Провадження № 3/127/6044/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18№221050 від 08 вересня 2025 року, складеного інспектором взводу №2 роти №4 батальйону УПП у Вінницькій області лейтенантом поліції Тронц М. С.:

- 08 вересня 2025 року о 02.10 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: м. Вінниця, вул. К. Коріатовичів, 66, не виконав законну вимогу поліцейського згідно ч. 2 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», а саме пред`явити у період воєнного стану та під час мобілізації військово облікового документа разом з документом, що посвідчує особу у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у них, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

У судові засідання, призначені на 23 вересня 2025 року та 09 жовтня 2025 року, ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно та належними способами, зокрема шляхом направлення засобами поштового зв`язку судової повістки за вказаною у протоколі адресою проживання особи, що підтверджується матеріалами справи. Однак, поштове відправлення з повісткою повернуто неврученим з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також на номер мобільного телефону ОСОБА_1 направлялось sms-повідомлення (судова повістка у справі), яке успішно доставлено, однак в судове засідання останній не з`явився, розглядом справи не цікавиться.

Крім того, інформація щодо розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності доступна для ознайомлення усім заінтересованим особам і може бути безперешкодно отримана особою, яка притягається до адміністративної відповідальності за її власним бажанням на офіційному веб-сайті суду.

За вказаних обставин, суд вважає, що будучи обізнаним про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, не був позбавлений можливості реалізувати усі свої права, визначені КУпАП у будь-який спосіб. Однак жодних дій для обґрунтування власної позиції у справі ним здійснено не було.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст.245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, в тому числі, перевіряє правильність складання протоколу, інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція ст. 185 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу цього адміністративного правопорушення є наявність законного розпорядження або вимоги поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, яке випливає з прав працівника поліції, визначених у Законі України «Про Національну поліцію». Саме це розпорядження або вимога повинні бути зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення у разі притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП.

Злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки та виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок.

Згідно пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.06.1992 року № 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

При цьому, суд відмічає, що відповідальність настає не за всяке невиконання законних вимог працівника поліції, а лише за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків. Водночас, законне розпорядження або вимога поліцейського повинно ґрунтуватись на чітких приписах нормативних актів, які регулюють діяльність Національної поліції України, тобто відповідати засадам такої діяльності, визначеним, зокрема ст. 8 Закону України «Про національну поліцію», що у свою чергу кореспондується із положеннями ст. 19 Конституції України щодо дотримання правового порядку в Україні.

З аналізу ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи, зокрема, про місце, час вчинення та суть правопорушення, спричинену матеріальну шкоду, а також про свідків і потерпілих.

Тобто, предмет судового розгляду обмежений обставинами, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи, в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, органом, уповноваженим на складання протоколів про адміністративне правопорушення надані до суду наступні докази: адміністративний протокол серії АПР18 №221050 від 08 вересня 2025 року, рапорт поліцейського, роздруківка фотографічного знімку особи.

Разом з тим, фабула вказаного вище протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №221050 відносно ОСОБА_1 не містить зазначення даних щодо конкретних фактичних обставин вчинення особою правопорушення. Тобто вказане у ньому формулювання за змістом не розкриває суті в чому саме полягала злісна непокора особи відносно законної вимоги поліцейського, відтак не можливо надати оцінку характеру дій особи, якій дана вимога була адресована.

Крім того, у графі «Свідки:…» протоколу вказано про відсутність відомостей щодо осіб, які були присутні під час події та можуть підтвердити обставину вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Надана ж в матеріали роздруківка фотознімку особи не надає можливості переконатись у тому, що зафіксована на ньому особа являється ОСОБА_1 і що цей фотозніком є релевантним обставинам події.

Щодо рапорту працівника поліції, то суд звертає увагу, що він є внутрішніми документом, а тому у відсутності інших документів (доказів) на підтвердження викладених в ньому обставин, рапорт не може бути неналежним доказом.

Верховний Суд неодноразово вказував, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень ( постанови від 20 травня 2020 року (справа № 524/5741/16-а), від 12 липня 2023 року (справа 607/5610/23).

При цьому суд відмічає, що рапорт інспектора поліції не може підміняти протокол про адміністративне правопорушення, вимоги щодо якого визначені нормами КУпАП, а тому зазначення у ньому інформації по обставинам вчинення правопорушення не свідчить про відповідність протоколу вимогам ст.256 КУпАП.

Слід зауважити, що поведінка особи при вчиненні такого виду правопорушення є результатом свідомої негативної рефлексії в момент адресування до неї законної вимоги поліцейського. Її прояв має бути чітко вираженим зовні як у вербально-жестовій формі відмови щодо припинення своєї неправомірної поведінки, так і продовженням вчинення неправомірної поведінки шляхом ігнорування законної вимоги поліцейського в умовах чіткого явного її доведення до відому особи (неодноразовість, наполегливість, змістовність).

Надана сукупність доказів вказаної обставини беззаперечно не підтверджує.

Отже, надаючи оцінку кожному доказу, наявному в матеріалах справи як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, вважаю, що наданими матеріалами не доведено наявність складу правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, в діях ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за обставини відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.185, п. 1 ст. 247, ст. 283, 284, 285 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: