Житомирський апеляційний суд
Справа №935/418/25 Головуючий у 1-й інст. Рибнікова М. М.
Номер провадження №33/4805/945/25
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Кушніренка А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 червня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно постанови судді місцевого суду, ОСОБА_1 15 лютого 2025 року о 10-38 год у м .Коростишів по вул. Героїв Небесної Сотні,24 керував транспортним засобом Део Ланос, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком на стан алкогольного сп`яніння №911 від 15 лютого 2025 року, результат огляду 0,42 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови, неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що суд першої інстанції не врахував, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Зазначив, що на момент прибуття працівників поліції останній автомобілем не керував та не мав наміру керувати. Вважає подальші дії працівників поліції неправомірними. Зазначив, що згода на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не спростовує вищевказаних порушень. Хоча працівники поліції пропонували огляд у медичному закладі, проте відповіді не дочекались, вважаючи, що результатів огляду за допомогою газоаналізатора достатньо, наслідки проходження такого огляду не роз`яснювались, направлення у його присутності не складалось та не вручалось. Крім того, вказав, що у протоколі у додатках зазначений «висновок про результати огляду на стан сп`яніння», хоча останній до матеріалів не долучений.

Вважає, що зібраних у справі доказів недостатньо для визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому у його діях відсутній склад вказаного адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та адвокат Кушніренко А.В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Приписи ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Як на докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя районного суду послався на наступні докази, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №247574 від 15 лютого 2025 року; розписку ОСОБА_1 від 15 лютого 2025 року про роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП; розписку ОСОБА_1 про інформування його про порядок застосування спеціального технічного засобу; розписку ОСОБА_1 про ознайомлення з вимогами ст. 266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом; свідоцтво про повірку; акт огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, підставою для проведення якого було виявлені ознаки: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Результат 0,42 проміле; направлення ОСОБА_1 на огляд на з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 15 лютого 2025 року до Коростишівської ЦРЛ, огляд у медичній установі не проходив; результати огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки: тест №911 від 15 лютого 2025 року 0,42 проміле; копію постанови про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 від 15 лютого 2025 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП; довідку ВП №1 Житомирського РУП №2 про те, що ОСОБА_1 протягом року не піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП; довідку ВП №1 Житомирського РУП №2 про те, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія, яке було тимчасово вилучено; довідку ВП №1 Житомирського РУП №2 про те, що власником автомобіля Део Ланос, д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 ; відеозаписи з портативного реєстратора поліцейського та автомобільного відеореєстратора.

Вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на наступне.

Не всі доводи апеляційної скарги є такими, що заслуговують на увагу, проте аргументи про відсутність доказів факту керування транспортним засобом апеляційний суд вважає обґрунтованим.

Так, частиною 1 статті 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, полягає в тому числі у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Тобто, складовою частиною об`єктивної сторони в даному правопорушенні є саме керування транспортним засобом.

Як вбачається з матеріалів справи та відеозаписів з фіксацією обставин події, працівниками поліції не було задокументовано, обґрунтовано та доведено належними і допустимими доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

На долучених до матеріалів справи відеозаписах зафіксовано, як працівники поліції під`їхали до автомобіля Daewo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , який стояв запаркований біля тротуару із вимкненим двигуном. До транспортного засобу підійшов ОСОБА_1 у супроводі двох жінок, відкрив передні двері з боку пасажира, поклав речі та замкнув автомобіль. Наступний відеофайл фіксує, як працівники поліції у службовому автомобілі встановили особу ОСОБА_1 , вказали, що зупинили його за порушення ним правил паркування, роз`яснили права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Разом з тим, працівники поліції зауважили на наявні у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук). На пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу газоаналізатора Драгер або у найближчому медичному закладі ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці та після роз`яснень щодо порядку користування приладом пройшов огляд з позитивним результатом 0,42 проміле. В подальшому працівники поліції склали щодо ОСОБА_1 адміністративні матеріали, які він підписав, зазначив, що надасть пояснення у суді.

Отже, зазначений відеозапис, на який посилається суд першої інстанції, не містить ні руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , ні його зупинки працівниками поліції. Складена на ОСОБА_1 постанова серії ЕНА №4078623 від 15 лютого 2025 року може слугувати доказом лише порушення правил паркування. При цьому інших доказів, які могли б підтвердити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, до матеріалів справи також не долучено.

З матеріалів справи та долучених відеозаписів не можливо встановити доведеність обставин, викладених у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема відсутні посилання на докази щодо причин зупинки названого автомобіля.

Отже, саме по собі проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 за недоведеністю факту керування транспортним засобом не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, у зв`язку із відсутністю об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння у складених поліцейськими протоколі про адміністративне правопорушення та інших матеріалах не вбачається, а фабула протоколу про адміністративне правопорушення містить невідповідності із встановленими у справі обставинами.

Отже, матеріали справи спростовують висновки судді про доведеність допустимими та належними доказами порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 а ПДР та наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вищезазначене ставить під сумнів законність дій працівників поліції, що в силу правового принципу «плодів зіпсованого дерева» є підставою вважати всі наступні дії поліцейських та здобуті у справі дані, в тому числі огляд водія, неправомірними.

Доктрина «плодів отруйного дерева», сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України». Іноді використовується також фраза: «плід отруєного дерева».

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_1 є недоведеною поза розумним сумнівом.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є недоведеним.

Враховуючи, що Конституцією України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, особа не може бути визнана винуватою доки її вину не буде доведено в установленому законом порядку, при тому, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, керуючись ст. 245 КУпАП, згідно якої завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є - своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, апеляційний суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 червня 2025 року скасувати. Ппровадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова суду апеляційної інстанції є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь