БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/1504/25
Провадження № 3/730/649/2025
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2025 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді - Луговця О.А.

з участю секретаря судового засідання - Чорнухи Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої й проживаючої в АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.184 КУпАП, -

У С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 06 жовтня 2025 року близько 13-16 год за адресою проживання в АДРЕСА_1 , ухилилась від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов проживання та виховання своїх 2-х неповнолітніх дітей, а саме: діти ОСОБА_2 , 2014 р.н., ОСОБА_3 , 2017 р.н., залишилися вдома та не були залучені до освітнього процесу без поважних причин, також матір перебувала в стані алкогольного сп`яніння, в будинку брудно, брудні дитячі речі та постільна білизна, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП.

ОСОБА_1 була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи за вказаними в протоколі засобами мобільного зв`язку, що підтверджується телефонограмою, але в судове засідання не з`явилась, про причини неприбуття не повідомила, заяви про слухання справи в її відсутність, відкладення чи письмових пояснень до змісту протоколу, не подала. Тому, з огляду на зазначені обставини, суд вважає за можливе провести розгляд даної адміністративної справи в межах наявних доказів у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, участь якої не є обов`язковою, що не є порушенням прав цієї особи, передбачених ст.268 КУпАП, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини (рішення в справах «Пономарьов проти України» від 03.04.2008р., «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07.07.1989р.), яка визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Згідно з вимогами ст.7, 9, 245, 252, 280 КУпАП підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони. Під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин, вирішення питання, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

За приписами ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними, достатніми та допустимими доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (стандарт доведеності вини поза розумним сумнівом).

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протокол про вилучення речей і документів, а також інші документи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом положень ч.1 ст.184 КУпАП, яка вміняється у вину ОСОБА_1 , відповідальність настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Наведена норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до конкретних норм законодавства, які регламентують забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини визначено ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.150, 180 СК України.

Так, приписами ст.150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: 1/ виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; 2/ піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; 3/ забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; 4/ поважати дитину; 5/ передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; 6/ забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; 7/ забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування.

Виходячи з наведеного, ухилення від виконання батьківських обов`язків може проявлятись у різних формах.

Підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення - сукупності передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона).

Однак, наведені в протоколі адміністративне правопорушення такі обставини адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, як діти ОСОБА_2 , 2014 р.н., ОСОБА_3 , 2017 р.н., залишилися вдома та не були залучені до освітнього процесу без поважних причин, матір перебувала в стані алкогольного сп`яніння, в будинку брудно, брудні дитячі речі та постільна білизна, не підтверджені належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, якими можуть бути акт обстеження умов проживання родини, фотознімки, пояснення свідків, інформація з компетентних органів, установ, організацій, навчальних закладів (адже діти могли знаходитися вдома через хворобу чи при запровадженому в державі воєнному стані перебувати на дистанційному навчанні) тощо, але такі докази в матеріалах справи відсутні.

Слід зазначити, що саме по собі вживання алкогольних напоїв є безумовно антисоціальним явищем, яке має негативний вплив на виховання дитини, проте до матеріалів справи не долучено ніяких доказів, підтверджуючих перебування притягуваною в нетверезому стані.

Доданий до протоколу відеозапис із місця події триває всього близько 1 хвилини, є малоінформативним і не відображає інкримінованих притягуваній обставин проступку (зафіксовано лише що притягувана не впускає інспекторів до будинку).

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення є актом обвинувачення і повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП, а згідно з ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, тобто, в даному випадку на поліцейських.

Водночас, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наведений висновок узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Малофєєва проти Росії», рішення від 30.05.2013р.; «Карелін проти Росії», рішення від 20.09.2016р.).

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, виходячи з принципів верховенства права та презумпції невинуватості, визначених ст.8, 62 Конституції України, суд вважає, що сформульована в протоколі про адміністративне правопорушення фабула обвинувачення не свідчить поза розумним сумнівом про те, що ОСОБА_1 06 жовтня 2025 року близько 13-16 год ухилилась від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов проживання та виховання своїх двох малолітніх дітей, а тому в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Оскільки за наслідками розгляду справи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 не накладається, то відповідно до вимог ст.40-1 КУпАП судовий збір стягненню з неї не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.7, 9, 40-1, 184, 245, 247, 251, 252, 268, 276, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП - закрити в зв`язку з відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Борзнянського районного суду О.А.Луговець