ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2656/25 Справа № 192/2271/25 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2025 року стосовно

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 20 серпня 2025 року о 19 год. 05 хв. в с. Аполонівка, Дніпровського (колишнього Солонянського) району, Дніпропетровської області, вул. Молодіжна, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Volkswagen Jetta, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, млява мова), на вимогу працівника поліції відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що висновок суду про доведеність винуватості у вчиненні даного адміністративного правопорушення не підтверджується доказами. Зазначає про неналежне повідомлення його про час і місце розгляду справи, який відбувся без його участі, що потягло в подальшому незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності та істотне порушення його прав та законних інтересів.

Крім того посилається на відсутність в матеріалах справи доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Доказів, які б підтверджували факт керування автомобілем, наявності в особи автомобіля та причетність його до будь-якого транспортного засобу до справи не долучено. Крім того відсутні докази про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, а саме акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Ці обставини не залишають сумнівів в упередженості дій поліцейських, якими не було виконано вимоги ст. 266 КУпАП, чим порушено порядок огляду водіїв на стан сп`яніння, встановленим законом.

На його думку, працівником патрульної поліції при складанні протоколу були порушені вимоги КУпАП, Порядку та Інструкції. Крім того, працівниками поліції не було доведено належними доказами факту порушення водієм таких положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України Про Національну поліцію давали їм право здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього. З матеріалів справи не видно, що водій допустив будь-які порушення ПДР, за які його слід було зупинити, тому всі наступні вимоги поліцейських водій не зобов`язаний був виконувати.

Також зазначає про відсутність відомостей про те, за допомогою якого технічного засобу водію пропонувалося пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, відсутній також акт огляду на стан сп`яніння та направлення водія на огляд в заклад охорони здоров`я. Відсутні відомості про технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис подій, а у протоколі номер цього засобу взагалі не зазначено, що не дає підстав використати ці матеріали відеозапису як доказ.

Крім того на відеозаписі не зафіксовано факт керування ним транспортним засобом, підстав зупинки та поліцейським не повідомлено про ознаки алкогольного сп`яніння, які стали підставою для складання протоколу, а також не роз`яснено його права та наслідки відмови від проходження огляду. За таких обставин протокол та додані до нього матеріали є недопустимими доказами.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час, дату і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, заяв про поважність причини неявки до суду та клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавав.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу без особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки останній належним чином повідомлений про час та дату судового засідання в апеляційному суді і не з`явився до суду без поважних причин.

Мотиви апеляційного суду.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, доходить таких висновків.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 753196 від 20.08.2025, де викладено обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відеозаписі працівників патрульної поліції.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...

Зазначені вище докази, є належними та допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх узгодженість, і достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на відсутність в матеріалах справи доказів керування останнім транспортним засобом, оскільки цей факт не підтверджується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора працівника поліції.

З такими твердженнями ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції погодитись не може, оскільки КУпАП не встановлює вимог, що ця обставина (керування транспортним засобом) встановлюється тільки відеозаписом або іншими певними видами доказів. Апеляційний суд зауважує, що факт керування може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП.

Разом з тим, з долученого відеозапису видно, що поліцейським був зупинений транспортний засіб Volkswagen Jetta, підійшовши до якого, за його кермом перебував, як в подальшому було встановлено, водій ОСОБА_1 , який на запитання поліцейського повідомив, що тільки виїхав з дому та чому його зупинили без причини, намагаючись поїхати з місця зупинки заднім ходом. При цьому поліцейський повідомив йому причину зупинки транспортного засобу, а саме на підставі ст. 35 Закону України Про Національну поліцію у зв`язку з порушенням ПДР, оскільки під час руху водій не користувався ременем безпеки, що дійсно спостерігається на даному відеозаписі. Крім того, з відеозапису також вбачається зухвала поведінка ОСОБА_1 , який не реагував на вимоги поліцейського, зокрема надати посвідчення водія для перевірки особи, спроби поїхати з місця зупинки. В подальшому поліцейський, повідомивши встановлені ним ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, млява мова, висунув йому вимогу пройти огляд у встановленому законом порядку як на місці, так і в закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 відмовився. Після чого поліцейський повідомив, що за відмову від проходження огляду буде складено протокол про адміністративне правопорушення та водій відстороняється від керування транспортним засобом. ОСОБА_1 також відмовився від підписання протоколу, що також зафіксовано на відеозаписі.

Таким чином, всупереч твердженням апеляційної скарги факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на вимогу поліцейського зафіксовано на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР, за таку відмову настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки, як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність.

Згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення..., що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Неспроможними є доводи апеляційної скарги, що з матеріалів справи не видно, що водій допустив будь-які порушення ПДР, за які його слід було зупинити, відсутність підстав для зупинки транспортного засобу, поліцейським не повідомлено йому про ознаки алкогольного сп`яніння, оскільки відповідні твердження повністю спростовуються наявним відеозаписом.

Посилання ОСОБА_1 про відсутність в матеріалах справи акта огляду на стан сп`яніння та направлення водія на огляд в заклад охорони здоров`я, є неаргументованими, оскільки в матеріалах провадження наявні ці документи, від підпису в яких останній відмовився.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і містить всі відомості, які узгоджуються з диспозицією інкримінованого ОСОБА_1 порушень Правил дорожнього руху та статті КУпАП.

Стосовно тверджень ОСОБА_1 про неналежне його повідомлення судом про час і місце розгляду справи, що потягло в подальшому незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності та істотного порушення його прав, то апеляційний суд враховує, що у протоколі про адміністративне правопорушення вказано розгляд справи на 10.09.2025 о 11.00, при цьому суд вживав заходів для виклику останнього в судове засідання на 11.00 годину 10.09.2025 шляхом поштового зв`язку. Водночас з метою забезпечення реалізації прав ОСОБА_1 апеляційним судом належним чином повідомлено його про апеляційний розгляд, тим самим йому була забезпечена можливість особисто реалізувати свої процесуальні права, однак останній в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв про поважність причини неявки до суду та клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішення, власної оцінки доказів справи та положень КУпАП, які апелянт тлумачить на свій розсуд, ігноруючи їх сукупність та об`єктивність відеозапису.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які зводяться до дослівного викладу положень КУпАП, відомчих інструкцій МВС, МОЗ та судової практики Європейського суду з прав людини, без їх належного співвідношення до доказів та фактичних обставин цієї справи, тому не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам захисту, на яких акцентовано увагу в апеляційній скарзі, викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун