Номер провадження 33/816/389/25 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Шевченко Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Турчак М.В. на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2024 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік за те, що 10 листопада 2024 року о 20 год. 30 хв., в м. Суми по вул. Привокзальна, № 6, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI, н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в установленому законом порядку в закладі охорони здоров`я КНП СОР «ОКМЦСНЗ», що підтверджується висновком лікаря нарколога від 10 листопада 2024 року № 2173.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9(а) ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Турчак М.В., звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову судді суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі за ч. 1 ст.130 КУпАП відносно її підзахисного закрити, за відсутністю події та складу даного адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог, захисник не навела жодних доводів, а зазначила лише, що скарга у такому вигляді подана нею з метою дотримання встановленого законом 10-ти денного строку на апеляційне оскарження. Крім того, захисник зазначала, що після ознайомлення з матеріалами справи та повним текстом оскаржуваного рішення, який вона не отримала, нею буде подано доповнення та уточнення до апеляційної скарги, з викладенням мотивів незаконності оскаржуваного нею рішення суду першої інстанції.

Однак, до початку апеляційного розгляду захисником ОСОБА_2 доповнень до апеляційної скарги так надіслано і не було.

У свою чергу, особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав клопотання, в якому просив зупинити розгляд даної справи до звільнення його з військової служби. З аналогічним клопотанням звернувся до суду і захисник Шевченко Д.С.

Крім того, у доповненнях до апеляційної скарги, захисник Шевченко Д.С. посилається на те, що ОСОБА_1 на даний час мобілізований та перебуває на військовій службі у лавах ЗСУ на посаді водія групи транспортування, що підтверджується відомостями військового квитка серії НОМЕР_2 , а тому, проведення його огляду мало відбуватись не працівниками поліції, а посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, згідно вимог ч.2-7 ст.266-1 КУпАП. При цьому, працівники поліції не склали акт огляду, не долучити його до справи, внаслідок чого неможливо встановити законне обґрунтування пропозиції проходження огляду у закладі охорони здоров`я, оскільки відсутній документ з позначенням щодо відмови особи від огляду на місці чи незгоди з результатами такого огляду, у протоколі не зазначили назву та ідентифікуючі ознаки приладу, за допомогою якого пропонувався огляд ОСОБА_1 , наявність сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, а відеозапис, який було враховано суддею при визнанні останнього винуватим, не містять відомостей, що йому було роз`яснено як порядок застосування приладу Драгер, так і загальну процедуру огляду що вказує на порушення. Права встановлені ст. 268 КУпАП ОСОБА_1 , також, роз`яснені не були, і після складання протоколу останній не був відсторонений від керування, ці вимоги законодавства були проігноровані працівниками поліції.

Також, захисник вказує, що ОСОБА_1 здав біосередовище у виді сечі, але жодного лабораторного дослідження не здійснювалося, тобто, у даному випадку наявне порушення вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та вказує на те, що висновок щодо результатів медичного огляду останнього на стан сп`яніння, є недійсним, враховуючи і те, що в ньому вказана інша невідома особа з прізвищем ОСОБА_3 .

Крім того, як вказує захисник, на відеозаписі, долученого до матеріалів справи, не зафіксовано руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та його зупинка, і ці обставини жодними доказами не підтверджено, що ставить під сумнів доведеність того, що останній є суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення і як наслідок не може нести відповідальність. При цьому, протокол, складений відносно ОСОБА_1 , не є спеціальним бланком та не відповідає технічному опису, що є порушенням наведеної вище Інструкції.

У зв`язку з зазначеним, захисник звернувся з клопотаннями про визнання доданих до справи відеозаписів недопустимими доказами, про витребування з КНП СОР ОКМЦСНЗ акту медичного огляду № 2173 на підставі якого був складений висновок від 10 листопада 2024 року, надати його для ознайомлення та дослідити у судовому засіданні, про визнання результатів огляду ОСОБА_1 працівниками УПП в Сумській області ДПП недійсними.

Крім того, у поданому клопотанні про призначення покарання з урахуванням принципу індивідуалізації, захисник вказував, що у разі, якщо апеляційний суд дійде висновку, що в діях ОСОБА_1 все ж таки наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то просив накласти на останнього адміністративне стягнення без позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки з таким адміністративним стягненням він буде позбавлений можливості виконувати безпосередні свої службові військові обов`язки.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шевченка Д.С., який подану апеляційну скаргу та доповнення до неї підтримав та просив їх задовольнити, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначені вимоги дотримав у повному обсязі та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину визнав, щиро розкаявся, просив врахувати, що є військовослужбовцем за контрактом.

Крім таких пояснень ОСОБА_1 , винуватість останнього у вчиненні вказаного правопорушення була встановлена суддею суду першої інстанції з врахуванням зібраних у справі доказів, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 № 170713 від 10 листопада 2024 року, висновку лікаря нарколога № 2173 від 10 листопада 2024 року, письмових пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , рапорту інспектора БУПП в Сумській області та відеозапису, який було долучено працівниками поліції до складеного адміністративного матеріалу.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.

При цьому, відеозапис, який було враховано суддею суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови, було проглянуто і апеляційним судом.

Саме його даними підтверджується те, що працівники поліції прибули на місце ДТП без потерпілих з матеріальними збитками, яке було вчинено військовим. При цьому, було встановлено особу водія Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI, н.з. НОМЕР_1 , учасника та винуватця даної події, яким виявився ОСОБА_1 , під час спілкування з яким за виявлених ознак у працівників поліції виникла підозра, що він перебуває у стані сп`яніння. У зв`язку з зазначеним, водієві було запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер, від чого він відмовився, однак погодився пройти такий огляд у медичному закладі, а саме, КНП СОР ОКМЦСНЗ куди і був доставлений на службовому автомобілі.

У медичному закладі було проведено огляд ОСОБА_1 , в тому числі, за допомогою приладу «Драгер» за результатом якого було отримано позитивний результат 1, 78 проміле, у зв`язку з чим лікар склав висновок №2173 від 10 листопада 2024, в якому зазначив, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Вважати вказаний висновок недійсним, як просить у поданому клопотанні захисник, у апеляційного суду підстави відсутні, з огляду на те, що обставин, які б вказували на те, що складений він був з порушенням Порядку проведення огляду на стан сп`яніння, затвердженому Постановою Кабміну № 1354 від 22 листопада 2018 року, а також наказу МОЗ № 1335 від 22 листопада 2018 року, встановлено не було, а те, що в ньому зазначено прізвище « ОСОБА_5 », а не « ОСОБА_1 », є лише технічною помилкою, яка жодним чином не впливає на його об`єктивність.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що стосовно встановлено результату ОСОБА_1 не заперечував взагалі, а лише прокоментував, що за таких обставин він буде позбавлений права керування транспортним засобом, на що працівник поліції повідомив, що це питання буде вирішувати суд. Також, ОСОБА_1 зазначав, що так прикро сталося, та ще й у день його народження.

З врахуванням складеного лікарем висновку, працівниками поліції було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, від підпису якого ОСОБА_1 не відмовлявся, і не склав зауважень чи заперечень щодо зазначених в ньому обставин.

Таким чином, саме вказаним відеозаписом підтверджується наявність в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення, а саме, керування транспортним засобом Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI, н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, на що вказує захисник, на обсяг його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не впливає і апеляційним судом не було встановлено обставин, які б вказували на те, що при сплакуванні з останнім чи при складанні відносно нього документів поліцейським не було дотримано Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.

Крім того, апеляційний суд зауважує на безпідставність доводів захисника щодо відсутності зафіксованого на вказаному відеозаписі факту керування ОСОБА_1 даним автомобілем та його зупинка, оскільки це пов`язано саме з тим, що поліцейські виїхали за викликом на місце ДТП за участі останнього, і він сам не заперечував ні того, що цим транспортним засобом керування, ні того, що дана подія відбулась з його вини.

Крім того, апеляційний суд наголошує, що прохаючи визнати вказаний відеозапис недопустимим доказом, захисник не вказує, що саме свідчить про те, що здійснений він був з порушенням ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» чи «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», порушення ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» чи «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» і не надає доказів на підтвердження того, що даний відеодоказ було спотворено, змонтовано чи сфальсифіковано, а тому підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні.

Що стосується посилань захисника на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем і огляд відносно нього могла проводити тільки посадова особа, уповноважена на те начальником органу управління ВСП у Збройних Силах України відповідно до порядку, встановленого ч.2-7 ст.266-1 КУпАП, а не поліцейські, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, відноситься до правопорушень, вчинених, зокрема, під час керування транспортними засобами.

У свою чергу, ст. 255 КУпАП визначено органи, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, зокрема, органи Національної поліції складають протоколи за ст. 130 КУпАП, а управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - по правопорушенням, вчиненим військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків (ст. 44, ч.2,3 ст. 123, ст. 172-10 - 172-20, 173, 174, 178, 182, 184-1, 185, 185-7 КУпАП).

Крім того, Наказом Міністерства оборони України від 23 жовтня 2021 року № 329 затверджено Інструкцію зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, якою визначено, що органи Військової служби правопорядку (ВСП) здійснюють оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, передбаченні статей 172-10-172-20 КУпАП.

У п. 3 Постанови КМУ № 32 від 12 січня 2024 року зазначено, що огляду підлягають військовослужбовці/військовозобов`язані, щодо яких є підстави вважати, що вони виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин (установ, закладів) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Такі положення також узгоджуються із нормами ч. 2 ст. 266-1 КУпАП, відповідно до якої огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Тобто із системного аналізу наведеного законодавства слідує, що Військова служба правопорядку є належним органом по складанню протоколу відносно лише тих військовослужбовців, які безпосередньо в момент вчинення (припинення або виявлення) правопорушення виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.

Відеозаписом підтверджується те, що ОСОБА_1 вчинив ДТП в м. Суми, по вул. Привокзальній, 6 і під час розмови з поліцейськими повідомив, що він є військовослужбовцем, а про виконання будь-яких військових обов`язків та несення служби на той час, взагалі не повідомляв, а зазначав, що їде додому..

Таким чином, з врахуванням вищезазначених положень та встановлених обставин, працівники поліції є належним суб`єктом складання адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно військовослужбовця ОСОБА_1 , і у даному випадку застосування положень статті 266-1 КУпАП, на що посилається захисник, є помилковим.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП було встановлено суддею суду першої інстанції за результатом повного, всебічно та об`єктивно розгляду справи, а обставин, за яких справа підлягала б закриттю за відсутністю в діях останнього складу вказаного адміністративного правопорушення, про що просив захисник у поданій апеляційній скарзі, встановлено не було.

При цьому, саме з врахуванням того, що у даній справи достатньо належних та допустимих доказів, яким суддею суду першої інстанції була надана вірна правова оцінка та якими підтверджено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачав підстав для витребування з КНП СОР ОКМЦСНЗ акту медичного огляду № 2173, а тому, у задоволенні і вказаного клопотання захисника, слід відмовити.

Що стосується доводів захисника про застосування у даному випадку аналогії права з призначенням ОСОБА_1 адміністративного стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами, то апеляційний суд зауважує, що такі доводи, у даному випадку, є безпідставними, з врахуванням наступного.

Так, відповідно ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

У свою чергу, ЄСПЛ, дійсно, неодноразово звертав увагу на недосконалість законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним, поширивши тим самим певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності. ЄСПЛ також за певних умов поширює стандарти Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30 січня 2015 року у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03).

Тому, виходячи із системного аналізу законів України, в тому числі і КУпАП, а також усталеної судової практики ЄСПЛ, на вирішення питання накладення на особу адміністративного стягнення, гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не поширюються, оскільки прогалини у законодавстві України про адміністративні правопорушення у цій сфері немає, і про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання мова не йде, що у свою чергу не надає можливості застосувати аналогію закону, як просить захисник у поданій апеляційній скарзі.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП чітко визначено, що на осіб, які дане правопорушення вчинили, накладається штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

За встановлених обставин винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, стягнення на останнього було вірно накладено суддею з врахуванням діючого законодавства, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, і таке стягнення є безальтернативним.

За таких обставин, всупереч доводів апелянта, апеляційний суд вважає оскаржувану постанову законною, обґрунтованою та вмотивованою, не вбачає підстав для її скасування, а тому, вказане рішення судді суду першої інстанції слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про зупинення провадження до звільнення останнього з військової служби, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не врегульовано порядок зупинення провадження у справі, за виключенням справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією.

Відповідно до ст. 335 КПК України, у разі якщо обвинувачений був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його звільнення з військової служби.

Згідно з ч.1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

При цьому, наведені вище положення ст. 268 КУпАП не містять заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не була позбавлена можливості подавати свої письмові пояснення щодо обставин справи, при цьому, має адвокатів, які представляють його інтереси під час розгляду справи, один з яких подавав апеляційну скаргу на прийняте рішення, а інший був безпосередньо присутнім у судовому засіданні під час апеляційного розгляду, що свідчить про те, що ОСОБА_1 належним чином забезпечив свій захист.

З врахуванням вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що у даному випадку підстави для зупинення провадження у вказаній справі відсутні, і у задоволенні поданого захисником Шевченко Д.С. та особою, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 клопотанні про зупинення провадження до звільнення останнього з військової служби, слід відмовити.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити особі, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захиснику Шевченку Д.С. у задоволенні клопотання про зупинення даного провадження.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника Турчак М.В. на цю постанову без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.