ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
30 вересня 2025 рокуСправа №: 695/1535/25
Номер провадження 3/695/973/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Середа Л.В., розглянувши матеріали справи про адміністративні правопорушення, які надійшли з Золотоніського РВП ГУ НП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №287207 від 31.03.2025, ОСОБА_2 31.03.2025 о 23 год. 55 хв. в с. Піщана по вул.. Пушкіна, 2 керував автомобілем ВАЗ 2106, н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота та нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився на нагрудну бодікамеру 2495, чим порушив п. 2.5 ПДР - відмова особи, яка керує ТЗ від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів.

Дії ОСОБА_2 працівниками поліції кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 , адвокат Брус С.М. просив закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Просив при розгляді даної справи врахувати його письмове заперечення на протокол у справі про адміністративне правопорушення, яке отримано судом 29.07.2025р..

Згідно вказаного заперечення захисник Пилипенка В.М. наполягає, що будь-які належні, допустимі та достовірні докази, які б з достатністю вказували на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у справі відсутні, а провадження в справі необхідно закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення з огляду на таке:

- ОСОБА_1 не є суб`єктом притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, оскільки він не керував транспортним засобом, а додані до матеріалів справи відеозаписи не фіксують ні факту такого керування ні факту зупинення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ;

- надані відеозаписи є фрагментарними та вчиненими з порушенням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, оскільки не є безперервними, не дають можливості ідентифікувати зображених на них осіб, встановити як склад учасників подій, так і його місце, наявність інших осіб, та не дають чіткої відповіді на питання чи керував ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, вказаних у протоколі серії ЕПР1 № 287207 та чи був він зупинений працівниками поліції. Окрім того, з даних відеозаписів не вбачається, що працівники поліції належним чином встановили особу, з якою ведуть спілкування;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яке міститься в матеріалах справи не може бути допустимим доказом бо не підтверджується відео доказом, на якому ОСОБА_1 вручають вказане направлення та при цьому він відмовляється від проходження такого огляду;

- з матеріалів справи вбачається, що працівники поліції в порушення вимог ст. 266 КУпАП не вжили конкретних, дієвих заходів щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом після оформлення щодо нього матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП, не відібрали у нього зобов`язання не керувати транспортним засобом протягом 24 годин;

- підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння виникають після встановлення поліцейським факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак алкогольного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції/вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння у порядку та способами, що передбачені нормативними документами, та відмови особи від проходження такого огляду, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її ясності. Проте матеріали справи чіткої та однозначної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння не містять, а поліцейським порушено алгоритм дій, який розпочинається з відсторонення водія, щодо якого є підстави вважати, що він знаходиться в стані сп`яніння, після, запропонування проходження огляду на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу і, тільки в разі відмови особи від освідчення на місці або незгоди з результатами такого огляду, направлення правопорушника в заклад охорони здоров`я.

На підставі вищевикладеного, на переконання захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, керуючись принципом презумпції невинуватості, за відсутності доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а відтак доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю.

Судом також було допитано свідків, які були присутніми на місці події під час складення матеріалів про адміністративне правопорушення, а саме:

- ОСОБА_3 , який пояснив, що 31.03.2025, близько 22 год. йому зателефонував ОСОБА_1 який повідомив про конфлікт із дружиною та звернувся з проханням здійснити його перевезення до с. Софіївка Золотоніського району. Поїздка здійснювалася на транспортному засобі, що належить ОСОБА_1 . Під час руху, автомобіль потрапив у значну вибоїну (яму) на дорожньому покритті, внаслідок чого було пошкоджено колесо, що унеможливило подальший рух. Після інциденту автомобіль було зупинено на узбіччі, і пасажири ініціювали виклик евакуатора. Перебуваючи біля нерухомого транспортного засобу в очікуванні допомоги, до них під`їхав патруль поліції. Після з`ясування належності автомобіля ОСОБА_1 , правоохоронці викликали додатковий наряд поліції та склали протокол на ОСОБА_1 ;

- ОСОБА_4 , який пояснив, що йому 31.03.2025 зателефонував ОСОБА_1 та попросив приїхати до нього та допомогти витягти автомобіль який був пошкоджений та стоїть на обочині дороги. Свідок приїхав до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 близько 24 год. Коли він приїхав на місце то побачив, що автомобіль поломаний, знаходився у нерухомому стані. В цей час під`їхали працівники поліції, запитали, що сталося та викликали інший екіпаж, який склав матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ..

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Згідно п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Статтею 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст.130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, та за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є: 1) керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, доказуванню підлягають такі обставини: 1) керування особою транспортним засобом та 2) перебування цієї особи у стані сп`яніння (наркотичного, алкогольного чи іншого) або відмова від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.

Таким чином, знаходження біля транспортного засобу або всередині, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані, не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Однією з головних умов для огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатніх підстав вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а й та обставина, що саме ця особа у такому стані керувала транспортним засобом.

Тобто, факт вживання особою алкоголю до проведення огляду або відмову особи у проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння повинен бути в нерозривному зв`язку з керуванням цією особою транспортним засобом.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (п.7 Розділу І Інструкції).

Відтак вбачається, що поліцейський має спочатку встановити наявність ознак алкогольного сп`яніння та запропонувати водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Відмова особи проходити такий огляд має бути чіткою та однозначною. При цьому працівник поліції має чітко встановити, що особі зрозуміло можливість проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі, більше того, особа не позбавляється можливості проходження такого огляду в медичному закладі у випадку незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП до матеріалів справи додані наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення, серії ЕПР 1 №287207 від 31.03.2025, за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який містить виклад обставин події з вказівкою на те, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився;

- направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, відповідно до якого у ОСОБА_1 встановлені ознаки алкогольного сп`яніння а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода;

- рапорт працівника поліції про виявлене правопорушення.

До матеріалів справи долучено відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників поліції. Використання таких відеореєстраторів регламентується статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» та «Інструкцією про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженою наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року №100.

Зазначені відеозаписи були ретельно досліджені судом.

Наданий DWD-RW-диск містить два відеозаписи з нагрудної камери працівника поліції. Судом було здійснено повний перегляд усіх наданих відеозаписів.

Відеозапис (№2025_0331_224504_0000000_002495_0007) починається о 22 годині 45 хвилин 04 секунди і фіксує момент вступу працівника поліції у діалог із громадянином ОСОБА_5 , який стоїть біля транспортного засобу. Звертає на себе увагу факт численної присутності сторонніх осіб у безпосередній близькості до місця події, особи яких, як свідчить відеозапис, не були встановлені або ідентифіковані працівниками поліції.

Діалог між правоохоронцями та громадянином ОСОБА_1 було ініційовано негайною пропозицією пройти огляд на стан алкогольного чи іншого сп`яніння. Після отримання відмови від громадянина, співробітники поліції невідкладно приступили до складання процесуальних документів про адміністративне правопорушення. Відеозапис в подальшому фіксує переважно процес заповнення працівником поліції матеріалів про адміністративне правопорушення

Другий відеозапис (№2025_0331_230152_0000000_002495_0008) фіксує винятково фінальну стадію процесуальної дії а саме, момент, коли громадянин ОСОБА_1 ставить свій підпис у протоколі про адміністративне правопорушення.

На підставі безпосереднього дослідження вказаних відеозаписів, суд констатує відсутність підтвердження об`єктивної сторони правопорушення, а саме те, що відеозаписи не містять жодного об`єктивного підтвердження того факту, що громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Працівник поліції не навів жодної конкретної ознаки стану алкогольного сп`яніння, наявність якої могла б бути підставою для направлення на огляд. Крім того, не було роз`яснено громадянину його права та не надано пояснення щодо можливості альтернативного проходження огляду у медичному закладі, що є прямим порушенням встановленого законом порядку.

Таким чином, суд вказує, що обидва відеозаписи фіксують винятково процедурний аспект процес складання працівниками поліції матеріалів про адміністративне правопорушення, а не момент його вчинення.

Суд окремо відзначає вкрай низьку технічну якість наданого відеоматеріалу, що ставить під сумнів можливість його використання як належного та достовірного доказу:

Подія відбувається у темну пору доби, а штучне освітлення є нерегулярним.

Камера працівника поліції налаштована таким чином, що особа ОСОБА_1 є практично невидимою.

Значна частина відеозапису містить абсолютно темний екран або ж фіксує панель приладів службового автомобіля поліції.

Подібна якість фіксації унеможливлює чітку ідентифікацію осіб, які беруть участь у розмові, надають пояснення та, найголовніше, категорично відмовляються від проходження огляду на стан сп`яніння, що ставить під сумнів автентичність наданих пояснень.

Суд зауважує щодо допустимості та належності ключових процесуальних документів у цій справі:

У протоколі зазначено, що опис встановлених даних відбувся о 23 год. 55 хв., а сам протокол складено о 23 год. 57 хв. (31.03.2025).

Факт того, що працівникам поліції, як вбачається, вистачило лише двох хвилин (з 23:55 до 23:57) для зупинки транспортного засобу, з`ясування особи, встановлення ознак сп`яніння, пропозиції огляду та, зрештою, складання протоколу, є досить сумнівним з огляду на необхідність дотримання належної адміністративної процедури.

Крім того, початок відеозапису фіксується о 22 год. 45 хв., що викликає обґрунтовані сумніви у належному з`ясуванні усіх обставин справи та їх хронологічній відповідності зазначеному у протоколі часу.

Суд погоджується з доводами сторони захисту щодо неналежності як доказу Направлення на огляд для виявлення стану сп`яніння.

Відеозаписи не фіксують факту складання цього Направлення.

Більш того, Направлення складене після оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, про що свідчить час: протокол 23:57:05, Направлення 23 год. 58 хв.. Це суперечить логіці процесу документування правопорушення, де направлення має передувати фіксації відмови.

Доданий до матеріалів справи рапорт містить відомості про подію, яка нібито відбулася 01.04.2025 о 00:11 за іншою адресою (вул. Пушкіна, 62) і була зареєстрована о 00:12 через службу "102".

З огляду на те, що протокол складено 31.03.2025 (подія вул. Пушкіна, 2), суд констатує, що вказаний рапорт містить інформацію про іншу подію, яка відбулася в інший день та час, і, відповідно, не має жодного процесуального відношення до даної справи.

Наведені об`єктивні процесуальні та фактологічні розбіжності свідчать про неповноту та суперечливість доказової бази, що унеможливлює прийняття рішення про доведеність вини громадянина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Виходячи зі змісту статей 9, 245 та 280 КУпАП суд зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка має бути підтверджена належними доказами. Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотне.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об"єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з"ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Однак дослідивши додані до матеріалів справи докази, заслухавши пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, суд приходить до висновку, що матеріали справи не свідчать беззаперечно та поза розумним сумнівом про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Верховний Суд у своїй постанові від 08.07.2020 року по справі №463/1352/16-а зазначив, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою, суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать «за» чи «проти» тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Як вказувалось вище, частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, для того, щоб притягнути особу до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, має бути встановлено дві обставини керування транспортним засобом та перебування у стані, алкогольного, наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість чи відмова саме водія транспортного засобу від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Як роз`яснено у пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 404/4467/16-а зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу у просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Таким чином керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу у рух та зворушення з місця.

Належних та достатніх доказів у справі, якими зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у зазначений в протоколі період, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, матеріали справи не містять.

Оскільки матеріалами справи не містять достатніх доказів, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а інші докази у справі містять ряд неточностей, а тому не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення.

Аналізуючи наведені обставини та оцінюючи зазначені в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а також його вини у вчиненні тих дій, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 1 ст.247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 23, 26, 33-35, 130, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом 10 днів.

Суддя Середа Л.В.