ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний 317/2918/25 Головуючий в 1 інст. Мінгазов Р.В.
Провадження №33/807/1042/25 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 жовтня 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 8 серпня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що згідно з відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №346815, 30 травня 2025 року о 21 год. 35 хв. по вул. Центральна 1 в с. Новоолександрівка в Запорізькому районі Запорізької області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом AUDI 100 д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на встановлення стану наркотичного сп`яніння відмовився, що підтверджується висновком лікаря нарколога №3745 від 31.05.2025 р. Від керування транспортного засобу відсторонений, про повторність попереджений.

Даними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що 31 травня 2025 року він повертався після лікування та був зупинений співробітниками поліції без повідомлення причини зупинки, що є порушенням положень ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». Йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, за результатами огляду підтвердилась відсутність в його організмі алкоголю. Незважаючи на даний факт поліцейський оголосив про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння та запропонував пройти огляд в закладі охорони здоров`я. Він надав згоду, однак фізично не зміг надати біологічний матеріал для дослідження. Приблизно через 15-20 хвилин надав необхідний матеріал, однак медична сестра зазначила, що матеріалу недостатня кількість, а ще зі спливом 20 хвилин, помірявши температуру матеріалу, зазначила, що він є водою з під крану. Внаслідок наведеного був складений акт про відмову від проходження огляду, що суперечить фактичним обставинам, оскільки він не відмовлявся від огляду.

Крім того зазначив, що йому не було вручено копію протоколу, не роз`яснено права, передбачені ст. 63 КУ та ст. 268 КУпАП, проігноровано вимогу здійснювати повну відео фіксацію події.

Акцентує увагу, що працівники поліції не зафіксували жодного його прямого висловлювання про відмову від проходження огляду, не надали відеозапису з моментом такої відмови, а акт був складений без його участі.

Наголосив, що судом без надання жодної мотивованої ухвали або відповіді було проігноровано його клопотання про витребування певних відеозаписів. Відеозапис, на який посилається суд в оскаржуваній постанові, відображає повідомлення поліцейських про наявність у нього ознак сп`яніння, однак не містить підтвердженого факту перебування у такому стані, відповідно до встановленої законом процедури.

Вважає, що посилання суду на докази, що підтверджують його вину в інкримінованому правопорушення є помилковими, оскільки взагалі не мають визначеного процесуального статусу або не підтверджують обставини, що мають значення для справи.

Посилається на порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, оскільки при наявності його заяви про відкладення розгляду справи з документальними доказами про його перебування у зоні бойових дій, розгляд справи відбувся без його участі.

Зазначив, що є учасником бойових дій, а тому відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» суд повинен був звільнити його від сплати судового збору.

Просить скасувати постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 8 серпня 2025 року, провадження в справі закрити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні в справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, за обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 346815 від 31 травня 2025 року підтверджується:

- направленням на огляд водія транспортного засобу до КНП «ОКЗНПД та СЗХ» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30 травня 2025 року, згідно якого у ОСОБА_1 поліцейським виявлені ознаки наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці (а.с. 5);

- даними Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 3745 від 31 травня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від повного медичного огляду (а.с. 6);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , якими підтверджується не проходження останнім медичного огляду на виявлення стану наркотичного сп`яніння (а.с. 7):

- відеозаписом події (а.с. 11).

Суд дослідив всі докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Так, вимогами п. 2.5 ПДР на водія покладено обов`язок на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами ІІ та ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Згідно з п. п. 8, 12 Інструкції за № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Працівниками поліції вказані вимоги закону дотримані.

За змістом апеляційної скарги ОСОБА_1 факт керування не оспорює, а оспорює досліджені докази на предмет їх допустимості.

Так, відеозаписом, доданим до протоколу, зафіксовано зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 на блокпосту. Оголошення працівником поліції про виявлення у ОСОБА_1 ознак сп`яніння. За результатами візуального огляду ОСОБА_1 співробітниками поліції були встановлені та оголошені ознаки наркотично сп`яніння. Пропозиція ОСОБА_1 пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я на виявлення стану сп`яніння, зафіксована згода ОСОБА_1 на проходження запропонованого огляду. Прибувши до закладу охорони здоров`я, водій ОСОБА_1 за декілька спроб не зміг зібрати біологічний матеріал у вигляді сечі. При цьому, неодноразово лікарем було вказано водію, що рідина надана ним для проведення огляду є водою. Повідомлення лікарем, що ОСОБА_1 має дві години для забору біологічного матеріалу. Однак, зі спливом двох годин ОСОБА_1 біологічний матеріал сечу, для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння не надав. Далі, зафіксовано складання лікарем медичного висновку, в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від повного медичного огляду. Внаслідок чого, працівниками поліції складений протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Така поведінка ОСОБА_1 вказує, що він не мав на меті пройти огляд на стан сп`яніння, а навпаки здійснював активні, свідомі та вольові дії, щоб ухилитись від проходження медичного огляду у повному обсязі, та, як наслідок, уникнути відповідальності.

При цьому суд бере до уваги і фізіологічні потреби людини через призму достатньої тривалості часу, що були надані ОСОБА_1 для здачі біоматеріалу.

Відомості з оглянутого відеозапису свідчать про тривалий проміжок часу з моменту зупинки водія (о 21 год. 35 хв.) до часу його відмови здати у медичному закладі біоматеріал та складання висновку лікарем-нарколога (о 00 год. 35 хв.), переконують суддю апеляційного суду в достатності у ОСОБА_1 часу для його здачі, що обумовлено також і фізіологічними потребами людини.

Вищевказаний медичний висновок складений за формою, яка передбачена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858.

У вказаному висновку № 3745 від 31 травня 2025 року встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від повного медичного огляду, що підтверджується і відеозаписом події.

Отже, у судді апеляційного суду відсутні сумніви щодо правильності складеного вищенаведеного висновку лікаря про відмову водія ОСОБА_1 від проходження повного медичного огляду.

Щодо не прийняття до уваги суддею місцевого суду клопотання про витребування певних відеозаписів, то суддя апеляційного суду констатує, що вирішення клопотань відноситься до дискреційних повноважень суду та є правом суду, а не його обов`язком.

Крім того, наявним у справі відеозаписом безперервно зафіксовано саме ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення, а саме: рух автомобіля під керуванням ОСОБА_2 , його зупинку, відмову ОСОБА_1 від проходження повного медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Відповідаючи на доводи скарги, що районний суд за наявною заявою ОСОБА_1 про відкладення судового засідання, розглянув справу без його участі, суддя апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи, справа може бути розглянута лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Сам по собі факт розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 , не може прямо вказувати про порушення судом його права, оскільки судом першої інстанції здійсненні всі необхідні процесуальні заходи та належним чином повідомлено особу про час та місце судового засідання, проте ОСОБА_1 до суду не з`явився.

Одночасно, суддя зауважує, що апеляційним судом права, передбачені ст. 268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом його виклику в судове засідання апеляційного суду і останній скористався таким правом.

Доводи щодо не роз`яснення прав особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та не вручення копії протоколу є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України були роз`яснені, копію протоколу останній отримав, що підтверджується відеозаписом події та засвідчено підписом останнього в протоколі.

Доводи апелянта про порушення поліцейськими положень ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», оскільки він був зупинений без повідомлення причини зупинки, суддя апеляційного суду вважає безпідставними.

Так, відповідно до ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" встановлює перелік підстав для зупинки транспортних засобів. Аналіз цієї статті дає підстави стверджувати, що вимоги норм, зазначених у ній здебільшого спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху, а також на забезпечення норм, визначених Законом.

Однак, законодавець встановлює виключення і не обмежує працівників поліції підставами для зупинки транспортних засобів, визначених ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію".

Згідно до приписів ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема зупинення транспортних засобів та перевірку документів особи.

Застосування цієї статті працівниками поліції має обумовлюватися зовнішніми чинниками або обставинами, які можуть надавати право або зобов`язувати поліцейського застосувати певні превентивні заходи.

При цьому належить врахувати те, що згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2024 року в Україні введено режим «воєнний стан», який діяв і на час події, яка зафіксована в протоколі за участю ОСОБА_1 . Згідно відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений на блок посту співробітниками поліції для перевірки. Однак, поліцейський під час спілкування з ОСОБА_1 виявив у нього ознаки наркотичного сп`яніння.

Крім того, з огляду на предмет дослідження в рамках складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП підстави зупинки не мають вирішального значення і не впливають на інкриміновані водію обставини з приводу недотримання останнім вимог п. 2.5 ПДР.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені в постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

Окрім того, слід звернути увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору як учасника бойових дій, який постановлено стягнути з нього в оскаржуваній постанові, суддя апеляційного суду дійшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, серед інших, учасники бойових дій у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Однак, предмет розгляду даної справи не пов`язаний з порушенням прав ОСОБА_1 , як учасника бойових дій.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 8 серпня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 317/2918/25