Єдиний унікальний номер: 378/1382/25
Провадження № 3/378/445/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2025 року селище Ставище

Суддя Ставищенського районного суду Київської області Гуртовенко Р. В., розглянувши матеріали, які надійшли від батальйону №2 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, за ст. 130 ч. 1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

За протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 457218 від 18.09.2025 року, ОСОБА_1 18.09.2025 року о 00 годині 24 хвилин в с. Василиха по вул. Садова (виїзд в бік с. Торчиця), Білоцерківського району Київської області, керував автомобілем марки "ВАЗ 2109", державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів), від проходження в установленому порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 до суду не прибув, подав клопотання про закриття провадження по справі, оскільки він з товаришами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Едуардом поверталися з с. Василиха в с. Торчиця польовою дорогою та застрягли в болоті. Коли виштовхали автомобіль на дорогу, то побачили, що перегрілось та заклинило колесо, і автомобілем далі рухатись було не можливо. Едуард, яким був за кермом, пішов до села, щоб взяти необхідний інструмент та розблокувати колесо. В цей час до них під`їхали працівники поліції, які підійшли до нерухомого автомобіля і почали його звинувачувати, що він керував автомобілем. Вони не могли сказати, що саме ОСОБА_4 був за кермом автомобіля, оскільки на той час були об`єктивні причини і це могло зашкодити його особистим інтересам. Він працівникам поліції неодноразово зазначав, що не є водієм і не керував автомобілем. Будь-яких доказів, що він керував автомобілем поліцейськими не надано. Той факт, що автомобіль не рухався, визнається і самим працівником поліції, що склав протокол. Зокрема із відеозапису (02:22:39 - 02:22:44) з нагрудної камери 476140, вбачається, що під час розмови працівник поліції показує на наш автомобіль і каже "переднє ліве колесо заклинило", на що поліцейська, що склала протокол відповідає "то вони ж чомусь і стали". Крім того, він не відмовлявся від проходження огляду і був згоден його пройти за умови, що нададуть докази того, що він керував автомобілем, тобто, що є водієм.

Із письмових пояснень наданих суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановлено, що 17.09.2025 близько 23 години 00 хвилин вони разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 поверталися з с. Василиха в с. Торчиця польовою дорогою, за кермом автомобіля був Едуард. Проте не врахували, що на польовій дорозі багно, в результаті чого застрягли. Коли виштовхали автомобіль на дорогу, то побачили, що перегрілось та заклинило колесо, і автомобілем далі рухатись було не можливо. Едуард, яким був за кермом, пішов до села, щоб взяти необхідний інструмент і розблокувати колесо. В цей час до них під`їхали працівники поліції, які підійшли до нерухомого автомобіля, в якому вони сиділи і почали ОСОБА_1 звинувачувати, що він керував автомобілем. Вони всі заперечували, що автомобілем керував ОСОБА_6 . Будь-яких доказів, що ОСОБА_6 керував автомобілем поліцейськими не надано.

Розглянувши справу та дослідивши її матеріали, вважаю за наступне.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 1.10 ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», правопорушення за ст. 130 КУпАП вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Крім того, Верховним Судом в постанові від 20 лютого 2019 року в справі № 404/4467/16-а сформульовано правовий висновок, згідно з яким само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Отже, однією з умов для притягнення водія до адміністративної відповідальності на підставі за ч. 1 ст. 130 КУпАП є доведення факту керування ним транспортним засобом під час сп`яніння.

Згідно з Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/3299, з метою фіксування правопорушення працівниками поліції застосовуються технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Пунктом 5 розділу ІІ Інструкції передбачено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

Відповідно до п. 1 розділу VII Інструкції під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

При дослідженні відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який наданий суду, не зафіксовано керування ОСОБА_1 транспортним засобом. З відео встановлено, що автомобіль марки "ВАЗ 2109" стоїть на узбіччі. Проте, не можливо встановити, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а останній заперечував факт керування транспортним засобом. На відео відсутній момент зупинки вказаного транспортного засобу. Зокрема із відеозапису (02:22:39 - 02:22:44) з нагрудної камери 476140, вбачається, що під час розмови працівник поліції показує на автомобіль і каже "переднє ліве колесо заклинило", на що поліцейська, що склала протокол відповідає "то вони ж чомусь і стали". Також, на відео не зафіксовано відмову від проходження огляду, зокрема відеозаписом (01:22:08 - 01:23:10) з нагрудної камери 476140 встановлено, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння і був згоден його пройти за умови, що поліцейські нададуть докази того, що він керував автомобілем, тобто є водієм.

Відповідно до п.п. 6, 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд не бере до уваги копію постанови батальйону №2 полку патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП НП України від 18.09.2025р. серії ЕНА № 5745747, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки на ній відсутня відмітка щодо набрання нею законної сили.

Разом з цим, суд зазначає, що матеріали справи не містять інших достатніх та належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 18.09.2025 року о 00 годині 24 хвилин в с. Василиха по вул. Садова (виїзд в бік с. Торчиця), керував автомобілем ВАЗ 2109, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження в установленому порядку огляду на стан сп`яніння відмовився.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Статтею ст. 130 КУпАП передбачено накладення стягнення у виді штрафу та обмеження у користуванні водійськими правами.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, мають тлумачитись на її користь, а згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Згідно до вимог ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього ж Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, вважаю, що відсутні докази, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відтак провадження по справі слід закрити, в зв`язку з відсутністю складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 245, 247 п. 1, 251, 252, 266, 280, 283-285, 287 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити в зв`язку з відсутністю складу даного адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Ставищенський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Р. В. Гуртовенко