Справа №: 307/3913/25
Провадження № 3/307/1509/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Чопик В.В., з участю прокурора Немеш Є.І., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , який обіймав посаду дільничного офіцера поліції (за рахунок старшого дільничного офіцера поліції) сектору превенції Тячівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області по 16.04.2024, маючи спеціальне звання - рядового поліції, спеціальний жетон з індивідуальним номером - 0206319, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, як суб`єкт декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави, та який є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією згідно підпункту з) пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» в порушення вимог ч.2 ст. 45 вказаного Закону (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1975-VIII від 23.03.2017, № 140-IX від 02.10.2019, № 1780-IX від 23.09.2021; в редакції Закону № 3384-IX від

20.09.2023), несвоєчасно, без поважних причин, а саме 11.05.2025, подав, опублікувавши на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи, яка припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3, тобто після звільнення за 2024 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення визнала повністю, у вчиненому розкаялася та пояснив, що подав декларацію із запізненням, у зв`язку з тим, що вів догляд за своїм дідусем, який перебував на стаціонарному лікуванні.

Прокурор Немеш Є.І. в судовому засіданні пояснив, що на його думку, в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями статті 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п.п."3" п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про запобігання корупції", суб"єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є поліцейські.

Встановлено, що наказом начальника ГУНІ в Закарпатській області від 23 січня 2024 року № 11 о/с, ОСОБА_1 вперше прийнято на службу до Національної поліції України та призначено на посаду дільничного офіцера поліції (за рахунок старшого дільничного офіцера поліції) сектору превенції Тячівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області.

Цим же наказом ОСОБА_1 присвоєно спеціальне звання - рядовий поліції та закріплено спеціальний жетон з індивідуальним номером - 0206319.

На час проходження служби в Національній поліції України ОСОБА_1

наділено владними повноваженнями.

26 січня 2024 року, у порядку ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», ОСОБА_1 склав Присягу працівника Національної поліції України, яку після складання власноручно підписав.

Перебуваючи на посаді дільничного офіцера поліції (за рахунок старшого дільничного офіцера поліції) сектору превенції Тячівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, маючи спеціальне звання поліцейського, спеціальний жетон з індивідуальним номером - НОМЕР_1 та склавши Присягу на вірність Українському народові, ОСОБА_1 до 16.04.2024 був поліцейським, у зв?язку з цим на нього поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Перевіркою встановлено, що відповідно до наказу начальника ГУНП в Закарпатській області від 15.04.2024 № 76 о/с ОСОБА_1 , відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції за п. 5 (через службову невідповідність) з 16 квітня 2024 року.

16.04.2024 ОСОБА_1 ознайомився з вказаним наказом, а також з

вимогами ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», щодо необхідності подання електронних декларацій при звільненні та після звільнення, про що свідчать проставлені останнім підписи у вказаних документах.

Статтею 1 Закону встановлено, що суб`єкти декларування - це особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"" пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 45 Закону особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а", "в"-"' ґ" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування,за минулий рік.

Таким чином, ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за правопорушення пов`язане з корупцією, відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до наведених вище законодавчих актів

ОСОБА_1 , звільнившись 16.04.2024, а саме до 00 год. 00 хв. 01.04.2025 був зобов`язаний подати декларацію особи, яка припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а", "в"-"т" пункту 2 частини першої статті 3, тобто після звільнення за 2024 рік.

Відповідно до інформації з офіційного веб-сайту НАЗК та послідовності дій, ОСОБА_1 опублікував в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування декларацію після звільнення тільки 11 травня 2025 року.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозиція ч.1 ст.172-6 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, що полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 будучи суб`єктом декларування, несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, яка припинила виконувати функції держави або органу місцевого самоврядування (після звільнення) за 2024 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Таким чином, є очевидним, що ОСОБА_1 допустив відповідне порушення Закону та подав декларацію з пропуском встановленого строку. Разом з тим, суд вважає, що порушення строку хоча формально і містить ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, але через малозначність не становить суспільної небезпеки та не заподіяло і не могло заподіяти істотної шкоди суспільству та державі.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень законів України "Про засади запобігання та протидії корупції", "Про відповідальність юридичних осіб за вчинення корупційних правопорушень", "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення" (справа про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) від 06.10.2010 року № 1-27/2010, судом серед іншого проведена думка, що корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків. Зазначене може прирівнюватися до давання чи отримання хабара, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховуванням, розкраданням чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи і яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.

Тобто, ключовою метою декларування доходів та майна публічних посадових осіб є безумовно запобігання незаконному збагаченню або врегулювання конфлікту інтересів. У даному випадку незаконне збагачення не у кримінально правовому аспекті, а як дії посадової особи, що передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Незаконне збагачення передбачає значне збільшення активів державної посадової особи, яке перевищує її законні доходи, які вона не може раціонально обґрунтувати.

У даному випадку, ОСОБА_1 , який зобов`язаний відповідно до вимог Закону декларувати свої доходи і статки, не ухилилася від декларування, не бажав приховати свої доходи і майно, а допустив помилку у строках подачі декларації. Є очевидним, що у даному випадку мова може йти лише про відсутність дисциплінованості у особи, тобто певного порядку поведінки, яка передбачає сумлінне ставлення до виконання всіх Законів, нормативних актів та загальновідомих правил.

Окрім того, держава фактично не понесла жодних негативних юридичних наслідків, оскільки хоча і з запізненням, однак отримала інформацію щодо майна ОСОБА_1 . Натомість, для ОСОБА_1 юридичні наслідки після притягнення до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення будуть занадто суворі та несправедливі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип законності ґрунтується на ідеї, що закон повинен попереджати перш, ніж карати. По-друге, вказаний принцип ґрунтується на демократичній вимозі про обмеження влади законом.

Законність в змозі приймати формальний і матеріальний зміст. Дотримання формальної законності передбачає наявність закону, а матеріальна законність означає відповідність закону вищим нормам (Конституційним, міжнародному праву та інш.), а також відповідність процесуальних дій - закону.

Дослідивши обставини вказаної адміністративної справи в змагальній судовій процедурі, суд прийшов до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Вказане судове рішення буде очевидним попередженням особі про недопустимість в подальшому допускати подібні порушення вимог Закону.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність є скоєння особою правопорушення вперше, а також малозначність правопорушення.

Обставин, що обтяжують відповідальність, під час судового розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 22, 283-285, 287-294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 1, 3, 45 Законом України "Про запобігання корупції"

П О С Т А Н О В И В:

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись щодо нього усним зауваженням, а провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.В. Чопик