судовому засіданні, апеляційний суд вважає неспроможними з огляду на положення статті 251 КУпАП, за змістом якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Водночас, як убачається з матеріалів справи, районним судом вживалися заходи щодо виклику вище зазначених свідків у судове засідання, однак, останні до суду не з`явились. Натомість, один з них ( ОСОБА_4 ) надав до суду свої додаткові пояснення, які фактично дублюють його пояснення, надані на місці події, та запис з відеореєстратора свого авто.

Свідок ОСОБА_2 , про виклик та допит якого клопотав захисник, як встановлено судом, не був безпосереднім свідком подій, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , а його явку адвокат Вінницький В.В. не зміг самостійно забезпечити, про що сам й зазначає.

До того ж, в даному випадку письмові пояснення свідків події не є єдиними доказами по справі, а оцінюються в сукупності з іншими доказами.

З огляду на викладені обставини, на момент висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду на місці або у медичному закладі у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 , тобто, ним було складено іспит на знання вимог ПДР України. За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП

Враховуючи викладене у сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що, відповідно до вимог ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясовано обставини даної справи із урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, та приходить до висновку за принципом «поза розумним сумнівом» про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, положеннями ст.38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення, а відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №899867 від 23.07.2024року подія правопорушення мало місце 23.07.2024року. На момент розгляду справи судом апеляційної інстанції закінчилися передбачені ст.38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення, тому провадження у справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, постанова судді Харківського районного суду Харківської області від 13 травня 2025 року підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм процесуального права, а провадження у справі - закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.294КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргузахисника Вінницького В.О. задовольнити частково.

Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 13 травня 2025 року щодо ОСОБА_1 скасувати та постановити нову.

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик