КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/4773/2025
Справа № 760/6573/25
Головуючий в суді І інстанції Педенко А.М.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 жовтня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю секретаря судового засідання Діденка А.С., розглянувши апеляційну скаргу захисника Сіренка Максима Юрійовича на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст. 2.9 «а» ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2025 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 27 лютого 2025 року о 16:29 по вул. Борщагівська, 154 в м. Києві керував транспортним засобом марки Nissan Almera д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за згодою водія, із застосуванням засобу Drager ARHK 0543, результат тесту позитивний, показник становив 1,02 проміле, з яким ОСОБА_1 погодився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник Сіренко М.Ю., не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 27 серпня 2025 року засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2025 року та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що постанова є незаконною, судом першої інстанції допущено спрощений підхід до розгляду справи, не надано правової оцінки доказам, справу розглянуто з порушенням права на захист, внаслідок чого було винесено незаконне рішення.

Наводив зміст п. 1.10 ПДР щодо визначення водія, вказував, що ОСОБА_1 не був водієм у розумінні вищезазначеного пункту ПДР, оскільки автомобілем він не керував, зокрема в стані алкогольного сп`яніння.

Посилався на п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Схоже тлумачення наведене і в п. 38 постанови Верховного суду у справі № 404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року, у якому зазначено, що керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Зауважував, що встановлення факту керування транспортним засобом є суттєвим для подальшої кваліфікації дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Наводив правові висновки, викладені в постановах апеляційних судів по іншим справам, зазначав, що знаходження в транспортному засобі чи поряд з транспортним засобом, який не в стані руху (знаходиться в нерухомому стані) не доводить факту керування транспортним засобом.

Наводив зміст ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості, вважав, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як його вину поліцейським не доведено належним чином, а обґрунтовано на припущеннях.

В судове засідання ОСОБА_1 та захисник Сіренко М.Ю. не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Захисник Сіренко М.Ю. направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підтримав доводи скарги та просив її задовольнити.

Дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МОН України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби).

Згідно п. 4, 5, 7, 10 розділу ІІ Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі - акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Дотримання наведених вимог працівниками поліції під час огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння судом першої інстанції перевірено.

Висновки судді місцевого суду про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

- відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 257903 від 27 лютого 2025 року;

- роздруківкою тесту № 3839 від 27 лютого 2025 року, згідно якого тест проводився до допомогою приладу Drager Alcotest 6820 ARHK-0521, результат аналізу 1,02 проміле, з підписом ОСОБА_1 ,

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого вбачається, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці за допомогою технічного приладу Drager Alcotest 6820 ARHK-0521, результати огляду на стан сп`яніння - проба позитивна, 1,02 проміле. У графі «З результатами згоден» - міститься підпис ОСОБА_1 ;

- відеозаписами із нагрудної камери поліцейського, що містяться на оптичному диску, на якому зафіксовано спілкування ОСОБА_1 та працівника поліції з приводу складання протоколу за порушення ч. 1 ст. 122 прим. КУпАП у зв`язку із зупинкою в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», та з подальшим проходженням огляду за допомогою технічних засобів ОСОБА_1 , який з результатом проходження огляду погодився.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається із відеозапису, після отримання результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820 ARHK-0521, з позитивним результатом 1,02 проміле, ОСОБА_1 не заперечував цих результатів, а також ствердно відповів на запитання працівника поліції, чи вживав алкогольні напої.

Також в графі «з результатами згоден» Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 підтвердив свою згоду з результатами огляду особистим підписом.

Роздрукований тест Drager Alcotest 6820 ARHK-0521 теж підписаний ОСОБА_1 .

Особа, яка проходить огляд на стан сп`яніння, на власний розсуд самостійно вирішує, чи згідна вона з результатом, який отримано при проведенні огляду поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, чи не погоджується з ним.

Незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути здійснена безпосередньо після проведення такого огляду шляхом активних дій та висловлена в категоричній чіткій формі.

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив, що водій ОСОБА_1 погодився з результатами огляду.

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 визнав свою вину, про що зазначено у постанові Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2025 року і не спростовується доводами апеляційної скарги.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, в яких захисник заперечував виконання ОСОБА_1 функцій водія, апеляційний суд констатує, що такі доводи спростовуються дослідженим відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 на початку відеозапису знаходився на водійському сидінні, в транспортному засобі Nissan Almera, д.н.з. НОМЕР_1 , о 16:23 відеозапису працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол в зв`язку із зупинкою в зоні дії дорожнього знаку «Зупинку заборонено», в ході спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 о 16:29 пояснив, що їхав з Черкащини, «проводжав хлопців», на ВДНГ вжив алкогольні напої, усвідомлюючи свій стан, зупинив транспортний засіб. Про те, що він автомобілем не керував, в ході фіксування події працівниками поліції ОСОБА_1 жодного разу не зазначав.

Щодо доводів апеляційної скарги, що справу розглянуто з порушенням права на захист, внаслідок чого було винесено незаконне рішення, апеляційний суд враховує, що розгляд справи в суді першої інстанції тричі відкладався в зв`язку із поданими захисником клопотаннями, який зазначав різні підстави неможливості явки в судове засідання (зайнятість у іншій справі, сімейні обставини, відрядження), а у клопотанні про відкладення розгляду справи, призначеної на 19 серпня 2025 року, захисник просив надати йому час для підготовки письмових пояснень, та що ОСОБА_1 , за його повідомленням, перебуває не у м. Києві, а тому також не може прибути до суду. Враховуючи вищевикладене, з метою захисту прав ОСОБА_1 , просив відкласти розгляд справи.

Разом із тим, в судове засідання 19 серпня 2025 року ОСОБА_1 особисто з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи ним до суду не подавалося, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи у відсутності захисника, який, подавши заяву про ознайомлення з матеріалами справи ще 07 травня 2025 року та ознайомившись з матеріалами справи, мав достатньо часу для підготовки письмових пояснень.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання (рішення ЄСПЛ «Чірікоста і Віола проти Італії»).

Посилання захисника в апеляційній практиці на правові висновки, викладені в постановах апеляційних судів при розгляді подібних справ, не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки врахування правових висновків інших судів положеннями чинного КУпАП не передбачено.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи захисника мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, будь-яких доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з матеріалів справи не вбачається і вони не знайшли свого підтвердження.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Постанова судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2025 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Сіренка Максима Юрійовича залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст. 2.9 «а» ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.