Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7184/25 Головуючий у 1-й інст. Луньова Д. Ю.
Номер провадження №33/4805/922/25
Категорія ч.1 ст.173-2 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Цюпик О.В., потерпілого ОСОБА_2 , адвоката Примак В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Богунського районного суду міста Житомира від 27 червня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Богунського районного суду міста Житомира від 27 червня 2025 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №112812 від 27 травня 2025 року ОСОБА_1 27 квітня 2025 року близько о 11-00 год у АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство відносно чоловіка ОСОБА_2 , а саме: ображала його словами брутальної лайки. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що на думку скаржника висновок суду про наявність між сторонами взаємних образ не відповідає дійсності. Описуючи обставини конфлікту, який стався між ним та колишньою дружиною ОСОБА_1 26 квітня 2025 року у с.Будо-Ражани, ОСОБА_2 зазначив, що 27 квітня 2025 року у фойє входу в Управління ДСНС ОСОБА_1 кричала на нього нецензурною лайкою, ображала та принижувала його, поводила себе неадекватно, кинула у нього стільцем, що спричинило йому душевні страждання та погіршило сон.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 та його адвокат Примак В.М. доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник адвокат Цюпик О.В. у задоволенні апеляційної скарги просили відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, суд доходить наступних висновків.

Згідно з ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається із матеріалів справи, 01 травня 2025 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до Житомирського РУП №1 ГУ НП в Житомирській області, де вказав, що 27 квітня 2025 року близько 11-00 год за адресою: м. Житомир, вул. Г.Пожежних, 67 б у фойє входу в Управління ДСНС ОСОБА_1 кричала на нього, неадекватно поводила себе та кинула у нього стільцем.

У письмових поясненнях від 27 травня 2025 року додав, що ОСОБА_1 ображала його словами брутальної лайки та погрожувала фізичною розправою.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 27 травня 2025 року вказала, що ОСОБА_2 без її згоди забрав їх спільну дитину, яка проживає з нею, спір з приводу визначення місця проживання дитини знаходиться у суді. Вказала, що 27 квітня 2025 року близько 11-00 год за адресою: АДРЕСА_1 б у неї з чоловіком виник словесний конфлікт, під час якого у стані стресу ображала його словами брутальної лайки.

Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_3 дружина його колеги - ОСОБА_1 27 квітня 2025 року прийшла до свого чоловіка за місцем роботи та ображала його словами брутальної лайки.

27 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 складений протокол за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП.

У суді першої інстанції сторони надавали свої пояснення.

Так, ОСОБА_1 пояснила, що її відносини з чоловіком зіпсувалися за останній рік, чоловік її постійно ревнував і принижував, звинувачував у зловживанні алкогольними напоями. Зазначила, що 27 квітня 2025 року прийшла на роботу до колишнього чоловіка, тому що була у розпачі, так як не знайшла доньку, яку він забрав напередодні ні вдома, ні у свекрухи. Не заперечує, що висловлювалась і на вулиці біля Управління ДСНС, і в приміщенні у бік ОСОБА_2 словами нецензурної лайки. Зазначила, що і він також висловлювався у її бік нецензурно, тобто вони сварилися.

ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_1 принизила його при колегах, прийшовши 27 квітня 2025 року до нього на роботу і вчинивши там скандал, з цього приводу він відчув душевні страждання. Перед цим останнім часом вони з ОСОБА_1 часто сварилися з побутових питань, питань виховання дитини та зловживання, на його думку, ОСОБА_1 спиртними напоями.

Суд першої інстанції повно дослідив зібрані у справі докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 112812 від 27 травня 2025 року що ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; довідку про результати перевірки за заявою ОСОБА_2 ; заяву ОСОБА_2 на ім`я начальника Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області від 01 травня 2025 року; письмові поясненням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 27 травня 2025 року; письмові пояснення свідка ОСОБА_4 від 27 травня 2025 року; долучений ОСОБА_2 відеозапис з камер відеоспостереження з фойє Управління ДСНС в Житомирській області, на якому зафіксовано як у хол заходить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , останню далі не пропускають, вона бере стілець і жбурляє його.

Закриваючи провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції зробив висновок, що дії ОСОБА_2 не можна оцінювати як домашнє насильство в розумінні положень ЗУ «Про запобігання домашньому насильству», а реакцію ОСОБА_2 на поведінку його колишньої дружини під час візиту до нього на роботу суд оцінив як почуттям сорому за те, що відбулося.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство -це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п. 4 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнім насильством, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до усталеної практики, ЄСПЛ поширює передбачені Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини стандарти та процедурні гарантії, встановлені для кримінальних проваджень, також на провадження у справах про адміністративні правопорушення, вважаючи їх кримінальними провадженнями по суті і за змістом.

Згідно ч. 1 ст. 256 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити дані про місце, час вчинення, суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Отже, питання наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, за ознаками якого складений протокол про адміністративне правопорушення, у діях конкретної особи суд вирішує в межах протоколу, складеного відносно цієї особи, перевіряючи відповідність обставин, викладених у протоколі, фактичним обставинам провадження.

Викладене свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується із практикою та позицією ЄСПЛ.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення, у вину ОСОБА_1 ставиться те, що вона 27 квітня 2025 року близько 11-00 год, перебуваючи у АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство відносно чоловіка ОСОБА_2 , а саме: ображала його словами брутальної лайки

Отже, зі змісту протоколу та викладеної у ньому суті правопорушення, у протоколі не зазначено відомостей про наслідки, настання яких є обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме вживання нецензурної лексики, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У фабулі протоколу не вказано, що дії ОСОБА_1 призвели до завданню будь-якої шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого ОСОБА_2 .

Визнання ОСОБА_1 факту використання нею нецензурної лексики не спростовує цього.

Посилання скаржника на обставини сварки, яка сталася між колишнім подружжям 26 квітня 2025 року у с.Будо-Рижано, під час яких ОСОБА_2 відібрав у матері без її згоди їх спільну дитину, у результаті чого вона звернулась до правоохоронних органів із відповідною заявою, перебуває поза межами обставин, викладених у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення у даній справі.

Зважаючи на спричиненні діями ОСОБА_1 , за доводами скаржника, сильні душевні страждання, образа та приниження, погіршення сну та переживання, суду не зрозуміло, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів з проханням надати оцінку діям колишньої дружини по минуванню 4 днів з моменту вчинення, на його думку, домашнього насильства.

На переконання суду конфліктна поведінка як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 по відношенню один до одного зумовлена спором, який перебуває на розгляді у провадженні Корольовського районного суду міста Житомира щодо визначення місця проживання дитини.

За відсутністю інкримінування наслідків як обов`язкової ознаки об`єктивної сторони складу правопорушення дії ОСОБА_2 не можуть бути оцінені як такі, що містять склад адміністративного правопорушення.

Суд позбавлений можливості вийти за межі протоколу про адміністративне правопорушення на погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оцінювати доведеність існування наслідків, які не ставились у вину, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення та це суперечитиме як вимогам національного законодавства, так і стандартам, встановленим ЄСПЛ, що є неприпустимим.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачяться на її користь.

За таких обставин, виходячи із сформульованої у протоколі суті правопорушення, у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови, а зводяться до переоцінки апеляційним судом доказів.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування постанови судді місцевого суду.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду міста Житомира від 27 червня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь