Справа № 277/1103/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 жовтня 2025 року селище Ємільчине

Суддя Ємільчинського районного суду Житомирської області Т.Г. Корсун, розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли із Звягельського районного відділу поліції ГУНП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , студента,

за ч. 2 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2025 року до Ємільчинського районного суду Житомирської області надійшли матеріали з протоколами про адміністративне правопорушення:

серії ЕПР 1 № 416785 від 08.08.2022 року зі змісту якого вбачається, що 08.08.2025 року о 21 год. 26 хв. в с. Серби, вул. Центральна, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.1. а ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП;

серії ЕПР 1 № 416807 від 08.08.2025 року зі змісту якого вбачається, що 08.08.2025 року о 21 год. 26 хв. в с. Серби, вул. Центральна, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом мотоциклом н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звуженні зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, почервоніння очей, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до постанов Ємільчинського районного суду Житомирської області від 13.10.2025 року справи про адміністративні правопорушення за ч.2 ст.126 та ч. 1 ст.130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 (справи №№277/1103/25, 277/1106/25) об`єднано в одне провадження, якому присвоєний єдиний унікальний номер №277/1103/25 (провадження №3/277/483/25).

В судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину заперечив, зазначив, що не керував транспортним засобом, мотоцикли стояли на узбіччі дороги, він разом з своїми друзями знаходився поруч, потім до них під`їхали працівники поліції перевірили документи, запропонували сісти до службового автомобіля та згодом почали стверджувати, що йому слід пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння. Його представник адвокат Басан Ю.П. в судовому засіданні просив закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Також, 10.10.2025 року через систему «Електронний суд» від представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Басана Ю.П. подано до суду письмове клопотання про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, у якому представник зазначає, що матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із чим наявні підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Протоколи про адміністративні правопорушення стосовно неповнолітнього ОСОБА_1 , працівником поліції були складені з порушенням норм Конституції та міжнародного права, оскільки були складені без присутності батьків чи захисника та порушенням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме відсутні докази факту керування ОСОБА_1 мотоциклом, тому представник вважає, що провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його представника, дослідивши адміністративні матеріали та подані суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 КУпАП у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративого правопорушення, передбаченого, у тому числі ст. 126, 130 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Установлено, що на час вчинення інкримінованих дій ОСОБА_1 виповнилося 17 років.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст.130 КУпАП, адміністративна відповідальність настає, як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та так само і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП суду надано: протокол серії ЕПР 1 № 416785 від 08.08.2025 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП; протокол серії ЕПР № 416807 від 08.08.2025 року за ч.1 ст. 130 КУпАП, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08.08.2025; розписку про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, довідку про адміністративне правопорушення видана Звягельським РВП, відеозапис події.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. ст. 279, 280 КУпАП, судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення провадиться в межах обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення та у відношенні особи, щодо якої цей протокол був складений.

З протоколів про адміністративні правопорушення серії ЕПР 1 № 416785 від 08.08.2022 року та серії ЕПР 1 № 416807 від 08.08.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1. а ПДР та п 2.5 ПДР та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки 08.08.2025 року о 21 год. 26 хв. в с. Серби, вул. Центральна, керував транспортним засобом мотоциклом н.з. НОМЕР_1 не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звуженні зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, почервоніння очей, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку водій відмовився.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає, зокрема, у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом правопорушень передбачених ч. 2 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, є особа, яка керує транспортним засобом, тобто водії транспортних засобів.

Згідно п. 2.1 а Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі , посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом зазначених положень до адміністративної відповідальності, може бути притягнуто, саме особу, яка керує транспортним засобом.

Як слідує із пояснень ОСОБА_1 , наданих у судовому засіданні, коли до нього під`їхали працівники поліції, мотоцикли стояли на узбіччі дороги, він разом з своїми друзями знаходився поруч. Мотоцикл був у несправному стані, він його вів поряд на ремонт.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Автомобіль - це самохідна колісна машина, яка приводиться в рух встановленим у неї двигуном.

Відповідно до роз`яснень, що міститься в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 р. №14 під керуванням транспортними засобами слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортними засобами, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли особа, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, почав рухатись.

Зважаючи на норми чинного законодавства, слід дійти до висновку, що вимога поліцейського щодо проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції може бути адресована тільки особі, яка керує транспортним засобом.

У рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року Верховний Суд зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

В судовому засіданні було досліджено диск з відеозаписом події, на якому наявні три відеофайли, з яких вбачається, що 08.08.2025 року о 21 год. 21 хв. патрульний автомобіль рухається по автодорозі, де на узбіччі стоять мотоцикли та не рухаються, тобто зупинка мотоцикла під керуванням ОСОБА_1 працівниками поліції на відеозаписі не зафіксовано. Крім цього, в протоколі вказано дату та час вчинення адміністративного правопорушення «08.08.2025 року о 21 год. 26 хв», однак на відеозаписах відсутні докази того, що ОСОБА_1 08.08.2025 року саме о 21 год. 26 хв. в с. Серби, вул. Центральна керував транспортним засобом.

Крім цього, на відеофайлі № 2 - 08.08.2025 о 21 год. 26 хв. зафіксований процес спілкування працівника поліції з ОСОБА_1 в службовому автомобілі на стадії складання адміністративних матеріалів.

Таким чином, з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів факту керування ОСОБА_1 мотоциклом 08.08.2025 року о 21 год. 26 хв., суддя приходить до висновку, що ОСОБА_1 не можна вважати суб`єктом відповідальності за ч. 2 ст. 126 та ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Таким чином, факт керування ОСОБА_1 мотоциклом у час, зазначений у протоколах про адміністративні правопорушення, не доведений, належні докази в матеріалах справи відсутні та не здобуті судом в ході розгляду справи, зокрема і під час перегляду відеозапису, який додано до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому самі по собі протоколи не можуть бути беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на наступне.

За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у даній справі, у розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, а обставини викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду.

Отже, протоколи про адміністративні правопорушення складені відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не можуть бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки обставини, викладені у протоколах, не підтверджуються сукупністю доказів, тому, протоколи не відповідають вимозі їх достовірності.

Суддя приходить до висновку, що надані матеріали адміністративної справи не відповідають критеріям достовірності та належності, таким чином відсутні докази, які можуть свідчити «поза розумним сумнівом» про винуватість ОСОБА_1 у порушенні ним п. 2.1 а, п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 126 та ч. 1ст. 130 КУпАП.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь згідно ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Приймаючи дане рішення, суддя керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Дослідивши матеріали справи, зокрема і відеозапис до протоколу, переглянутий в судовому засіданні, суддя дійшов висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю, оскільки обставини, зазначені у протоколах про вчинення адміністративних порушень, не відповідають обставинам, зафіксованим на відеозаписі, доданому до протоколів, а також не підтверджуються сукупністю наданих доказів, тобто притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами, тоді як в даному випадку протокол не відповідає вимозі його достатності, що є підставою для закриття справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126 та ч. 1ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, встановлені обставини справи, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративні правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 126 та ч. 1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 126, 130, 247, 283, 284, 287-289 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події ї складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Ємільчинський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

СуддяТ. Г. Корсун