Номер провадження: 33/813/1306/25
Головуючий у першій інстанції Мурманова І. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Пересипського районного суду м. Одеси від 14 травня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 813319 09.06.2024 о 02 год. 25 хв. ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом Volkswagen Passat номерний знак НОМЕР_1 , по проспекту Добровольського буд. 78 в м. Одесі з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився.

Постановою Пересипського районного суду м. Одеси від 14 травня 2025 року, за вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у виді накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Cтягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Не погодившись з наведеною постановою суду, 24.05.2025 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність, просить суд скасувати постанову Пересипського районного суду м. Одеси від 14 травня 2025 року та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що долучений до матеріалів справи відеозапис не містить факту керування транспортним засобом та зупинення транспортного засобу поліцейськими. Поліцейськими не було доведено до відома ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння. Працівниками поліції безпідставно було застосовано до ОСОБА_1 фізичну силу та спец засоби. Працівниками поліції не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі. ОСОБА_1 неодноразово пояснював, що не керував транспортним засобом, просив надати можливість написати пояснення, однак йому було відмовлено. У зв`язку з порушенням працівниками поліції порядку огляду, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, як такий, що є незаконним, без підтвердження факту вчинення ним правопорушення.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 , адвокат Юраш І.О. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити в подальшому в судове засідання не з`явилася, надав заяву про розгляд справи у її відсутність.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що у діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, суд виходить з наступного.

Приписи ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 транспортний засіб був припаркованим, працівники поліції не здійснювали його зупинку, вимагали надати документи без наведення для цього обґрунтованих підстав.

З відеозапису події, яка мала місце 09.06.2024 видно, що до транспортного засобу ОСОБА_1 , який стояв біля тротуару, із запитанням чому останній їздить по тротуару підійшов працівник поліції. Транспортний засіб ОСОБА_1 з часу фіксації працівниками поліції подій був припаркований, двигун вимкнений. В подальшому працівники поліції просили вийти ОСОБА_1 з машини та надати документи, що посвідчують особу. В зв`язку з поведінкою ОСОБА_1 до останнього застосовано превентивні заходи, а згодом його разом з пасажиром автомобіля доставлено до відділу поліції. У відділу поліції останньому зазначили причини зупинки, а саме: проїзд по тротуару, та зазначено, що під час спілкування було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, та поведінка, що не відповідає дійсності. Працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою Драгера, на що останній відмовився, та зазначав, що він не керував транспортним засобом, лише сидів в машині та чекав закінчення комендантської години. В подальшому було запропоновано пройти огляд в медичному закладі, однак ОСОБА_1 відмовився та ще раз зазначив, що він не керував. Працівниками поліції було зазначено, що на ОСОБА_1 буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Під час складання протоколу ОСОБА_1 не було надано можливість написати пояснення в протоколі.

Отже, з початку фіксації подій ОСОБА_1 знаходиться в транспортному засобі, який перебуває в нерухомому стані (з вимкненими фарами та вимкненим двигуном), свою причетність на факт керування транспортним засобом, заперечує, факт керування на відеозаписі відсутній. Складаючи матеріали адміністративного провадження, поліцейські не приєднали до матеріалів справи належні та допустимі докази, що ОСОБА_1 за обставин, відповідно до яких відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, дійсно керував транспортним засобом (відео-фіксацію чи показання свідків про факт руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 ).

За змістом закону, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, може бути лише особа, яка керує транспортним засобом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 20.02.2019 року по справі №404/4467/16-а (провадження №К/9901/21130/18) зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, само по собі знаходження в транспортному засобі, яке не є в стані руху, особи з ознаками алкогольного сп`яніння, яка на місці складання протоколу про адміністративне правопорушення заперечує сам факт керування нею транспортним засобом та відмовляється у зв`язку з цим проходити огляд на стан сп`яніння, не є беззаперечним доказом наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що виключає наявність підстав для притягнення цієї особи до адміністративної відповідальності.

Зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів належної відео-фіксації технічними засобами або показань свідка (свідків) факту керування ОСОБА_1 , автомобілем, що є обов`язковою умовою для висування поліцейським вимоги особі пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати такі обставини встановленими. Суд послався на знаходження ОСОБА_1 за кермом під час комендантської години, на відстані від житлових будинків, але самі по собі такі обставини беззаперечно не підтверджують факт того, що транспортний засіб був у русі, що є необхідним для кваліфікації дій особи за ч.1ст.130 КУпАП.

Таким чином, слід дійти висновків про те, що судом першої інстанції, у порушення вимог ст. 280 КУпАП, не було з`ясовано усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та суд дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Таким чином, наявними доказам поза розумним сумнівом не підтверджено, що ОСОБА_1 , порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, оскільки відповідно до змісту ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь, тому постанову районного суду необхідно скасувати, а провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Керуючись ст.ст. 7, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Пересипського районного суду м. Одеси від 14 травня 2025 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Є.С. Сєвєрова