Справа № 703/1286/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Овсієнко І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

у с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №000260 від 01.03.2025, ОСОБА_1 02.12.2024 близько 18-16 год по вул. Незалежності в м. Сміла, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_1 , при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, в порушення пунктів 12.3 та 12.4 ПДР України, не вжив заходів щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки або безпечного для інших учасників дорожнього руху об`їзду перешкоди, чим спричинив зіткнення з автомобілем «Jaguar X Type», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальної шкоди.

Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 органом, що склав протокол про адміністративне правопорушення, кваліфіковано за ст. 124 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, надав пояснення про те, що 02.12.2024 близько 18-00 год по вул. Незалежності в м. Сміла їхав на власному мікроавтобусі «Mercedes-Benz Vito» в бік центра міста Сміла. При наближенні до перехрестя із вул. Одеською, коли здійснював рух повз АЗС, побачив, що на смугу його руху різко почав рушати інший автомобіль, що виконував поворот, тому вдався до екстреного гальмування, однак не зміг уникнути зіткнення. Станом на час описуваних подій був нетверезий, однак вважає, що адекватно сприймав події навкруги. Рухався зі швидкістю до 60 км/год, мікроавтобус за комплектацією пасажирський, проте був завантажений цементом. Надалі був присутній при складенні протоколу про адміністративне правопорушення щодо водія автомобіля, з яким відбулося зіткнення. Під час судового розгляду висловив доводи щодо того, що сліди від гальмування на схемі ДТП відображені хибно, оскільки існували на всьому шляху гальмування, аж до того місця, де транспортний засіб залишався нерухомим після ДТП.

Водій автомобіля «Jaguar X Type», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 надав пояснення про те, що 02.12.2024 ввечері здійснював рух по вул. Одеській в м. Сміла та мав намір повертати ліворуч, на вул. Незалежності. Перед ним рухався вантажний автомобіль, тому зупинився, щоб той проїхав, після чого переконався, що немає перешкод з боку транспортних засобів, що рухаються по вул. Незалежності, продовжив рух та виконував поворот ліворуч. В той час, коли вже фактично закінчив маневр, за власним переконанням знаходився на правій смузі руху, в крайньому правому положенні, відчув удар в задню частину автомобіля з правого боку, від удару його автомобіль розвернуло в інший бік. Перед виконанням повороту не бачив, щоб з правого боку по вул. Незалежності наближався автомобіль, поворот виконував із увімкненим покажчиком повороту.

Заслухавши пояснення учасників дорожньо-транспортної події та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з п. 12.3 ПДР України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

За п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Стаття 251 КУпАП визначає доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 252 КУпАП зобов`язує орган (посадову особу) оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Незважаючи на невизнання своєї провини, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, поза розумним сумнівом підтверджується сукупністю письмових доказів, досліджених безпосередньо під час судового розгляду, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №000260 від 01.03.2025 року, що відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та в якому викладені обставини невиконання ОСОБА_1 02.12.2025 вимог п. 12.3 та 12.4 ПДР України та як наслідок вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене ст. 124 КУпАП;

- висновком експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи від 19.08.2025 №420/25-23, відповідно до якого швидкість руху автомобіля «Mercedes-Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_1 на момент початку гальмування перевищувала 71-72 км/год, в відповідній дорожній обстановці водій вказаного транспортного засобу мав діяти відповідно до вимог п. 12-3 та 12.4 ПДР України. У даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Mercedes-Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 12.4 ПДР України, з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожній обстановці, за умови руху автомобіля «Mercedes-Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_1 зі швидкістю 50 км/год, водій ОСОБА_1 мав би технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Jaguar X Type», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Даний висновок експерта підготовлений за клопотанням обох учасників дорожньо-транспортної пригоди, її проведення доручене експертам Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (, місцезнаходження: м. Черкаси, вул. Свято-Макарівська, 135А), про що сторони одностайно клопотали.

