ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/21041/25

Провадження № 33/820/635/25

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду Преснякова А.А.

за участю секретаря судового засідання Романової А.В.

захисника Гандзьошина М.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Гандзьошина М.В. на постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Відповідно до постанови судді, 18 липня 2025 року о 02.10 год. в м. Хмельницькому по вул. Козацькій,6, водій ОСОБА_1 керував електричним самокатом, потужністю до 3 кВт, з ознаками алкогольного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота) та від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Постановою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Гандзьошин М.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.

Зазначає, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а навпаки наполягав на завершенні його проведення, так як цілий комплекс дій в процесі огляду вже був проведений і необхідно було відібрати зразки біологічного матеріалу (крові) для його завершення, однак медичні працівники відмовились це робити.

На думку захисника, складений стосовно ОСОБА_1 медичний висновок щодо результатів медичного огляду КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги», згідно з яким ОСОБА_1 нібито відмовився від проходження тесту «Драгер» є недопустимим доказом.

Вважає, що матеріали справи не містять жодних належних та достовірних доказів щодо його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, так і об`єктивних доказів наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР №394961 від 18.07.2025 р., як недопустимий доказ, не може бути покладений в основу доведеності вини ОСОБА_1 .

Позиції учасників судового провадження

У судове засідання особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, поважних причин неявки не повідомив, що відповідно до вимог частини 6 статті 294 КУпАП, не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Захисник Гандзьошин М.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 серпня 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, з наведених в апеляційній скарзі підстав. Разом з тим, якщо суд не погодиться з його доводами, просив не позбавляти ОСОБА_1 прав керування транспортними засобами, оскільки для керування електросамокатом не потрібно мати права.

Заслухавши позицію захисника, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду

Відповідно до вимог статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

У поданій апеляційній скарзі захисник Гандзьошин М.В. оскаржує процедуру проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та складання протоколу, а відтак і доведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Зі змісту статей 245, 280 КУпАП вбачається, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. В ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, а статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У ході апеляційного розгляду встановлено, що зміст оскаржуваної постанови судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 серпня 2025 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1статті 130 КУпАП, відповідає вимогам статей 283-284 КУпАП, справу суддею суду першої інстанції розглянуто відповідно до вимог статті 280 КУпАП.

Суддею суду першої інстанції у ході судового розгляду встановлено, що 18 липня 2025 року о 02 год. 10 хв. в м. Хмельницькому по вул. Козацькій,6, водій ОСОБА_1 керував електричним самокатом, потужністю до 3 кВт, з ознаками алкогольного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота) та від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Суд першої інстанції дійшов висновку про порушення водієм ОСОБА_1 вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд, з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препараті, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозицією частини 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Наведене дає підстави стверджувати, що у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, для кваліфікації діяння за частиною 1 статті 130 КУпАП, яке полягало у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно встановити та довести факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак сп`яніння, пропозиція/вимога поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.

Факт керування електричним самокатом, потужністю до 3 кВт 18 липня 2025 року ОСОБА_1 не оскаржується, до того ж є зафіксованим належним чином на доданому до протоколу відеозаписі.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №394961 від 18 липня 2025 року, в якому зафіксовані місце, дата та час вчинення адміністративного правопорушення (а/с 1), направленням на огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, до ХОЗ з НПД ХОР від 18.07.2025 о 03 год. 25 хв., згідно з яким підставою огляду є виявлені ознаки: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота (а/с 5), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 18.07.2025 року, згідно якого працівником поліції виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 7510 він відмовився (а/с 6), висновком лікаря КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради, щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу або швидкість реакції №630 від 18.07.2025, згідно якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у закладі охорони здоров`я (а/с 7), відеозаписом, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано як факт керування електричним самокатом, потужністю до 3 кВт, так і факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі (а/с 9).

Вважаю, що докази, які містяться у матеріалах справи, є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі.

Відповідно до змісту статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного,наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Згідно з частинами 2, 3 статті 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Наданими суду відеозаписами зафіксовані реальні події, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити дійсні обставини справи, які чітко вказують на ОСОБА_1 як на правопорушника, який керував електричним самокатом, потужністю до 3 кВт з ознаками алкогольного сп`яніння, та на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, відмовився у медичному закладі.

Так, на відеозаписах зафіксовані обставини складання щодо ОСОБА_1 матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності, у тому числі рух електричним самокатом, зупинка ОСОБА_1 працівниками поліції, спілкування останніх з ним після зупинки та фіксація неодноразових пропозицій останньому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, пояснення працівниками поліції принципу дії алкотестера та вчинення ОСОБА_1 дій щодо припинення видихання у мундштук алкотестера повітря, внаслідок чого фіксувався недостатній об`єм повітря для проведення тесту як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

Така поведінка ОСОБА_1 свідчить про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому матеріали справи не містять відомостей про фізіологічні особливості організму ОСОБА_1 чи такий хворобливий його стан, згідно з якими він не спроможний був здійснити видих повітря у мундштук протягом певного періоду часу для проведення тестування алкотестером на місці зупинки та в медичному закладі.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у водія ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота. З чого слідує, що працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції № 1452/735, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, а навпаки наполягав на завершенні його проведення, так як цілий комплекс дій в процесі огляду вже був проведений і необхідно було відібрати зразки біологічного матеріалу (крові) для його завершення, однак медичні працівники відмовились це робити, слід зазначити наступне.

За положеннями пунктів 2,3 Розділу ІІІ Інструкції № 1452/735 огляд водія транспортного засобу на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я проводиться у присутності поліцейського в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне вдосконалення за відповідною програмою згідно із законодавством, метою котрого є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи.

Згідно з п.11 розділу ІІІ Інструкції предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.

За положеннями п.12 Інструкції для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Як вбачається із відеозаписів, ОСОБА_1 відповідно до вимог Інструкції було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі найменш травматичним шляхом із застосуванням спеціальних технічних засобів за допомогою алкотестера, у тому числі в медичному закладі, про те він своїми діями від такого проходження ухилився, що є порушенням вимог указаної Інструкції та встановленого законом порядку. Буд-якого належного пояснення такої поведінки ОСОБА_1 , яке свідчило би про об`єктивну неможливість установити наявність чи відсутність у ОСОБА_1 стану сп`яніння за допомогою алкотестера сторона захисту не надала, не встановлено такого і під час дослідження доказів у справі.

А тому посилання захисника на незаконність відмови лікаря ОСОБА_1 за його наполяганням здати у якості біологічного середовища кров, суд відхиляє та не вважає таку обставину порушенням процедури огляду.

Крім цього, жодним положенням Інструкції не визначено можливість особи на власний розсуд змінювати пропонований відповідно до положень пунктів 11-12 Інструкції порядок проходження огляду чи порядок використання біологічного середовища.

У зв`язку із цим, роз`яснення ОСОБА_1 можливості у порядку самозвернення проходження огляду на стан сп`яніння у якості платної послуги із використанням у якості біологічного середовища крові, що за встановленої відсутності законодавчих підстав для використання крові, перебуває поза межами процедури медичного огляду, ініційованої працівниками поліції та не свідчить про незаконність її проведення.

Доводи захисника, що складений стосовно ОСОБА_1 медичний висновок щодо результатів медичного огляду КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» є недопустимим доказом, суд вважає необґрунтованим.

Зі змісту п.19 Інструкції №1452/735 вбачається, що висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається у присутності поліцейського в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

Доводи захисника, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР №394961 від 18.07.2025 р. є недопустимим доказом і не може бути покладеним в основу доведеності вини ОСОБА_1 , є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол складався за відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки поведінка ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції давала чіткі підстави вважати, що він мав ознаки алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського, працівники поліції, керуючись частиною 1 статті 130 КУпАП та пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України, мали процесуальні підстави для складання відповідного протоколу, в якому зафіксовано факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_1 не був згоден з діями працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього.

Доводи захисника щодо неправомірності проведеного працівниками поліції огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, вважаю необґрунтованими та такими, що є швидше обраною тактикою захисту. Разом із тим, звертаю увагу, що відповідно до вимог статті 267 КУпАП у разі незгоди з діями працівників поліції ОСОБА_1 міг оскаржити такі дії у порядку, передбаченому КАС України або до вищестоящого органу (вищестоящій посадовій особі), підтвердження чого на момент розгляду цієї апеляційної скарги не було надано суду.

Щодо доводів сторони захисту про зміну постанови та призначення стягнення без застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки для керування ектросамокатом не потрібне посвідчення водія, зазначаю наступне.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15.03.2023 у справі № 127/5920/22, використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

Крім цього, у постанова ККС Верховного Суду від 4 вересня 2023 року у справі № 702/301/20 (провадження № 51-944кмо23), об`єднана палата звернула увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши в передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання ДТП в такому випадку є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в такому разі набуває особливого значення. У цій постанові об`єднана палата сформулювала висновок щодо правозастосування положень статей 55, 286, 286-1 КК: особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, Суд поширює і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011).

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до частин 2 та 4 статті 30 КУпАП, позбавлення наданого громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю, за винятком випадків керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у разі невиконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, залишення на порушення вимог встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої вони є, ухилення від огляду на наявність алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП накладається у виді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 1.10. ПДР, затверджених ПКМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306 водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Разом з тим, згідно статті 1 п. v) Вімденської конвемнції про доромжній румх від 08.11.1968, яка ратифікована Україною 25.04.1974, з поправками від 28.09.2004, «термин "водитель" ("погонщик") означает всякое лицо, управляющее транспортным средством, автомобилем и т.д. (включая велосипеды) или ведущее по дорогам скот, стада, упряжных, вьючных или верховых животных».

Стаття 54 ЗУ Про дорожній рух від 30 червня 1993 року № 3353-XII передбачає, що якщо міжнародною угодою України встановлено інші правила, ніж ті, що містяться у законодавстві України про дорожній рух, то застосовуються правила міжнародної угоди.

З урахуванням зазначених вимог закону, а також практики Верховного Суду, апеляційний суд дійшов висновку, що у даному випадку до ОСОБА_1 необхідно застосувати стягнення, як до водія транспортного засобу.

Суддя за результатами розгляду цієї справи, застосовував до правопорушника стягнення в межах санкції частини 1статті 130 КУпАП - у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком судді суду першої інстанції, вважає його правильним, а відповідні доводи сторони захисту щодо можливості застосувати до ОСОБА_1 лише стягнення у виді штрафу, без позбавлення права керування транспортними засобами такими, не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про те, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, не в повній мірі відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції не було допущено порушень норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на наведене, вважаю, що в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду. Сукупність зібраних та досліджених доказів за своїм змістом та якістю дозволяють суду констатувати наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Гандзьошина М.В. на постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 серпня 2025 року, оскільки відсутні підстави для скасування постанови суду, апеляційні доводи є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 285, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Гандзьошина М.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя