Справа № 367/5603/25
Провадження №3/367/1882/2025
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 жовтня 2025 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Лещенко О.В., з секретарем Альощенко В.В., розглянувши матеріали, що надійшли з ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП у Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла справа про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП щодо ОСОБА_1 .

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 06.05.2025, серії ЕПР1 № 322440 06.05.2025 о 21:50 у м. Ірпінь на вул. Університетській водій, керуючи транспортним засобом, здійснював рух на цьому транспортному засобі, хоча не мав права керування цим транспортним засобом. Правопорушення здійснено повторно протягом року, був притягнутий до відповідальності 05.05.2025 за ч. 2 ст. 126 КУпАП постановою 4660724, чим порушив п. 2.1 ПДР керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

У судове засідання 14.10.2025 ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про місце і час розгляду справи був не однократно сповіщений СМС-повідомленням за номером телефону, вказаному ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення, проте повідомлення не були дооставлені у зв`язку з некоректним номером телефону, а також шляхом надсилання повісток поштовими відправленнями від 04.08.2025 та 15.09.2025 за вказаною у протоколі адресою місця проживання ОСОБА_1 . Клопотань про відкладення справи суду не надсилав.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справу розглянуто за його відсутності.

Відповідно до позицій Верховного суду для вручення повісток закон передбачає альтернативні способи комунікації. Вручення повісток є гарантіями забезпечення одного й того самого права права на справедливий суд, елементом якого є право знати про суд (як про процес засідання, так і про результат рішення).

Якщо учасник надав поліції номер телефону (хоча міг цього і не робити), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися поліцією, а надалі і судом під час розгляду справи. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Самого лише заперечення учасника про неотримання повідомлення недостатньо, щоб спростувати цю презумпцію.

Суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести «ризик незнання» учасника, який надав свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними.

Проте, суд зазначає, що ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 322440 06.05.2025 було зазначено неправильний номер телефону.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (ухвала Касаційного адміністративного суду Верховного Суду по справі №560/5541/20 від 17 листопада 2022 року).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшовтаких висновків

Частиною 1 статті 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, схемою місця і т.д. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд, розглядаючи справу про вчинення адміністративного правопорушення, не в праві вийти за межі тих фактичних обставин, які були встановлені протоколом про вчинення адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення по суті є обвинувальним актом на основі якого, в сукупності з іншими доказами, встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Судовим розглядом встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , 06.05.2025 о 21:50 у м. Ірпінь на вул. Університетській водій, керуючи транспортним засобом, здійснював рух на цьому транспортному засобі, хоча не мав права керування цим транспортним засобом. Правопорушення здійснено повторно протягом року, був притягнутий до відповідальності 05.05.2025 за ч. 2 ст. 126 КУпАП постановою 4660724, чим порушив п. 2.1 ПДР керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов таких висновків.

Так, ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

А саме: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4660724 від 05.05.2025 ухвалено до ОСОБА_1 застосувати стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з відомостями, зазначеними у протоколі серії ЕПР № 322440 від 06.05.2025 особа, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до рапорта поліцейського СРПП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області В. Бабенка від 06.05.2025 у протколі серії ЕПР1 № 322440 у графі «по батькові» було допущено описку, а саме: « ОСОБА_2 » замість вірного « ОСОБА_3 ».

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов таких висновків.

Згідно з п. 7, 15 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376, у редакції від 15.01.2025 (далі Інструкція), не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Інструкцією не передбачено виправлення описок чи помилок у протоколі про адміністративне правопорушення шляхом складення рапорту уповноваженою особою.

Враховуючи зазначене, у цій справі складено протокол щодо ОСОБА_1 , а всі додані до протоколу матеріали підтверджують винуватість ОСОБА_1 , тобто зовсім іншої особи.

Суддя звертає увагу, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251КУпАП).

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст. 32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

У рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Отже, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Аналізуючи зібрані у справі докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 322440 від 06.05.2025, постанову серії ЕНА № 4660724, довідку про здачу на збереження посвідчення водія НОМЕР_1 , рапорт, диск, та враховуючи вищевикладене, суд, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, з урахуванням положень ст. 251 КУпАП, вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Враховуючи зазначене, на думку судді на цьому етапі суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій за ч. 5 ст. 126 КУпАП є сумнівною, протокол про адміністративне правопорушення складено щодо ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять доказів наявності в діях ОСОБА_1 ознак вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого цією статтею.

Тож, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю, що провадження у цій справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим, це адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин, визначених п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись статтями 9, 40-1, ч. 5 ст. 126, 245, 247, 251, 252, 284, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі за № 367/5603/25 про притягнення ОСОБА_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу цього правопорушення в його діях.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О.В. Лещенко