ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/1296/25 Головуючий суддя І інстанції Семенова Я.Ю.
Апеляційне провадження № 33/818/1482/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Салтівського районного суду м.Харкова від 04 серпня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Постановою Салтівського районного суду м.Харкова від 04.08.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, РНОКПП невідомий, який працевлаштований водієм на Комунальному підприємстві електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» ХМР, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн., в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 20 січня 2025 року о 10 годині 18 хвилин водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Дудинській, 22 в м. Харкові, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» за адресою - м. Харків, вул. Ахієзерів, 18А, відмовився, що підтверджується висновком №176 від 20.01.2025, тим самим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Салтівського районного суду м.Харкова від 04.08.2025 щодо нього, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду, що викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного спяніння і погодився проїхати з працівниками поліції до закладу охорони здоровя, але у КНП ХОР «ОКНЛ» він не зміг надати лікарю для дослідження біологічне середовище - сечу, у зв`язку з чим просив взяти у нього зразки крові, у чому йому було відмовлено, а тому лікарем порушенні вимоги п.п.12, 13 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція № 1452/735 від 09.11.2015).

Крім того, апелянт зазначає, що працівником поліції не було взято до уваги зазначені вище порушення лікарем вимог Інструкція № 1452/735 від 09.11.2015 та безпідставно і формально складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу ОСОБА_1 також посилається на те, що працівниками поліції не була роз`яснена причина зупинки, вони вели себе зухвало та зверхньо, з долученого відеозапису не вбачається наявність ознак наркотичного сп`яніння, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення у цій справі, а судом першої інстанції необґрунтовано було відмовлено у задоволенні клопотання про виклик та допит в судовому засіданні лікаря-нарколога, яким було складено висновок щодо результатів огляду від 20.01.2025. Зазначає, що суд безпідставно взяв до уваги відомості рапорту працівника поліції, який є службовим документом.

В судове засідання адвокат Врагова І.І., яка здійснювала захист ОСОБА_1 в суді першої інстанції, не з`явилась, але остання повідомлялась судом апеляційної інстанції про дату, місце та час апеляційного розгляду шляхом надсилання їй 26.08.2025 судової повістки в електронному вигляді, що підтверджується відомостями довідки отримання судової повістки у додатку «Viber» на номер мобільного телефону, який зазначений в договорі про надання правової допомоги від 17.03.2025 (арок.15-17), що повністю відповідає Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року №28.

При цьому, судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку 27.08.2025 направлялась адвокату Враговій І.І. судова повістки на адресу, яка зазначена договорі про надання правової допомоги від 17.03.2025 (арок.15-17), але вона повернулась до суду у зв`язку з відсутністю адресату.

Натомість, до початку апеляційного розгляду ОСОБА_1 вважав за можливе провадити апеляційний розгляд за відсутності адвоката Врагової І.І. та клопотань про відкладення судового розгляду не заявляв.

При цьому, суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 безпосередньо приймає участь під час апеляційного розгляду та є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Салтівського районного суду м.Харкова від 04.08.2025.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також , згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

За таких обставини, апеляційний суд, враховуючи думку ОСОБА_1 про можливість проведення апеляційного розгляду, а також те, що адвокат Врагова І.І. була належним чином повідомлена про місце, дату та час апеляційного розгляду, але в судове засідання не з`явилась та клопотань про відкладення судового розгляду не подавала, апеляційний суд вирішив провадити апеляційний перегляд оскаржуваної постанови без участі захисника Врагової І.І., але за обов`язковою участю ОСОБА_1 , з урахуванням наявних відомостей у матеріалах справи та доводів апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення без задоволення поданої апеляційної скарги, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в своїй скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується доказами, які суд першої інстанції безпосередньо дослідив під час судового розгляду та дав їм обґрунтовану оцінку в оскаржуваному судовому рішенні, а саме відомостями, що містяться у:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №225831 від 20.01.2025, в якому зазначено факт керування 20.01.2025 о 10 год. 18 хв. в м.Харкові по вул. Дудинська, 22, водієм ОСОБА_1 транспортний засіб Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 , та порушення ним вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, а саме відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я (а.с.1).

Зі змісту цього протоколу також вбачається, що ОСОБА_1 надав свої письмові пояснення про те, що алкогольних та наркотичних речовин не приймав (а.с.1);

- на відеозаписах (файли «ОСОБА_1», «part_00000_export-sylrh», «part_00000_export-yytld», «part_00001_export-sylrh», «part_00001_export-yytld»), долучених до матеріалів справи (а.с.3), з яких вбачається рух транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 , та його зупинка працівниками поліції. В подальшому під час спілкування працівники поліції виявили ознаки наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 , у зв`язку з чим йому були роз`яснені права за ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, на що останній погодився. Після доставлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18А, останнього було оглянуто лікарем-наркологом та запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, але ОСОБА_1 відповів відмовою, посилаюсь на погане самопочуття, у зв`язку з чим працівниками поліції було прийнято рішення про виклик швидкої медичної допомоги. Після приїзду екстреної медичної допомоги ОСОБА_1 було оглянуто лікарями з бригади швидкої медичної допомоги та, з урахуванням прохання ОСОБА_1 , було прийнято рішення про направлення останнього до КНП «Міська клінічної лікарні №7». В подальшому ОСОБА_1 було доставлено до КНП «Міська клінічної лікарні №7», де він пройшов огляд на стан здоров`я та йому було надано усю необхідну допомогу, після чого, враховуючи відсутність скарг з боку водія, його повторно було доставлено працівниками поліції до КНП ХОР «ОКНЛ», де йому було тричі запропоновано лікарем-наркологом пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.

При цьому, з долучених відеозаписів також вбачається, що на останню пропозицію лікаря-нарколога надати біологічне середовище - сечу, ОСОБА_1 відповів відмовою, посилаючись на те, що у нього немає природньої потреби та він поспішає до Територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Разом з цим, лікар-нарколог роз`яснив ОСОБА_1 , що у нього є час для надання біологічного середовища, але останній категорично заперечував щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим лікарем прийнято рішення про складання відповідного висновку, а працівниками поліції повідомлено водію, що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (відеофайли «part_00001_export-sylrh», починаючи з 09 хв. 59 сек. відеозапису, «part_00001_export-yytld», починаючи з 01 год. 04 хв. відеозапису);

- висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №176 від 20.01.2025 (а.с.4), складеним лікарем КНП ХОР «ОКНЛ», згідно з яким, ОСОБА_1 20.01.2025 о 13-10 годині відмовився від здачі біологічного середовища (сеча);

- рапорті інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №3 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Романа Павленка від 20.01.2025, згідно з яким 20.01.2025 о 10-18 годині патрулем 3201 на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» за адресою: м. Харків, вул. Дудинська, 22, було зупинено транспортний засіб Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перевірки документів виявлено, що у водія відсутній чинний поліс ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів. Було винесено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП серії ЕНА №3896521 за порушення п. 2.1 ґ) ПДР України. Під час розгляду справи у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, водій погодився пройти огляд у медичному закладі КНП ХОР «ОКНЛ» за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18А. Прибувши до медичного закладу, ОСОБА_1 повідомив, що він себе погано почуває та попросив викликати йому БШМД. Прибула БШМД 406, лікар ОСОБА_2 , котрі доставили водія до 7 лікарні, де йому зробили томографію, кардіограму серця, патологій не знайдено. Після цього знову прибули до КНП ХОР «ОКНЛ», де ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (відмова від здачі біологічного середовища (сеча), отримано висновок №176 КНП ХОР «ОКНЛ» за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18А. Було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП серії ЕПР1 №225831 за порушення п. 2.5 ПДР України. Транспортний засіб припарковано без порушень ПДР, водія відсторонено від керування транспортним засобом. Посвідчення водія не вилучалося у зв`язку з тим, що не передавав до рук інспекторів. Подія зафіксована на бодікамери 472928, 475498 (а.с.5).

Суд враховує, що рапорт працівника поліцейського за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить відомості про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності з всіма наявними доказами.

Крім того, відомості рапорту інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №3 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Романа Павленка від 20.01.2025 повністю відповідають відомостями сукупності інших доказів у цій справі, у тому числі відомостям, що зафіксовані на відеозаписах з нагрудних камер поліцейських №№472928, 475498.

Отже, апеляційний суд критично ставиться до доводів ОСОБА_1 щодо неможливості врахування судом відомостей рапорту працівника поліції при прийняті постанови у справі.

Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про те, що працівники поліції не повідомляли йому підстави для зупинки транспортного засобу під його керуванням, є безпідставними, оскільки повністю спростовуються відомостями долученого відеозапису, на якому зафіксовано, що працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що транспортний засіб зупинено відповідно до вимог п.п. 3, 5 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» (відеофайли «part_00000_export-sylrh», починаючи з 01 хв. 53 сек. відеозапису).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо допущення лікарем-наркологом та працівниками поліції порушень вимог ст.266 КУпАП та Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015, на переконання апеляційного суду, є необґрунтованими, з наступних підстав.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у її релевантному зв`язку із нормами Закону чинними на момент вчинення правопорушення, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків або зафіксованому технічними пристроями відеозапису, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Приписами абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду в їх релевантному зв`язку із вимогами ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, чинній на момент скоєння правопорушення, встановлено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин надання водієм такої відмови.

За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок - уникати юридичної відповідальності.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 Правил дорожнього руху та Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015.

Таким чином, законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема, пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п.2 Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з п.4 Розділу І вищенаведеної Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 вбачається, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Працівником поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці; неприродна блідість обличчя; виражене тремтіння пальців рук.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному в Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у відповідному медичному закладі.

Крім того, у п. 12 Розділу ІІ Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 (чинної на час проходження огляду) про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Тобто в цьому випадку працівникам поліції достатньо наявності підстав вважати особу такою, що можливо перебуває у стані сп`яніння, що, в свою чергу, обумовлює законність вимоги поліцейських пройти відповідний огляд в закладі охорони здоров`я.

Більш того, вимога поліцейського про необхідність проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі в супроводі працівників поліції була чіткою і зрозумілою для сприйняття, з чим спочатку погодився ОСОБА_1 , внаслідок чого його було доставлено до КНП ХОР «ОКНЛ».

Відповідно до приписів п.12 розділу ІІІ Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 (чинної на час проходження огляду), предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.

Пунктом 13 Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 (чинної на час проходження огляду) встановлено, що для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Таким чином, інструкцією (чинної на час проходження огляду) перелічені можливі варіанти отримання біологічних зразків для проведення огляду лікарем та вид яких для проведення медичного дослідження обирає саме лікар для правильного проведення медичного дослідження та отримання його дійсних результатів, виходячи із обставин, які були наявні на момент проведення огляду. В протилежному випадку, можливість обирати особою, яка притягається до адміністративної відповідальності який вид біологічного середовища надати призвело б до затягування проведення самого медичного огляду, оскільки така можливість створює для цього очевидні можливості, а сам результат міг би мати показники, які не відповідають дійсності.

Поряд з цим належить врахувати, що у разі фізіолочної неспроможності надати певний вид біологічного середовища особа, що притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості заявити лікарю-наркологу, який проводить огляд клопотання про зміну виду біологічного середовища з відповідним обґрунтуванням поданого клопотання.

Матеріали справи не містять відомостей щодо захворювань у ОСОБА_1 , які унеможливлюють здачу ним відповідного біологічного середовища, а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, (наприклад «Функе проти Франції», «Драган Петрович проти Сербії»), неможливо здійснювати по відношенню до особи будь-якого примусу з метою надання цією особою біологічних зразків, оскільки це в розумінні положень пункту 1 статті 8 Конвенції порушує право особи на повагу до її приватного життя.

З відомостей долучених відеозаписів (відеофайли «part_00001_export-sylrh», починаючи з 09 хв. 59 хв. відеозапису, «part_00001_export-yytld», починаючи з 01 год. 04 хв. відеозапису) вбачається, що лікар-нарколог та працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що у нього є час для надання біологічного середовища, але останній в категоричній формі відмовився від подальшого проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння. При цьому, будь-яких вимог щодо надання іншого біологічного середовища (кров) ОСОБА_1 не висував лікарю-наркологу.

За таких обставин, наявність неспростованих відомостей протоколу та долучених до нього доказів, поза розумним сумнівом, дають підстави вважати сторонньому спостерігачу, що ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, відмовившись від виконання законної вимоги поліцейського про проведення огляду водія на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у зв`язку із не наданням лікарю-наркологу біологічного середовища для його проведення.

При цьому, у ОСОБА_1 не було жодних об`єктивних підстав для не проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що, у свою чергу, свідчить про умисне бажання уникнути встановленої Законом відповідальності за скоєне.

Суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення складався внаслідок саме відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що є порушенням вимог п.2.5 Правил дорожнього руху та є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

З відомостей матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності не за керування транспортними засобами в стані наркотичного сп`яніння, а за керування автомобілем з ознаками такого сп`яніння, оскільки водій надати біологічне середовище (сеча) для проведення медичного дослідження лікарем-наркологом не зміг. Відомостей щодо наявності захворювань які могли перешкоджати ОСОБА_1 надати зазначені лікарем зразки біологічного середовища матеріали справи не містять.

За таких обставин, доводи сторони захисту в цій частині належить вважати суб`єктивними та розцінювати їх, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №176 від 20.01.2025 та інші процесуальні документи, складені уповноваженими державними особами та дії цих посадових осіб, що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувались, тобто останній не звертався із скаргами на дії працівників поліції та лікар-нарколога до їх безпосереднього керівництва, відповідно до ст.267 КУпАП, з метою ініціювання службової перевірки або притягнення цих осіб до дисциплінарної відповідальності.

Більш того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та його захисник, який представляв його інтереси в суді першої інстанції, подавали до правоохоронних органів, в порядку ст.214 КПК України, заяву щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції і лікарем-наркологом своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, доводи ОСОБА_1 щодо проведення його огляду лікарем-наркологом в закладі охорони здоров`я з порушенням вимог Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 (чинної на час проходження огляду) та неправомірних дій працівників поліції, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_1 звертався зі скаргами до керівництва медичної установи та патрульної поліції на дії лікаря-нарколога і працівників поліції щодо проведення його огляду на стан наркотичного сп`яніння, а також до правоохоронних органів з заявою в порядку ст.214 КПК України про внесення відомостей до ЄРДР про перевищення лікарем-наркологом та працівниками поліції своїх службових повноважень.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг з боку сторони захисту щодо дій працівників поліції та лікаря нарколога під час подій у цій справі, апеляційний суд дійшов висновку, що підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у висновку №176 від 20.01.2025 та протоколі серії ЕПР1 №225831 від 20.01.2025, а також в інших доказах у цій справі, відсутні, вони відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Щодо доводів апелянта про неповноту судового розгляду, внаслідок відмови у задоволенні клопотання сторони захисту про виклик та допит в судовому засіданні лікар-нарколога, яким було складено висновок №176 від 20.01.2025, апеляційний суд зазначає, такі твердження не спростовують висносновків суду першої інстанції щодо наявності діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не заявляв клопотань про виклик і допит в судовому засіданні лікаря-нарколога, який провадив огляд ОСОБА_1 в закладі охорони здоров`я.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не підлягає.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що, виходячи з вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, справа підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах поданої апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , які він зазначив в своїй апеляційній скарзі та підтримав під час апеляційного розгляду, не спростовують правильність висновків суду щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та розцінюється апеляційним судом як спосіб захисту і уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Крім того, суд зазначає, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18.06.2015, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Отже, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання ОСОБА_1 на незаконність і необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Салтівського районного суду м.Харкова від 04 серпня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков