Справа №576/3232/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Усенко Л. М.
Номер провадження 33/816/827/25 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Пулинця Б.А. на постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2025 року водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік за те, що він 27.11.2024 року о 19 год. 40 хв. у м. Глухів по вул. І. Білевича керував автомобілем ВАЗ 110307, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alkotest 6820, так і в Глухівській міській лікарні відмовився. Зазначеними діями порушив п. 2.5 ПДР. За даним фактом відносно нього складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням захисник особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Пулинець Б.А. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову, а провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказував, що постанова суду ґрунтується лише на суб`єктивному припущенні працівників поліції про наявність запаху алкоголю. Цей фактор не є достатнім доказом вживання спиртного та керування у стані сп`яніння, а відмова від проходження огляду не є автоматичним підтвердженням факту сп`яніння.

Зазначав, що постанова суду містить лише загальні фрази, без належного аналізу доказів, обставин справи та пояснень сторін. Не визначено, які саме докази свідчать про вину, чи були альтернативні версії подій чи дотримано процедуру складання протоколу. Відсутня аргументація щодо тяжкості порушення і призначення найсуворішого покарання.

Стверджував, що судові засідання неодноразово призначались, однак апелянт і його захисник неодноразово повідомляли суд про поважні причини неявки на судові засідання з наданням підтверджуючих документів, проте суд без належної оцінки поважності причин неявки розглянув справу за відсутності останніх, чим порушив право на захист, гарантоване ст. 268 КУпАП та ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.

Зазначав, що поліцейські не доставили ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння, незважаючи на непряму згоду пройти огляд у закладі охорони здоров`я, поліція обмежилися лише фіксацією відмови від проходження огляду на місці не забезпечивши належного медичного підтвердження. Якщо водій ухилився від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Вказував, що поліцією не було надано можливості скористатися правовою допомогою відповідно до ст. 268 КУпАП та ОСОБА_1 не було належно повідомлено про його права. Останній не мав можливості висловити заперечення або надати пояснення.

Стверджував, що у протоколі не наведено жодних належних доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Немає показів свідків, відеозапису, висновку лікаря чи інших доказів, які б підтверджували, що саме ОСОБА_1 в стані сп`яніння перебував за кермом під час руху. Уся кваліфікація ґрунтується виключно на припущеннях та суб`єктивному висновку поліцейських, без фактичного підтвердження.

В судове засідання призначене на 02 жовтня 2025 року на 08 год. 30 хв. до апеляційного суду особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився був повідомлений у передбачений законом спосіб, а саме шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», із зазначенням часу, дати та місця судового засідання в суді апеляційної інстанції.

Від захисника Пулинця Б.А. надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відео-конференції, однак на зв`язок в зазначений час захисник Пулинець Б.А. не вийшов.

При вирішенні питання щодо можливості здійснення апеляційного розгляду за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвоката Пулинця Б.А., апеляційний суд враховує наступне.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Пономарьов проти України", та "Трух проти України").

У рішенні в справі "Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи, їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, наявні підстави для здійснення апеляційного розгляду без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Пулинця Б.А. що узгоджується з положеннями ст. 268 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом; орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху водій зобов`язаний на вимогу працівників поліції пройти в установленому порядку медичне обстеження для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 781594 від 27.11.2024 року, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП і сумнівів не викликає, містить всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП;

- відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції, із якого вбачається, що 27.11.2024 року після відмови зупинитись, поліцейські стали переслідувати транспортний засіб ВАЗ 110307 д.н.з НОМЕР_1 та наздогнали його по вул. І. Білевич у м. Глухів. Нагрудною камерою поліцейського зафіксовано, що ОСОБА_1 вийшов з автомобіля зі сторони водійського сидіння. Жодних ознак того, що автомобіль хтось покидав до того, як підійшли до нього працівники поліції, на відеозаписі не зафіксовано. Працівники поліції повідомили водія про причини зупинки, а саме не було ввімкнене ближнє світло фар. Під час спілкування працівників поліції із ОСОБА_1 , в останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота).

Відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці з використанням спеціального засобу або проїхати до найближчого закладу охорони здоров`я, на що останній категорично відмовився, мотивуючи свої дії тим, що працівники поліції його не зупиняли, а він йшов пішки додому, також відмовився надавати документи, реагував агресивно та після неодноразових роз`яснень втік з місця події, чим фактично ухилився від виконання законних вимог працівників поліції.

Враховуючи викладене, працівниками поліції було вірно розцінена поведінка ОСОБА_1 , як не бажання проходити відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим було складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, зазначений відеозапис події відповідає вимогам ст. 251 КУпАП, згідно якої доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, відображають подію адміністративного правопорушення та містять відомості, що підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому обґрунтовано взяті судом до уваги.

Дослідивши вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.

Апеляційний суд не може прийняти доводи апеляційної скарги адвоката Пулинця Б.А. про порушення судом першої інстанції його права на захист через розгляд справи у його відсутність, оскільки як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи відносно ОСОБА_1 відкладався неодноразово, а саме 5 разів, через неявку останнього та подані численні клопотання адвоката Пулинця Б.А. про відкладення судового засідання з різних причин.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується зі суддею суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвоката Пулинця Б.А., що допускається положеннями ст. 268 КУпАП, ураховуючи при цьому усталену судову практику ЄСПЛ щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Необхідно наголосити, що необґрунтоване зволікання з боку суду у розгляді справи могло призвести до негативних наслідків у виді закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП через закінчення строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, що є неприпустимим, оскільки зводиться нанівець легітимна мета провадження у справі (охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо ст. 1 КУпАП) та унеможливлення існування розумної пропорційності між використаними судом засобами та поставленою метою.

Твердження апелянта про те, що поліцейські не доставили ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння, незважаючи на непряму згоду пройти огляд у закладі охорони здоров`я, поліція обмежилися лише фіксацією відмови від проходження огляду на місці не забезпечивши належного медичного підтвердження, а відповідні його дії та ознаки сп`яніння не було зафіксовано в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності, то їх апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки, як вбачається з дослідженого відеозапису, працівниками поліції неодноразово було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, а в разі незгоди пройти огляд у медичному закладі, на що він категорично відмовився, оскільки заперечував, що керував автомобілем. Цей факт був належним чином зафіксований у протоколі про адміністративне правопорушення, у якому зазначено дату, час, обставини, події та відмову водія від огляду

Крім того, законодавство не вимагає обов`язкової присутності двох свідків для фіксації відмови від огляду, тому відсутність таких свідків у протоколі не робить зафіксовану відмову недійсною.

Посилання захисника Пулинця Б.А. на те, що поліцією не було надано можливості скористатися правовою допомогою відповідно до ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 не було належно повідомлено про його права та останній не мав можливості висловити заперечення або надати пояснення, апеляційний суд вважає безпідставними. Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право користуватися юридичною допомогою адвоката. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що під час зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 не реагував на законні вимоги працівників поліції, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, після чого залишив місце події.

За таких обставин працівники поліції були позбавлені можливості повністю роз`яснити ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема право на правову допомогу. Відсутність у протоколі підпису про роз`яснення прав у даному випадку зумовлена виключно поведінкою самого правопорушника, який фактично ухилився від проведення процесуальних дій. Таким чином, доводи захисника про ненадання можливості скористатися правовою допомогою не знайшли свого підтвердження під час судового розгляді та оцінюються судом критично.

У той же час є надуманими доводи апелянта про те, що у протоколі не наведено жодних належних доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Немає показів свідків, відеозапису, висновку лікаря чи інших доказів, які б підтверджували, що саме ОСОБА_1 в стані сп`яніння перебував за кермом під час руху.

У відповідності з диспозицією ст. 130 КУпАП відповідальність водіїв за цією нормою закону настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП може наставати не лише в разі керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а і в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що, в даному випадку і зробив ОСОБА_1 , відносно якого у працівників поліції були обґрунтовані підозри щодо перебування у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, на спростовування апеляційних доводів, апеляційний суд звертає увагу, що згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тобто, це не є правом особи, яка керує транспортним засобом, а є його обов`язком.

З матеріалів справи, зокрема з відеозапису з нагрудних камер, вбачається, що під час зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 мав явні ознаки алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота. На законну вимогу поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, що прямо зафіксовано у протоколі та відеозаписі, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність та складання протоколу про адміністративне правопорушення, що у даному випадку і відбулося.

Тому, твердження захисника Пулинця Б.А. про відсутність доказів керування у стані алкогольного сп`яніння спростовуються сукупністю наданих матеріалів, які у своїй сукупності свідчать, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом, мав явні ознаки алкогольного сп`яніння і свідомо відмовився від проходження огляду.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є правильними.

Тому, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі, як про те ставить питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, а викладена позиція в апеляційній скарзі розцінюється судом апеляційної інстанції як захисна, та направлена на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Вказана справа про адміністративне правопорушення була розглянута суддею суду першої повно, всебічно, об`єктивно і будь-яких порушень, при цьому, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги особи, що притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294, 295 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, залишити без зміни, а апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.