Справа № 192/2383/25
Провадження № 3/192/981/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 жовтня 2025 року

Суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області Ковальчук Н.В.,

за участю:

захисника Присенко О.Г.(в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у селищі Солоному Солонянського району Дніпропетровської області справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановила:

До суду від відділення поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції № 1 ГУНП в Дніпропетровській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Присенко О.Г. подала клопотання про закриття адміністративного провадження, просила закрити провадження про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Захисник посилається на те, що вказаним відеозаписом, який доданий на оптичному диску до матеріалів адміністративної справи, який є об?єктивним доказом у справі не підтверджено факт керування ОСОБА_1 вказаним за текстом автомобілем, що є обов?язковою складовою об?єктивної сторони складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник вказує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які свідчили б про наявність підстав у працівників поліції, за обставин відображених у матеріалах справи, для зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 , згідно з приписами ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Також, в порушення вимог ст. 266 КУпАП із дослідженого відеозапису не встановлено, яким чином працівник поліції встановив наявність у ОСОБА_1 зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення ознак наркотичного сп?яніння. Таким чином, сторона захисту наголошує, що працівник поліції при виявленні ознак сп`яніння у водія повинен не лише формально зазначити ці ознаки у протоколі про адміністративне правопорушення, але й надати докази, які підтверджують наявність цих ознак, зокрема, зафіксувати їх на боді-камеру.

Крім того, в матеріалах даної адміністративної справи немає відповідних доказів відсторонення водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, тобто існують обґрунтовані підозри, що навіть попри наявність складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, останній міг продовжити свій рух.

Сторона захисту також звертає увагу суду на те, що в порушення встановленого порядку, а саме ст. 266 КУпАП, поліцейським не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп?яніння на місці зупинки, а відразу було запропоновано проїхати до мед закладу, на що він відмовився, що зафіксовано на відеозапису.

Захисник вказує, що проходження огляду в медичному закладі пропонується поліцейським не лише усно, а й шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення, результат огляду, серія та номер протоколу про адміністративне правопорушення, тощо. З відеозапису не вбачається, щоб поліцейський вручав ОСОБА_1 письмове направлення на медичний огляд, відсутні відомості про таке вручення (або відмову від отримання направлення) і матеріалах справи.

Також, захисник посилається на те, що до матеріалів справи долучено відеозапис EEST 0458. Даний відеозапис є фрагментарними та таким, що не відображає усі фактичні події, отже не може бути належним та допустимим доказом адміністративного правопорушення по даній справі.

ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, відкласти розгляд справи не просив.

Враховуючи, що з огляду на правила, встановлені статтею 268 КУпАП, у даному разі явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у судове засідання не є обов`язковою, суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Захисник у судовому засіданні клопотання про закриття провадження у справі підтримав з викладених у ньому підстав.

Заслухавши захисника, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

За приписами п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що02 вересня 2025 близько 16 год 35 хв у селі Сурсько-Михайлівці по вул. Центральній водій ОСОБА_1 керував автомобілем Ауді А6, н/з НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: бліде обличчя, тремтіння рук, млява мова, зіниці очей не реагують на світло, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку категорично відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення від 02 вересня 2025 року серії ЕПР1 № 441571, в якому викладені обставини вчинення адміністративного правопорушення, який ОСОБА_1 підписав у відповідній графі протоколу;

направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, за змістом якого огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія;

рапортом поліцейського від 02.09.2025, за змістом якого у селі Сурсько-Михайлівці був зупинений автомобіль Ауді А6 н/з НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 ; при спілкування з водієм, останнього було запідозрено у вживанні наркотичних речовин і запропоновано проїхати до медичного закладу для встановлення наркотичного сп`яніння, водій проїхати категорично відмовився, було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП;

відеозаписом з боді-камери поліцейського, з якого вбачається, що на питання поліцейського до ОСОБА_1 стосовно транспортного засобу Ауді, чи він керував транспортним засобом, ОСОБА_1 відповів: «Да», що підтверджує факт керування останнім вказаним транспортним засобом; цим відеозаписом також зафіксовано пропозицію поліцейського Замирайлу Є.І. водію ОСОБА_1 проїхати до лікарні для здачі аналізів на факт вживання наркотичних речовин, на що ОСОБА_1 відмовився.

Разом з протоколом до суду також надані фотокопія посвідчення водія ОСОБА_1 , транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу,довідка з бази даних ІПНП «Цунамі», за змістом якої громадянин ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 від 25.05.2011.

Доводи сторони захисту не спростовують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо посилання захисника на те, що відеозаписом, який доданий на оптичному диску до матеріалів адміністративної справи не підтверджено факт керування ОСОБА_1 , то суд звертає увагу на те, що відеозапис починається зі встановлення особи водія, яким виявився ОСОБА_1 , та останній повідомив, що він керував транспортним засобом.

Щодо посилання захисника на те, що працівниками поліції не доведено, що ОСОБА_1 мав ознаки наркотичного сп`яніння, відсутні відомості, яким чином були встановлені ознаки сп?яніння, то суд звертає увагу, що відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р., (далі Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Встановивши на місці зупинки транспортного засобу підстави для проведення огляду водія, в даному випадку на стан алкогольного сп`яніння, працівник поліції має законну вимогу до водія пройти такий огляд.

Суд зазначає, що встановлення наявності ознак сп`яніння належить до дискреційних повноважень поліцейського. Суд у даному випадку, не сприймаючи безпосередньо події, не має змоги надати об`єктивну оцінку наявності чи відсутності в особи таких ознак.

Щодо ненадання водію направлення до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, то суд звертає увагу, що відповідно до ч. 6 ст. 266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. 8, 9 Розділу ІІ Інструкції форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

З аналізу норм Інструкції убачається, що скерування особи до закладу охорони здоров`я з метою проведення огляду на стан сп`яніння оформляється поліцейським направленням за встановленою формою, але цією Інструкцією не передбачено, що таке направлення виписується та вручається особі, яка відмовляється від огляду на стан сп`яніння.

Окрім того, направлення водія ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння наявне у матеріалах справи та за змістом цього направлення огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія.

Щодо посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом, то суд зазначає, що це не є підставою для закриття провадження, оскільки не спростовують вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення.

Щодо посилання сторони захисту на те, що поліцейським не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки, а відразу було запропоновано проїхати до мед закладу, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 3 Розділу І Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Пункт 4 Розділу І Інструкції визначає, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

За приписами п. 12 Розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З відеозапису вбачається, що після виявлення поліцейським у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, йому було запропоновано поліцейським проїхати до медичного закладу.

Стосовно доводів захисника щодо тривалості відеозапису, то суд звертає увагу, що наданим відеозаписом зафіксовано, що факт відмови ОСОБА_1 від проходження на пропозицію поліцейського огляду у медичному закладі для стосовно вживання наркотичних речовин.

Відеозапис підтверджує вчинення ОСОБА_1 правопорушення та узгоджується з іншими доказами.

Що стосується посилання на відсутність доказів про наявність підстав для зупинки транспортного засобу, то суд звертає увагу, що будь-які заперечення чи зауваження щодо протиправності дій працівників щодо зупинки транспортного засобу у протоколі про адміністративне правопорушення водієм не викладені, за змістом пояснень захисника у судовому засіданні дії поліцейських не оскаржуваись.

Суд зазначає, що у рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати дійшов висновку про те, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

З огляду на викладені обставини та приписи законодавства, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена поза розумним сумнівом і тому він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Зважаючи на викладені обставини, суд доходить висновку, що до ОСОБА_1 потрібно застосувати адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Таке адміністративне стягнення відповідатиме вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП та буде необхідним і достатнім для виховання особи та запобігання вчиненню нових правопорушень.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно із п. 5 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день розгляду справи становить 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 40-1, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

постановила:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною 1 ст. 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Солонянський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя Н.В. Ковальчук