В судовому засіданні судовий експерт Вовк В.Є. підтвердив викладені ним у дослідженні висновки. Пояснив, що під час проведення дослідження використовував надані судом матеріали, а саме матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та матеріали справи щодо водія ОСОБА_2 , іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, дозвіл на використання останніх був наданий судом згідно із постановою про призначення експертизи. Матеріали другої справи містили схему до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, відомості якої використані для формулювання висновків експерта. Згідно із даною схемою, виявлено спарені сліди гальмування автомобіля «Mercedes-Benz Vito», параметри яких використані для проведення розрахунків гальмівного шляху вказаного транспортного засобу при русі із дозволеною в межах населеного пункту швидкістю 50 км/год. Отримане значення в подальшому порівняне із відстанню гальмівного шляху, відображеного на схемі. При цьому використовувалась довжина довшого сліду гальмування, що є усталеним в експертній практиці. Висновок про залишення вказаних слідів саме даним транспортним засобом зроблений на основі аналізу інформації, наведеної в постанові про призначення експертизи та матеріалах справи, що стосуються обставин зіткнення транспортних засобів, ідентифікація належності слідів, виходячи із обставин випадку, не є ускладненою, відсутні розумні підстави для сумніву, що вони залишені іншим автомобілем, ніж «Mercedes-Benz Vito». На основі проведених досліджень зроблений висновок, що водій автомобіля «Mercedes-Benz Vito» за умови дотримання дозволеної в межах населеного пункту швидкості руху мав можливість уникнути зіткнення, а недотримання ним вимог п. 12.4 ПДР України знаходиться в причинному зв`язку із даною ДТП. Експерт підтвердив, що для обставин зіткнення транспортних засобів, аналогічних тим, що є предметом даного судового розгляду, необхідними та водночас достатніми даними для формулювання висновку експерта, є довжина слідів гальмування та відображення на схемі місця зіткнення транспортних засобів, інші значення в такому випадку встановлюються розрахунково. На запитання представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвоката Глущенка О.С. пояснив, що відстань між місцем зіткнення та місцезнаходженням транспортного засобу, відображеного на схемі, в даному випадку не має значення для відповіді на постановлені питання. Спростував доводи ОСОБА_1 про те, що сліди від коліс на проїзній частині мали би відобразитися протягом всього відрізку, де було застосоване гальмування, оскільки під час зіткнення транспортних засобів, внаслідок дії на водія перевантажень, останній відпускає педаль гальма, відповідні сліди від місця удару і до місця зупинки транспортного засобу, не відображуються, що застосовується в експертній практиці як константа.

Вказаними поясненнями експерта спростовуються доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, її захисника, щодо невірного відображення на схемі місця ДТП слідів гальмування, відсутності їх належної прив`язки до нерухомих об`єктів, наявних на місцевості.

Зазначені вище докази сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони отримані у визначеному процесуальним законом порядку.

Доводи ОСОБА_1 про те, що керований ним транспортний засіб був завантажений, судом відкидаються, оскільки не підтверджені матеріалами справи, а сторона, яка на них посилається, протягом всього провадження в суді не була позбавлена можливості посилатися на їх існування, зокрема при призначенні повторної автотехнічної експертизи, надавши відповідні відомості як частину вихідних даних, проте відповідним правом не скористалася. Наданий ОСОБА_1 на підтвердження відповідної обставини товарний чек про придбання мішків із цементом не є належним доказом, що вантаж перебував в мікроавтобусі на час ДТП.

Водночас, суд вважає доречними відомості, зображені на фотографії з місця події, що надана захисником ОСОБА_3 , яка вказує на помилкове зображення на схемі місцезнаходження транспортних засобів після ДТП, оскільки такі знаходилися не паралельно поруч, як відображено на схемі, а фактично ввесь кузов автомобіля «Jaguar X Type» знаходився попереду автомобіля «Mercedes-Benz Vito», відтак ближче до залізничного полотна. Водночас вказана інформація жодним чином не спростовує встановлених в ході судового розгляду обставин пригоди.

Судом досліджений також відеозапис дорожньо-транспортної події, однак такий за своїми властивостями, в першу чергу якістю зображення та місцезнаходженням камери міського відеоспостереження, не дозволяє встановити об`єктивну інформацію щодо предмету судового розгляду, відображає лише зіткнення біля залізничного переїзду по вул. Незалежності в м. Сміла транспортних засобів, які неможливо ідентифікувати, так сам як і послідовність дій їх водіїв, тому даний доказ судом при прийнятті рішення не береться до уваги.

Пояснення ОСОБА_1 щодо дотримання ним обмежень швидкості руху, встановлених в населеному пункті, суд відкидає, оскільки такі спростовуються дослідженим в судовому засіданні висновком автотехнічної експертизи. Такі показання суд вважає способом захисту особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та спрямовані на уникнення пов`язаних із даним фактом негативних наслідків.

Щодо посилань сторони захисту на відсутність в матеріалах справи схеми місця ДТП, суд зазначає наступне.

Вказана схема є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення, складається на місці порушення у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, як передбачено п. 1 розділу ІХ Наказу МВС від 07.11.2015 №1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

За обставинами даної справи, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений не на місці ДТП та не в день, коли така відбулася, оскільки інформація про імовірне виникнення внаслідок його протиправних дій даної дорожньо-транспортної події отримана після винесення судом 13.03.2025 постанови про звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності, проте така в подальшому апеляційним судом скасована.

Відтак орган, уповноважений складати протокол про адміністративне правопорушення, був позбавлений можливості скласти відповідну схему в визначений для цього час для приєднання до матеріалів справи щодо ОСОБА_1 з об`єктивних причин.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11 чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 Суд визнав, що провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції, і у справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

Отже при розгляді справи про адміністративні правопорушення судом мають бути застосована процедура та дотримані гарантії прав осіб, прирівняні до таких під час кримінального провадження.

В усталеній прецедентній практиці ЄСПЛ сформувався підхід, за яким оцінка доказів з точки зору їх належності та допустимості є прерогативою національних судів, ЄСПЛ же наголошує на необхідності застосування процесуальних гарантій забезпечення справедливості кримінального провадження в цілому. При цьому термін «кримінальне провадженням» має автономне тлумачення.

Такий підхід ЄСПЛ застосував у справах «Дудка проти України» (заява №55912/09, рішення від 04 грудня 2018 року), «Леонід Лазаренко проти України» (заява№ 22313/04, рішення від 28 жовтня 2010 року), «Гелетей проти України» (заява №23040/07, рішення від 24 квітня 2018 року).

З огляду на викладене, враховуючи що в судовому засіданні належним чином встановлено, що вказана схема, оригінал якої наявний в матеріалах справи №703/6627/24, провадження 3/703/104/25, складалася безпосередньо на місці пригоди 02.12.2024, ОСОБА_1 був обізнаний з її змістом, погодився із наведеними там даними, брав участь у відповідних вимірюваннях, що засвідчив власним підписом, відповідні обставини в судовому засіданні підтвердив, в суду відсутні підстави вважати, що даний доказ здобутий із порушенням прав людини та основоположних свобод, передбачених Конвенцією або вітчизняним законодавством, відтак недопустимим, і як наслідок не приймати його до уваги під час прийняття рішення. Вказане стосується і висновку експерта від 19.08.2025 №420/25-23, під час виготовлення якого дана схема використовувалася, належний дозвіл був наданий судом під час винесення постанови про призначення експертизи від 21.07.2025 з метою якомога детальнішого встановлення обставин події та забезпечення експерта достатніми вихідними даними для проведення досліджень.

Суд вважає, що доказами, дослідженими у судовому засіданні доведено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а учасниками провадження не надано доказів та відомостей, які б спростовували такий висновок.

Отже суд дійшов переконливого висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме «Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів» і останній висновок виключає задоволення клопотання сторони захисту щодо закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ч. 1-2 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Подія адміністративного правопорушення, у вчиненні якого звинувачується ОСОБА_1 , мала місце 02.12.2024, діяння останнього містить склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього кодексу.

На підставі викладеного суддя вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 слід закрити.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується виключно у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, підстави для стягнення судового збору відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 38, 124, 247, 251, 283, 284 КУпАП

п о с т а н о в и в :

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП - закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя І.В.Овсієнко