Житомирський апеляційний суд
Справа №286/1369/25 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Номер провадження №33/4805/871/25
Категорія ч.1 ст.173-2 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 10 червня 2025 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Овруцького районного суду Житомирської області від 10 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 14.04.2025 об 11 год 50 хв ОСОБА_1 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, які полягали у висловлюванні нецензурною лайкою на її адресу та погрозах фізичною розправою, що могло завдати шкоди її психічному здоров?ю, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що домашнього насильства відносно співмешканки ОСОБА_2 не вчиняв, не висловлювався на її адресу нецензурною лайкою та не погрожував їй фізичною розправою. 14.04.2025 він лише зробив зауваження ОСОБА_2 щодо перебування за кермом автомобіля її неповнолітньої дитини, у зв`язку з чим вона на нього розізлилася і безпричинно викликала поліцію. Наголосив, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. На його думку, протокол і всі похідні від нього адміністративні матеріали складені виключно зі слів ОСОБА_2 , не підтверджені жодними належними та достовірними доказами, а відомості, зазначені у протоколі, не відповідають дійсності, тому такий не є доказом його вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. Зауважив, що сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного, фізичного насильства, в розумінні вимог ст.173 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Також послався на те, що судова практика у цьому регіоні у аналогічних справах є неоднаковою.

Належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з`явились, будь-яких клопотань на адресу суду не направляли, а тому суд розглянув справу у їх відсутність, що відповідає ч.6 ст.294 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Постанова судді згідно ст.283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Як на докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суд першої інстанції послався на: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №045940 від 14.04.2025; рапорт інспектора чергового ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області; письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 14.04.2025.

Вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованому йому адміністративному проступку, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, з огляду на наступне.

Приписами ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, яке, у відповідності з даною статтею, проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Згідно із п.3 ч.1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №045940 від 14.04.2025, ОСОБА_1 14.04.2025 об 11 год 50 хв, перебуваючи по АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, які полягали у висловлюванні нецензурною лайкою на її адресу та погрозах фізичною розправою, що могло завдати шкоди її психічному здоров?ю, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Протокол складено на підставі заяви потерпілої ОСОБА_2 та її письмових пояснень, у яких зазначено, що 14.04.2025 близько 11 год 50 хв вона їхала автомобілем ЗАЗ Славута із двома синами з м.Овруч до с.Красносілка. Під`їжджаючи до села їх почав наздоганяти її колишній співмешканець ОСОБА_3 на автомобілі Опель Віваро. Коли вони зупинилися в селі на одній із вулиць, ОСОБА_3 намагався виломати двері її авто, брав руками каміння і погрожував розбити скло, погрожував фізичною розправою, вирвав в неї жіночу сумочку, потім викинув із неї телефон (а.с.5).

Однак, крім письмових пояснень потерпілої, у справі відсутні інші належні, допустимі та достатні докази вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства. У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 заперечив факт застосування відносно ОСОБА_2 фізичної сили та зазначив, що 14.04.2025 близько 11 год 50 хв він їхав автомобілем Опель Віваро та побачив автомобіль ЗАЗ Славута поблизу с.Красносілка, яким керував неповнолітній ОСОБА_4 , який майже не в`їхав в його авто. Він поїхав за ними в с.Красносілка, де ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зупинилися. Він намагався вияснити, чому неповнолітній їздить за кермом, потім сів в своє авто та поїхав з місця події. У даній ситуації в авто ЗАЗ Славута перебувала неповнолітня дитина та її мати ОСОБА_7 . ОСОБА_6 постійно безпричинно викликає на нього поліцію (а.с.6).

Також, зі змісту поданого ОСОБА_1 до суду першої інстанції клопотання про закриття провадження у справі вбачається, що на даний час у нього з ОСОБА_2 відбувається фактичний розподіл спільного майна, придбаного ними за період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в досудовому порядку. У сторін постійно виникають конфліктні ситуації, погіршились відносини та вони фактично припиняють спільне проживання однією сім`єю.

Свідки події в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені, інших доказів, які б підтверджували версію потерпілої, не надано.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б поза розумним сумнівом підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства 14.04.2025.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За змістом п.2 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі стосовно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого йому правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Овруцького районного суду Житомирської області від 10 червня 2025 року скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич