Провадження № 3/161/5892/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 02 жовтня 2025 року

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Мазур Д.Г., за участю: секретаря судового засідання Дручок О.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Військової служби правопорядку у збройних силах України ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, працюючого на посаді заступника командира ВЧ НОМЕР_1 , за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),-

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2025 до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшов протокол про вчинення військового адміністративного правопорушення ЛВЛ № 376 від 10 вересня 2025 відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

З протоколу вбачається, що капітан ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, заступником командира військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою АДРЕСА_2 (більш точне місце розташування вказати неможливо через введення на території України воєнного стану), всупереч вимогам розділу 10 Статуту внутрішньої служби ЗС України та нормативно-правовим актам МО України у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, вимогам ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, діючи умисно, всупереч інтересам служби, вчинив недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду, а саме допустив порушення які відображені в Довідці-доповіді (що додається до протоколу).

Вказаними діями (бездіяльністю) капітан ОСОБА_1 вчинив недбале ставлення до військової служби військовою службовою особою в умовах особливого періоду, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

На підтвердження вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, окрім протоколу про адміністративне правопорушення від 10.09.2025, складеного уповноваженою на те особою, суду надано: Довідку-доповідь та копію посвідчення офіцера ОСОБА_1 ..

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому адміністративному правопорушенні визнав свою вину частково. Зазначає, що усунув вказані недоліки , на підтвердження вищевказаного надає план усунення недоліків виявлених під час проведення перевірки оргінізації роботи щодо запобігання дорожньо-транспортним пригодам і порядку використання автомобільної техніки 09.09.2025 затверджений у ВСП. Під час розгляду справи надав суду копію витягу з посадовими обов`язками та службову характеристику. Просив суд врахувати зазначені обставини, не застосовувати до нього суворих заходів адміністративного впливу та, відповідно до положень статті 22 КУпАП, звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Представник Війскової служби правопорядку Ященко Віталій в судовому засіданні протокол підтримав, просив суд врахувати зазначені обставини, не застосовувати до ОСОБА_1 суворих заходів адміністративного впливу та, відповідно до положень статті 22 КУпАП, звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори», ст.17Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування як джерело права.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelinv.Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Безпосереднім об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, є встановлений порядок службової діяльності у сфері реалізації військовими службовими особами своїх прав і виконання обов`язків.

З об`єктивної сторони це правопорушення характеризується суспільно небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби, суспільно небезпечними наслідками у вигляді істотної шкоди і причинним зв`язком між вказаними бездіяльністю і наслідками.

Недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, наказами командування, через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Невиконання службових обов`язків полягає у невиконання дій, які входять до службових обов`язків.

Неналежне виконання службових обов`язків полягає в нечіткому, формальному або неповному здійсненні обов`язків.

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено перелік загальних обов`язків.

Статтею 16 цього Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами ЗСУ, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Обсяг дій та заходів, які вважають військовими обов`язками, міститься і в ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та підтверджуються відповідними наказами, що затверджують функціональні обов`язки конкретної військової службової особи із дорученням відповідних доказів.

При визначенні сфери службової недбалості слід установити межі службової компетенції службової особи та конкретне коло її повноважень. Невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків може бути як одноразовим, так і систематичним, і набувати вигляду певної лінії поведінки по службі.

Слід ураховувати, що відповідальність настає лише в тому разі, коли військова службова особа була не лише зобов`язана, а й мала реальну можливість діяти відповідним чином та виконати свої службові обов`язки в повному обсязі.

Це адміністративне правопорушення належить до правопорушень з формальним складом, для якого закон вимагає лише встановлення факту діяння, тобто відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби настає незалежно від того, чи призвело це діяння до негативних наслідків та завдання шкоди матеріального характеру.

Суб`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення характеризується необережністю, яка може виступати у двох формах: злочинна самовпевненість або злочинна недбалість.

Злочинна самовпевненість полягає в тому, що винний передбачає можливість настання суспільно небезпечних наслідків, які є результатом недотримання спеціальних правил, що регламентують службову діяльність військових службових осіб, але легковажно розраховує на їх відвернення.

Злочинна недбалість характеризується тим, що військова службова особа не передбачає, що в результаті недотримання спеціальних правил, які регламентують військову службову діяльність, може бути завдано шкідливих наслідків, хоча повинна була і могла це передбачити.

Суб`єктом цього правопорушення є лише військові службові особи, під якими, згідно з приміткою до ст. 172-13 КУпАП, розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 року справі № 185/12161/15-к вказав, що при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.

Судом встановлено, капітан ОСОБА_2 згідно функціональних обов`язків , за посадою начальника автомобільної служби озброєння військової частини НОМЕР_1 , вчинив недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду, а саме допустив порушення, які відображені в Довідці-доповіді (що додається до протоколу).

Під час перевірки стану роботи, щодо запобігання подій з автомобільною технікою, порядку її використання та організації внутрішньої роботи в парку військової частини НОМЕР_1 було виявлено наступні порушення:

??- не здійснюється проведення огляду АТ.

- огляди (перевірки) техніки посадовими особами військової частини НОМЕР_1 не проводяться.

- відсутність за березень та червень 2025 року наказів щодо запобігання ДІІ за підсумками організації експлуатації автомобільної техніки у військовій частині

- звірки з підрозділами Національної поліції щодо виявлення військовослужбовців, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого виду сп?яніння та які скоїли ДТП непроводяться;

- вивчення з військовослужбовцями - власниками транспортних засобів

- книга обліку діапазонів номерних знаків машин і причепів в наявності потребує доопрацювання, звірки щодо обліку діапазонів номерних знаків не проводились.

З урахуванням викладеного, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Однак, при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення суд враховує такий елемент верховенства права, як принцип пропорційності.

Принцип пропорційності спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення. Мета процесуальних дій має бути суспільно вагомою, для досягнення певної мети органи влади не можуть накладати на громадян зобов`язання, які перевищують установлені межі необхідності, а засіб досягнення суспільно вагомої мети має бути найменш обтяжливим для людини в конкретних умовах.

У рішенні від 25 січня 2012 р. № 3-рп/2012 (справа № 1-11/2012) Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні "Ісмаїлов проти Росії" від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄКПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Враховуючи характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, ступінь вини, його позитивну характеристику з місця служби, те, що до адміністративної відповідальності він притягається уперше, усунув вказані недоліки, суддя прийшов до висновку, що вчинені ОСОБА_1 правопорушення можуть бути визнані малозначними, оскільки тяжких наслідків від скоєння даних правопорушень не настало, відтак його може бути звільнено від відповідальності за вчинене на підставі ст.22 КУпАП,

Керуючись ст. 22, 283, 284 КУпАП, на підставі ст. 172-15 ч.2 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та звільнити його від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю, обмежившись усним зауваженням.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Д.Г. Мазур