Справа № 309/3225/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.10.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Гайду Ольги Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2025 року визнано винуватим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 гривень судового збору.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 10.06.2024 року о 14 годині 50 хвилин в м. Хуст по вул. Львівській біля магазину «Рішко Маркет» керував автомобілем «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився.

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Гайду О.І. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова незаконна та необґрунтована, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що будь-яких доказів у матеріалах справи, які б відповідали вимогам, передбаченим ст. 251 КУпАП, працівниками поліції не надано, що у своїй сукупності ставить під сумнів достовірність відомостей внесених до протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 . Вважає, що обставини, викладені у протоколах про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, у діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_1 , оскільки він не керував транспортним засобом у час, вказаний у протоколі. Вказує, що за кермом автомобіля перебував його батько ОСОБА_2 , який сам підтвердив даний факт, а також зазначене підтвердив свідок ОСОБА_3 . Зазначає, що в цей день сталося ДТП за участю двох транспортних засобів, під керуванням яких перебували ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Вважає, що працівники поліції незаконно склали протокол щодо ОСОБА_1 , оскільки він взагалі не те, що не керував, а й взагалі не сидів за кермом, так як у нього на той час діяло обтяження, накладеного відділом ДВС у вигляді заборони керуванням транспортним засобом у зв`язку із наявною заборгованістю по аліментам. Стверджує, що жодних належних і допустимих доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зупинки транспортного засобу, не має. Окрім того, звертає увагу, що протокол складено не на місці та не в той час коли сталася ДТП, а саме за адресою: м. Хуст, вул. Львівська о 14 год., а складено о 16.20 год. за адресою м. Хуст, вул. Шкільна, 10.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Гайду О.І., неявка яких із урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду.

Приймаючи рішення про розгляд справи без участі учасників судового процесу, враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє беручи до уваги такі обставини.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 658958 від 10.06.2024 вбачається, що 10.06.2024 року о 14 годині 50 хвилин в м. Хуст по вул. Львівській біля магазину «Рішко Маркет» водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на алкотестер Драгер та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Своїм підписом засвідчив про ознайомлення з протоколом. По суті порушення зазначив, що від проходження огляду відмовляється.

Незважаючи на заперечення стороною захисту вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується: вказаним протоколом про адміністративне правопорушення у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 10.06.2024, який проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів; направленням на огляд водія транспортного засобуОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість до Хустської ЦЛ ім.Віцинського О.П. від 10.06.2024; довідками сектору адміністративної практики з яких вбачається, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 28.04.2017 по 28.04.2047 з правом керування ТЗ категорії «В»; та про видачу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 від 03.03.2023; копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №657729 від 10.06.2024 у якому викладені обставини порушення ОСОБА_1 п.13.3 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП; копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №658957 від 10.06.2024 у якому викладені обставини порушення ОСОБА_1 п.2.10А ПДР, за що відповідальність передбачена ст.122-4 КУпАП; копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №658959 від 10.06.2024 у якому викладені обставини порушення ОСОБА_1 ч. 10 ст. 15 ЗУ, за що відповідальність передбачена ч. 3 ст. 126 КУпАП; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2361492 від 10.06.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП; дослідженим відеозаписом, який наявний у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, та з якого вбачається, що на ньому присутні лише декілька уривків, які дають змогу встановити факт наявності адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та іншими матеріалами справи.

Всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Щодо тверджень в апеляційній скарзі захисника про те, що жодних належних і допустимих доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зупинки транспортного засобу, не має, апеляційний суд відхиляє, як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й спростовані доказами, які наявні в матеріалах справи.

Апеляційний суд зазначає, що хоча у жодному із уривків відеозапису не зафіксовано керування ОСОБА_1 транспортним засобом, однак апеляційний суд розцінює неможливість фіксування такого у зв`язку із тим, що ним було залишено місце події, де трапилася дорожньо-транспортна пригода біля магазину «Рішко маркет» у м. Хуст по вул. І.Франка і працівниками поліції на вулиці Шкільній у м. Хуст було виявлено транспортний засіб «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , де за кермом сидів уже ОСОБА_2 батько ОСОБА_1 .

Заперечення ОСОБА_1 керування транспортним засобом спростовуються протоколами про адміністративне правопорушення серії ААД №657729 про правопорушення вчинене ОСОБА_1 , передбачене ст. 124 КУпАП, відповідно до якого у м. Хуст по вул. Львівській біля магазину «Рішко Маркет» водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ОСОБА_2 під час повороту праворуч на прилеглу територію не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_4 , що стояв перед виїздом на вул. Львівська, в результаті транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, у якому водій ОСОБА_4 вказав на те, що під час ДТП за кермом автомобіля «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 знаходився ОСОБА_1 ; протоколом серії ААД № 658957 про правопорушення ОСОБА_1 , передбачене ст.122-4 КУпАП, протоколом серії ААД №658959 про правопорушення ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП, показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які надані в судовому засіданні суду першої інстанції.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що норми діючого КУпАП та Інструкції не вимагають щоб факт керування був зафіксований на відеозаписі поліцейських, законом передбачено лише доведення такого факту доказами.

До того ж, апеляційний суд зауважує, що відеофіксація моменту зупинки транспортного засобу при складанні протоколу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є обов`язковим доказом його вчинення, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності.

У зв`язку з наведеним і відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що протокол складено не на місці та не в той час коли сталася ДТП, а саме за адресою: м. Хуст, вул. Львівська о 14 год., а складено о 16.20 год. за адресою м. Хуст, вул. Шкільна, 10.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися. Отже, твердження сторони захисту щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за інкриміноване йому правопорушення, оскільки, таким є виключно водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, так як матеріали справи містять достатні відомості на підтвердження даного факту, а тому, на нього поширюються вимоги п.2.5 ПДР України, що покладають на водія обов`язок, на вимогу працівника поліції, пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що працівники поліції незаконно склали протокол щодо ОСОБА_1 , оскільки він взагалі не те, що не керував, а й взагалі не сидів за кермом, так як у нього на той час діяло обтяження, накладеного відділом ДВС у вигляді заборони керуванням транспортним засобом у зв`язку із наявною заборгованістю по аліментам, апеляційний суд відхиляє, оскільки зазначене вже було предметом розгляду суду першої інстанції і суд вірно визначився, що саме останній був за кермом транспортного засобу та виконував функцію водія, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції, враховуючи наявні у даній справі докази.

Доводи наведені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу і не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Тобто сам факт відмови ОСОБА_1 як особи, що керувала транспортним засобом, від проходження огляду був причиною притягнення його до адміністративної відповідальності.

Отже, сам факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлено.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, суд приходить до висновку, що твердження захисника щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а тому розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Всі інші доводи, наведені стороною захисту в інтересах ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Отже, підстав для скасування постанови суду, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено.

Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований судом першої інстанції до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

При розгляді справи апеляційний суд не встановив порушень законодавства про адміністративні правопорушення суддею суду першої інстанції, які ставили б під сумнів його висновки, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування постанови судді.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Гайду Ольги Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2025 року якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага