Єдиний унікальний № 371/1352/25
Номер провадження № 3/371/562/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2025 р. м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області

у складі:

головуючої судді Геліч Т.В.,

секретаря судового засідання Семерей Л.М.

особи, яка притягується до адміністративної

відповідальності ОСОБА_1

захисника особи, яка притягується до адміністративної

відповідальності Красовицького О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миронівка справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Відділу поліції №2 Обухівського ГУП УНПУ у Київській області, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: квартира АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 12.05.2025 о 22 год. 00 хв. за адресою проживання: квартира АДРЕСА_2 , ухилялась від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків, щодо належного виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: залишила дитину без нагляду та перебувала біля нього в нетверезому стані, чим вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст.184 КУпАП.

Матеріали справи відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП, надійшли до суду 25.08.2025, тобто після закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП.

Особа яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала до суду клопотання про закриття провадження у справі за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів вчинення нею правопорушення. До клопотання додала пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 датовані 29.09.2025.

В судовому засідання ОСОБА_1 клопотання підтримала, вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала, обставини, викладені в протоколі заперечила. Вказала, що доглядає за дитиною належним чином, алкогольні напої у час та за місцем, вказаним у протоколі про адміністративне правопорушення, не вживала, у стані алкогольного сп`яніння разом з дитиною ніколи не перебуває. Зауважила, що на її думку, батьки мають намір позбавити її батьківських прав, тому постійно викликають поліцію. Просила закрити провадження у справі зі відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Захисник Красовицький О.О. у судовому засіданні просив закрити провадження у справі за відсутності в діях його підзахисної складу адміністративного правопорушення. Вказав, що його довірителька не вчиняла правопорушення, яке зафіксоване у протоколі, про адміністративне правопорушення, належним чином доглядає за своєю дитиною. Такі виклики поліції батьками ОСОБА_1 та складення протоколів про адміністративні правопорушення, мають негативні репутаційні наслідки для його довірительки, як матері.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як визначено статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, визначені в статті 280 КУпАП, зокрема орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, розглядаючи таку справу, орган повинен забезпечити законність при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність цієї особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За диспозицією ч. 1 ст. 184 КУпАП адміністративна відповідальність настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Отже, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків що стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей; незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей полягає у бездіяльності, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно і у неповному обсязі. Таке ухилення від виконання батьківських обов`язків може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки диспозиція ст. 184 КУпАП передбачає саме ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, підтверджується письмовими матеріалами справи:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 242019 від 17.05.2025.

Свідоцтвом про народження дитини ОСОБА_2 07.02.2024 року, з якого слідує що малолітня дитина знаходиться у віці 1 року 9 місяців.

Заявою ОСОБА_4 про вчинення правопорушення від 17.05.2025, в якій заявниця зазначила про те, що її донька, ОСОБА_1 постійно залишає дитину, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за дитиною доглядає заявниця та її чоловік ОСОБА_3 , також ОСОБА_1 вживає алкогольні напої та перебуває біля дитини в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно письмових пояснень ОСОБА_4 від 17.05.2025, які долучені до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення, 17.05.2025 близько 22 години, за місцем проживання, квартира АДРЕСА_1 , у них із донькою ОСОБА_1 виник конфлікт, остання постійно залишає дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із батьками, дитину доглядають вони, також ОСОБА_1 вживає спиртні напої та годує дитину грудним молоком перебуваючи в стані сп`яніння.

Згідно з поясненнями ОСОБА_3 від 17.05.2025, які долучені до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення, 17.05.2025 близько 22 години, за місцем проживання, квартира АДРЕСА_1 , у них із донькою ОСОБА_1 виник конфлікт, остання постійно залишає дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із батьками, дитину доглядають вони, також ОСОБА_1 вживає спиртні напої та годує дитину грудним молоком перебуваючи в стані сп`яніння.

На думку суду у справі про адміністративне правопорушення є достатньо достовірних, належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.

Щодо наданих суду особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , пояснень свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 29.09.2025, суд зазначає наступне.

В розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.Також в деяких інших справах проти України ЄСПЛ розглядав питання про віднесення правопорушень передбачених КУпАП до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України» (F 2)) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

Щодо пояснень свідків, які додаються до протоколу, і які також можуть викликатися в судове засідання за викликом суду, звертаємо увагу на положення пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні.

Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними.

Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «Олег Колесник проти України»).

Як висновок, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).

Так, єдині пояснення свідків, які додані до протоколу мають одне із вирішальних значень для встановлення вини особи.

Отже, суд наголошує на тому, що ані ОСОБА_1 , ані її захисник не зверталися до суду із клопотанням про виклик та/або допит свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Аргументів про те, чому свідки не можуть зявитися до суду для надання пояснень суду не надано.

Суд вважає, що особа , яка притягується до адмінітсративної відповідальності, та її захисник не були позбавлена можливості спростувати пояснення, отримані працівниками поліції в день вчинення правопорушення, шляхом виклику та безпосереднього допиту свідків у судовому засіданні, або іншими доказами.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку що пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 29.09.2025 надані особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , суду самостійно, не є належними та допустимими доказами на спростування вини останньої, а тому до уваги не беруться.

Разом з цим, судом встановлено, що правопорушення було вчинене 12.05.2025

Згідно ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчились строки, передбачені ст. 38 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи, що на момент розгляду справи закінчився трьохмісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності, провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст.184,245,251,252,280,283-285КУпАП суд

постановив:

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити на підставі пункут 7 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її ухвалення через Миронівський районний суд Київської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, якщо вона буде оскаржена. В інакшому разі після її перегляду Апеляційним судом.

Суддя Тетяна ГЕЛІЧ