Справа № 462/5271/25 Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 33/811/1428/25 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 11 вересня 2025 року,

встановив:

постановою Залізничного районного суду м. Львова від 11 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 /вісімсот п`ятдесят/ грн 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 605 грн 60 коп. судового збору в дохід держави.

Згідно постанови, ОСОБА_1 07.07.2025 року о 11.49 год. у м. Львові на вул. Щирецька, 36, керуючи транспортним засобом «Mersedes Benz», номерний знак НОМЕР_1 , не дотрималась безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснила наїзд на припаркований автомобіль «BMW Х5», win НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів. Таким чином, ОСОБА_1 порушила вимоги п.13.1 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою місцевого суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Залізничного районного суду м. Львова від 11 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова є необґрунтована. Судом неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів судом. Вини своєї не визнає, оскільки діяла в обставинах, які від неї не залежали а саме: неправильне паркування авто БМВ Х5 та обмеження руху зі сторони автомобіля охорони. Звертає увагу на те, що патрульні відмовилися з`ясовувати всі обставини справи, зокрема порушення правил зупинки/стоянки водієм автомобіля БМВ Х5 та наявність авто охорони, яке фактично змусило ОСОБА_1 зменшити радіус повороту, щоб уникнути з ним зіткнення.

Наголошує, що патрульні вели себе упереджено і не реагували на її прохання щодо з`ясування обставин ДТП вони відмовилися їх з`ясовувати, що зафіксовано на відео з нагрудних камер. Крім того вважає, що патрульні завідомо неправдиво звинувачували ОСОБА_1 в неіснуючих порушеннях і «сприяли» іншому водію.

Крім того наголошує, що автомобіль БМВ Х5 відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС станом на 16 липня 2025 року win 5UXKTOC5260S79399 серед зареєстрованих транспортних засобів на території України не значиться, що також не було взято до уваги патрульними і не було належного правового реагування з їхнього боку. У протоколі про адміністративне правопорушення відсутні дані, щодо документа, який підтверджує право власності ОСОБА_2 на автомобіль, встановлені номера не відповідали марці БМВ, отже, на думку апелянта, патрульні визнали ОСОБА_2 потерпілою безпідставно.

Стверджує, що пояснення свідка ОСОБА_3 не є об`єктивними, оскільки він працівник СТО, який безпосередньо залишив автомобіль марки БМВ Х5 у місці з порушенням ПДР. Заявляє, що ОСОБА_3 вчинив щодо ОСОБА_1 насильницькі дії, проник у її автомобіль на намагався вирвати ключ запалення із замка. Таких дій ОСОБА_3 не заперечував, розповів патрульним, проте жодної реакції з їхнього боку не надійшло. Згадане стало підставою для написання заяви ОСОБА_1 по цьому факту до правоохоронних органів.

Резюмує, що у її діях відсутнє порушення п.13.1 ПДР, оскільки цей пункт стосується автомобілів, що рухаються. У той час зі схеми ДТП слідує, що мав місце наїзд на транспортний засіб, що стоїть.

Заслухавши пояснення апелянта на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлена, про причину неявки не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

У відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП неявка особи, яка подала апеляційну скаргу, та інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за їх відсутністю в судовому засіданні.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд також враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Так, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, всупереч категоричному невизнанні ОСОБА_1 вини під час апеляційного розгляду, підтверджується даними, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 384102 від 07 липня 2025 року, схемі місця ДТП, яка відбулась 07 липня 2025 року, письмових поясненнях ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від 07 липня 2025 року; відеозаписі події, який долучено до матеріалів справи.

Апеляційний суд наголошує, що судовий розгляд здійснюється у межах протоколу про адміністративне правопорушення щодо правомірності дій водія ОСОБА_1 у контексті дотримання нею, як водія транспортного засобу «Mersedes Benz», номерний знак НОМЕР_1 вимог п.13.1 ПДР України під час здійснення руху. Отже апеляційні доводи про те, що правила, визначені у п.13.1 ПДР стосуються автомобілів, що рухаються, а припаркований автомобіль«BMW Х5», був перешкодою для неї крізь призму вимог п.13.3 ПДР України, є неспроможними.

Твердження про упередженість працівників патрульної поліції є голослівними, та розціюються апеляційним судом як припущення особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Будь-яких доказів на підтвердження вказаних доводів апелянт суду не надала та при апеляційному розгляді таких не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та наклав на неї адміністративне стягнення у межах санкції цієї статті та з урахуванням вимог ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

постановив:

апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 11 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Оксана МАЛІНОВСЬКА-МИКИЧ