Справа № 467/1262/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2025 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; відомості про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ :

Суть висунутого звинувачення за версією поліції

13 серпня 2025 року о 17 год. 30 хв. по вул. Набережній, 1 в с-щі Костянтинівка водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Opel», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом, не впевнився у безпеці свого маневру, не обрав безпечну дистанцію та не звернувся за допомогою інших осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стояв позаду, чим порушив вимоги п. 10.9 ПДР України і тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Позиція учасників справи/ їх процесуальна поведінка

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (потерпілий) в судове засідання не з`явились, викликались у нього двічі шляхом направлення судових повісток за наявними у матеріалах справи адресами.

Проте, останні повернуті до суду без вручення адресатам.

Тому, суд, уживши усіх доступних йому заходів для сповіщення учасників про цю справу, ураховуючи положення ст. 268 КУпАП, згідно яких участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою при розгляді такого роду справи, вважав за можливе прийняти рішення по суті справи за відсутності її учасників.

У той час, як сторона, яка задіяна в судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу самостійно цікавитись ходом судового провадження.

Тож, суд, у свою чергу, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, дослідивши матеріали справи у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, вирішував такі питання.

Чи було вчинено адміністративне правопорушення

Відповідальність за ст. 124 КУпАП настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна

У свою чергу, порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із законодавством.

Розділ 10 ПДР України регламентує дії водіїв при початку руху та зміні його напрямку.

Зокрема, згідно вимог п. 10.9 ПДР України під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів цієї справи, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, у вказаній дорожній обстановці, вимог наведених Правил не дотримався.

Так як не врахував конкретну дорожню обстановку, у якій опинився, і не переконався в безпеці свого маневру, рухаючись заднім ходом.

Тобто, не виконав вимоги п. 10.9 ПДР України.

Разом із цим ОСОБА_1 порушив вимоги й п. 2.3. «б» ПДР України, відповідно до якого водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

До того, ж у його діях є ознаки порушення вимог п. 10.1 ПДР України, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Проте, поліція не інкримінувала водію порушення цих пунктів, незважаючи на те, що це є очевидним, і тим самим не коректно виклала суть звинувачення.

Натомість, поліція висунула ОСОБА_1 у звинувачення недотримання безпечної дистанції при виконанні руху заднім ходом.

Але безпечна дистанція згідно п. 1.10 ПДР України це відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру.

Тому виникає питання у розрізі вказаного пункту ПДР, яким саме чином ОСОБА_1 мав дотриматись безпечної дистанції, у той час як знаходився попереду автомобіля, із яким допустив зіткнення, і здійснював рух заднім ходом.

Стосовно питання наявності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого 124 КУпАП, то суд вказує на таке.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Тобто правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, є адміністративним правопорушенням з матеріальним складом, оскільки диспозиція статті вимагає встановлення не тільки діяння (порушення правил дорожнього руху), а й настання суспільно-небезпечних наслідків (спричинення пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна).

Оскільки законодавцем встановлено матеріальний склад даного правопорушення, тому для наявності в діях правопорушника складу, передбаченого ст.124 КУпАП, обов`язково слід встановити наявність заподіяної шкоди іншим учасникам дорожнього руху.

Саме лише порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що не спричинило пошкодження транспортних засобів, не утворює склад правопорушення за ст.124 КУпАП. Отже, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, є заподіяння шкоди зазначеній в цій статті об`єктам.

Однак, уповноважена особа, як складала протокол, на таке не зважала і зафіксувала лише саме по собі порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 10.9 ПДР України і не вказала, що внаслідок цього порушення було спричинено пошкодження транспортного засобу марки «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Тобто, не вказала наявність обов`язкової ознаки правопорушення за ст. 124 КУпАП наслідків. Що є обов`язковою умовою для констатації складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Отже, уповноважена особа неправильно склала протокол ЕПР1 № 422051 від 13 серпня 2025 року, внаслідок чого висунула ОСОБА_1 обвинувачення з істотним порушенням закону.

Суд вкотре звертає увагу, що протокол, як акт обвинувачення, має містити усі обов`язкові ознаки, притаманні тому чи іншому правопорушенню.

При цьому, якщо брати фактичні обставини справи, то внаслідок порушення ОСОБА_1 вимог п. 10.9 ПДР України було спричинено пошкодження належного іншій особі транспортного засобу, що зафіксовано схемою ДТП від 13 серпня 2025 року, яка підписана обома учасниками події без зауважень.

Зокрема, із схеми слідують дані про наявність зовнішніх пошкоджень автомобіля марки «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_2 , як то, переднього бампера та переднього лівого крила.

Про пошкодження бампера вказує і водій ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях від 13 серпня 2025 року.

Однак, що заважало поліцейському, який складав протокол, вказати у ньому про спричинення ушкодження транспортного засобу, наразі невідомо.

Тому суд не може однозначно стверджувати, що у діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушення, бо ті його дії, що відображені у протоколі, не охоплюються складом правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у частині наявності наслідків, що настали в результаті порушення ПДР України.

Чи винна ця особа у вчиненні адміністративного правопорушення

З мотивів, що наведені вище, суд виключає із доказової бази у цій справі протокол ЕПР1 №422051 від 13 серпня 2025 року, так як він не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП у частині викладення формули обвинувачення, тобто, суті правопорушення, яка б відповідала диспозиції ст. 124 КУпАП, а тому він є недопустимим доказом.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі, цим процесуальним документом особа фактично притягається до адміністративної відповідальності . Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам ст.256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка, як зазначено вище, фактично є обвинуваченням.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які, у разі визнання особи винною, повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

Беручи до уваги, зокрема, рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднані з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені ст. 280 КУпАП, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

У той час, як сам обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З урахуванням того, що такі докази мають випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто бути такими, що не залишать місце сумнівав, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Так, як стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущення

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд знову вказує, що протокол складений неправильно, так як у ньому не викладено суті правопорушення у точній відповідності до ст. 124 КУпАП.

Такий протокол підлягає виключенню із числа доказів.

При цьому, не може виправити протокол самостійно в силу застосування правової позиції ЄСПЛ із даного питання, що окреслена у рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016) про те, що суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчинення адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд також не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Решта доказів, долучених до протоколу, є похідними від нього і покликані лише уточнити і деталізувати обставини, що викладені у протоколі. Самостійно вони не можуть бути покладені в основу обвинувачення.

А відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення має наслідком відсутність складу правопорушення у цілому.

Бо за змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення має розглядатись лише у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Тому суд не може самостійно сформулювати обвинувачення з урахуванням, зокрема, схеми ДТП, письмових пояснень учасників події та відеозапису з місця події.

Суд не виконує функції поліції, а лише оцінює зібрані нею докази, у тому числі й протоколу на їх відповідність вимогам закону.

З цим суд констатує, що поліція беззаперечно не довела наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення за ст. 124 КУпАП, а саме: дійсності обов`язкової ознаки його об`єктивної сторони пошкодження транспортного засобу, бо не відобразила його у протоколі.

Хоча за нормами КУпАП зобов`язана була це зробити.

Чи підлягає порушник адміністративній відповідальності

Підставою адміністративної відповідальності є наявність у вчиненому особою діянні всіх ознак складу правопорушення, передбаченого законом. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

У даному випадку суд встановив відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому приймає рішення про закриття провадження у цій справі на підставі п.1 ст.247 цього ж Кодексу.

Тому ОСОБА_1 у цьому провадженні не піддається адміністративному стягненню і не підлягає адміністративній відповідальності.

При цьому, суд відмічає, що потерпіла особа володілець автомобіля марки «Hyundai» не позбавляється права відшкодувати спричинені йому збитки у порядку, встановленому законом.

Бо ця права закривається фактично через допущені поліцією істотні порушення процедурних питань, що мають наслідком закриття провадження у цій справі.

У той час, як наявність пошкодження транспортного засобу доводиться у порядку цивільного судочинства.

Інші питання, що вирішуються судом при винесенні постанови

Судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 , так як він не піддається адміністративному стягненню.

Суд не вбачає застосування заходів забезпечення провадження у цій справі, тому не приймає рішення про їх скасування.

З цих мотивів, керуючись ст.ст.33, 283,284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 цього ж Кодексу у зв`язку з відсутністю у його діях складу цього правопорушення.

Роз`яснити потерпілому ОСОБА_3 його право звернутись до суду з позовом про відшкодування спричиненої шкоди у порядку цивільного судочинства.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на неї.

Строк пред`явлення до виконання три місяці з дня її винесення постанови.

Суддя Ірина Явіца