ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Кифлюк В.Ф., розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12.09.2025 року у справі про адміністративне правопорушення щодо нього за ст.173-2 ч.1 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12 вересня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП і на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

Згідно постанови суду, 08.07.2025 року о 12.00 год., ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 словесно ображав свою колишню дружину ОСОБА_2 , а саме: нецензурно виражався та словесно ображав, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, в результаті чого завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

На вказану постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вказував, що єдиною підставою для складання протоколу стали письмові пояснення ОСОБА_2 , які мають суб`єктивний характер та не підтверджуються жодними доказами, як то показанням неупереджених свідків чи іншими доказами, які б підтверджували вчинення саме ним психологічного насильства. Під час подій у школі саме ОСОБА_2 демонструвала агресію та провокувала конфлікт, підвищувала голос, вступала в словесні перепалки при сторонніх особах.

Зазначав, що він як батько дитини та його законний представник, діяв виключно в межах своїх прав. Його син виїхав з ним добровільно, без примусу. Він неодноразово надавав колишній дружині можливість підтримувати контакт з дитиною засобами телефонного та відеозв`язку. Однак, проблеми виникали через її агресивну поведінку, що підтверджується відповідними доказами.

ЄУНСС 727/9227/25 НП 33/822/494/25 головуючий у 1 інстанції Калмикова Ю.О.

Стверджував, що він ніколи не здійснював умисних дій, спрямованих на відсторонення дитини від матері, а ставлення сина до матері є наслідком його власного досвіду.

Вважає, що в матеріалах справи немає жодних даних, крім заяви ОСОБА_2 , які б свідчили про його намір завдати шкоди психічному здоров`ю заявниці. Також в матеріалах справи немає медичного висновку чи експертного підтвердження, які б свідчили про настання негативних наслідків для психічного здоров`я ОСОБА_2 . На думку апелянта, сімейні суперечки чи непорозуміння не є тотожними психологічному насильству у значенні ст. 173-2 КУпАП.

Також вказував на порушення судом першої інстанції вимог ст. 268 КУпАП та права його на захист, так як суд розглянув справу без його участі, в той час, коли він клопотав про проведення судового засіданні в режимі відеоконференції, оскільки проживає в іншому місті.

Апелянт також посилався на рішення Верховного Суду, які, на його думку, свідчать про незаконність оскаржуваної постанови та є підставою для її скасування.

Заслухавши ОСОБА_1 , адвоката Шеремету І.С., які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, ОСОБА_2 , яка просила відмовити в задоволенні вимог апелянта, перевіривши матеріали провадження, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суддя, розглядаючи справу, повинен дослідивши докази у справі, переконатися шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться конкретній особі у вину, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і прийти до висновку чи містять її дії ознаки саме такого правопорушення.

При доказуванні вчиненого правопорушення мають бути встановлені обставини, які належать до події правопорушення, яка розуміється як елемент об`єктивної сторони складу правопорушення, що відбувається у певному часі, місці та певним способом. Спосіб вчинення правопорушення є обов`язковим елементом предмету доказування по кожному провадженню, оскільки дозволяє встановити, які саме дії були вчинені правопорушником та призвели до певних протиправних наслідків.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону судом першої інстанції не дотримано у повному обсязі.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, серії ВАВ №223992 від 08.07.2025 вбачається, що 08.07.2025 року о 12.00 год. в АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_1 словесно ображав свою колишню дружину ОСОБА_2 , а саме: нецензурно виражався та словесно погрожував, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, в результаті чого завдав шкоди психічному здоров`ю (а.с.1).

Із заяви ОСОБА_2 вбачається, що вона, звертаючись до начальника УПП в Чернівецькій області, просить притягнути до відповідальності ОСОБА_1 , який вчиняє проти неї психологічне насилля, а саме забрав дитину 04.06.2025 р. та вивіз з м. Чернівці і по сьогоднішній день вона не бачила дитину. Спілкувалась з дитиною 21.06.2025 р. одну хвилину.

Сьогодні, 08.07.2025 р. прийшов до ліцею №13 та забрав документи із школи без її відома та її згоди, словесно ображав її.

Просить встановити точне місце знаходження її неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Неодноразово вчиняв до неї домашнє насилля психологічного та фізичного характеру (а.с. 2).

З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що о 12.32 год. їй зателефонували із школи з приводу того, що до школи прийшов ОСОБА_1 , колишній її чоловік та батько її сина, забрати документи. Коли вона прийшла до школи, то документи вже йому віддали. При цьому він надав копію рішення апеляційного суду та повідомив, що він має право на дитину за вказаним рішенням суду. Та надав довідку про навчання дитини в м. Полтава школа №43.

Все він робив без її згоди та узгодження, його дії порушують її права на дитину.

Раніше, 04.06.2025 р. він вивіз дитину з м. Чернівці, про що є її звернення. ОСОБА_1 перешкоджає їй бачитись та спілкуватись з дитиною, а на даний час перереєстрував місце проживання.

Колишній чоловік раніше писав фіктивні заяви відносно неї, що, нібито, вона б`є дитину. Всім бреше і діє як йому заманеться, дитину налаштував проти неї (а.с.3).

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він домашнього насильства не вчиняв, дитина 04.06.2025 поїхала з ним добровільно, так як він є батьком дитини та він не має на це заборони. Судових рішень щодо визначення місця проживання дитини не має, а тому їхній син висловив бажання проживати з ним. Спілкуватись з ОСОБА_2 не має бажання, але дитині не перешкоджає спілкуватися з нею.

Словесно її не ображав, а тільки вказував, що вона не народжувала їхню дитину, що не є образою (а.с.4).

З відеозаписів, що наявні в матеріалах справи, вбачається, що прибувши за адресою виклику, на місці встановлено заявницю ОСОБА_2 , яка обурювалась тим, що адміністрація школи віддала документи її сина колишньому чоловіку, а також звернулась із письмовою заявою та надала письмове пояснення відносно колишнього чоловіка ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ні в заяві ОСОБА_2 від 08.07.2025 р., ні в її поясненнях немає посилань на те, що ОСОБА_1 цього дня висловлювався нецензурними словами на її адресу та погрожував їй.

ОСОБА_1 прибув до навчального закладу за викликом поліції щодо з`ясування обставин забирання ним документів його сина з цієї школи. Вказував поліцейським, що ОСОБА_2 є матір`ю їхньої дитини, однак дитина народжена іншою жінкою (сурогатне материнство). Він не заперечував, щоб дитина проживала із матір`ю, однак після побиття дитини, що було зафіксовано висновком судово-медичної експертизи та за вказаним фактом було порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України, він, як батько, вирішив переїхати з сином в інше місто.

При цьому ОСОБА_1 уникав спілкування з ОСОБА_2 на її запитання не відповідав, мовчав та щодо неї не висловлювався нецензурно. Крім того, ОСОБА_1 неодноразово повторював, що не бажає з нею спілкуватися.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стверджували, що 08.07.2025р. до приїзду працівників поліції вони між собою не спілкувались.

В справі також відсутні дані, які б свідчили, що ОСОБА_1 в присутності працівників поліції висловлювався нецензурно в адресу ОСОБА_4 та словесно погрожував їй, тобто вчиняв дії, які ставились йому в провину.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Посилання суду на пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в обґрунтування винуватості останнього є безпідставним, оскільки з матеріалів справи вбачається, що існує спір між батьками щодо місця проживання дитини і 08.07.2025 року ніхто з цих осіб не стверджував про вчинення цього дня ОСОБА_1 дій, які йому ставляться в провину.

Дані про обставини події, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, суперечить змісту заяви та пояснень ОСОБА_2 , яка була ініціатором виклику працівників поліції. Крім того, з досліджених відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 приїхав до школи, коли вже на місці були працівники поліції і все спілкування його з ОСОБА_2 відбувалося в їх присутності.

В матеріалах провадження також є акт судово-медичного обстеження малолітнього ОСОБА_5 від 25.04.2025 р., з якого вбачається, що в останнього були виявлені синці по внутрішній поверхні правого передпліччя, в середній третині, по поредньо-зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині в кількості 2-ох, пігментована ділянка, як наслідок загоєння бувшого садна. Зі слів малолітнього 19.04.2025 р. дома, по місцю проживання був побитий мамою.

Отже, на переконання апеляційного суду, матеріали справи не містять доказів наявності в діях ОСОБА_1 ознак домашнього насильства психологічного характеру щодо колишньої дружини ОСОБА_2 , а є спір між батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , що вбачається з пояснень, як ОСОБА_2 , так і особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Також не зафіксовано і на відеофайлах поведінки ОСОБА_1 , яка б мала ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.273-2 КУпАП.

Таким чином суд вважає, що по даній справі про адміністративне правопорушення не доведено, поза всяким розумним сумнівом, факт вчинення домашнього насильства, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

А тому доводи апеляційної скарги є обґрунтовані, а постанова суду є незаконною та підлягає скасуванню.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12 вересня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення в його діях.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф.Кифлюк

Копія. Згідно з оригіналом: суддя