ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 632/2075/24 Головуючий І-ї інстанції Васянович Г.М.
Провадження № 33/818/841/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Костенко Ю.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Мельніка Р.В. на постанову судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26 березня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

ВСТАНОВИВ

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 01 грудня 2024 року о 02 год. 40 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи поблизу будинку № 3, що розташований у 3-му мікрорайоні міста Златопіль Лозівського району Харківської області, здійснював керування транспортним засобом- автомобілем Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України. Огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку був проведений із застосуванням спеціального технічного приладу Алкотест Драгер 6810, результат огляду 0,48 проміле.

Постановою судді Дергачівського міськрайонного суду Харківської області від 25 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Мельнік Р.В. просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення співробітники поліції не повідомили ОСОБА_1 про те, що ведеться відеофіксація.

Крім того, поліцейські не представились, та фактично здійснили обшук ОСОБА_1 (змусили його викласти усі речі на капот), замість поверхневої перевірки. Зазначає, що одразу двоє інспекторів одночасно задавали питання ОСОБА_1 , що може бути розцінено як психологічний тиск, та, всупереч вимог ст.268 КУпАП, позбавили останнього права на телефонний дзвінок.

Вказує, що був порушений порядок проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, зокрема, газоаналізатор був вже відкритий до початку проведення огляду, що викликає сумніви щодо його справності та правильності показань. При цьому, поліцейські не провели контрольного заміру навколишнього повітря перед тестуванням, що є обов`язковою процедурою для виключення впливу сторонніх факторів.

Також, ОСОБА_1 не були роз`яснені його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Мотиви суду

Захисник Мельнік Р.В. подав до суду заяву, згідно якої не заперечуває проти розгляду справи за його відсутності та за відсутності ОСОБА_1 , зазначивши при цьому, що останній перебуває на службі та не може бути присутнім у судовому засіданні. Правову позицію, викладену в апеляційній скарзі, підтримують у повому обсязі.

За таких обставин, суд вважає можливим провести апеляційний розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника в межах доводів і вимог поданої апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями, що також узгоджується з КУпАП.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.9. (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9. (а) ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що 01 грудня 2024 року о 02 годю 40 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи поблизу будинку № 3, що розташований у 3-му мікрорайоні міста Златопіль Лозівського району Харківської області, здійснював керування транспортним засобом автомобілем Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку був проведений із застосуванням спеціального технічного приладу Алкотест Драгер 6810, результат огляду 0,48 проміле.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 186067 від 01.12.2024 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drаger Alcotest» 6810 від 01.12.2024 року, згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду 0,48 проміле;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд був проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя; результат огляду позитивний, 0,48 проміле;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 01.12.2024 року, за змістом яких 30.11.2024 року він випив бокал сидру, після чого близько 02 год. 30 хв. сів за кермо ТЗ Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_1 , для того, щоб дістатися дому, в той час як на 3-му мікрорайоні, буд.3 м. Златопіль його зупинили працівники поліції, провину визнає;

- рапортом інспектора СРПП ВП №1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області майора поліції Котовчихіна О. від 01.12.2024 року щодо події з зазначенням місця та часу зупинки транспортного засобу, а також підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд приймає до уваги, що апелянтом не оскаржується сам факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинку за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та встановлених судом.

Доводи захисника щодо того, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення співробітники поліції не повідомили ОСОБА_1 про те, що ведеться відеофіксація, є безпідставними з огляду на відеозапис події, з якого чітко вбачається, що поліцейські одразу повідомили ОСОБА_1 , що ведеться відеофіксація та попросили його надати документи на ТЗ та посвідчення водія. Більш того, через деякий час під час спілкування з інспекторами патрульної поліції, ОСОБА_1 самостійно попросив їх увімкнути камери, на що йому знову було повідомлено, що відеофіксація події ведеться з самого початку, ще з моменту як ОСОБА_1 від`їжджав від магазину «Чудо-Маркет».

Згідно ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, як, зокрема, фото- і відеотехніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Вказані технічні прилади та технічні засоби з поліція поліція може закріплювати на однострої.

Відповідно до п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища при цьому, згадана Інструкція не містить будь-яких застережень про те, що включення відеореєстратора неможливе без попередженян особи, яку він фіксує.

Таким чином, поліцейський має право фіксувати особу на бодікамеру без попередження, і такий відеозапис визнається допустимим доказом у суді. (Постанова ККС ВС від 09 травня 2025 року у справі №207/722/23).

Також суд зауважує, що фіксування відбувалось відкрито, а водій ОСОБА_1 не заперечував проти зйомки.

Відомостей про те, що відеофіксація здійснювалась з недозволеного технічного засобу чи з порушенням вимог закону в матеріалах справи відсутні.

Посилання захисника на порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу зі сторони поліції, а саме те, що газоаналізатор був вже відкритий до початку проведення огляду, а поліцейські не провели контрольного заміру навколишнього повітря перед тестуванням, є неспроможними з огляду на наступне.

Так, порядок проходження оглядну на стан алкогольного сп`яніння визначений Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану (п.2 розділу І Інструкції). Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п.3 розділу І Інструкції). Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є ознаки, перелічені у п.4 розділу І Інструкції.

Згідно з п.6 розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктом 7 Інструкції передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).Відповідно до п.15 Інструкції за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду.

Як зафіксовано відеозаписом події, що мала місце 01.12.2024 року, після виявлення поліцейськими у водія ОСОБА_2 ознак алкогольного сп`яніння, про що йому було повідомлено, та запропоновано останньому пройти відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора «Драгер» або у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_2 погодився та зазначив, що йому все одно, де саме проходити огляд. Поліцейський зауважив, що ОСОБА_2 повинен надати конкретну відповідь, після чого той обрав пройти огляд на місці зупинки. Результат проведеного огляду виявився позитивним 0,48 проміле, з яким водій ОСОБА_2 погодився, про що власноруч зазначив у протоколі про адміністративне правопорушення, тестуванні на алкоголь до протоколу та акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, засвідчивши їх своїм підписом.

Крім того, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 надав власні письмові пояснення, за змістом яких визнав свою провину та не заперечував факт вживання ним алкоголю (сидру). (а.с. 3)

При цьому, як убачається з вище вказаного відеозапису, в противагу аргументам захисника, трубка для газоаналізатора, яку поліцейський надав ОСОБА_1 для проходження огляду, одноразова, у прозорому поліетиленовому пакуванні, яку останній самостійно розпакував.

Водночас, Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01.01.2016 року.

Міжповірочний інтервал (підчас якого проводиться калібровка) для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 і становить 1 (один) рік.

Таким чином, відомості проведеного огляду роздруківка принтера Drager Mobile Printer, серійний заводський № ARBL-5037 тесту №380, що здійснений 01.12.2024 року о 03 год. 10 хв. за допомогою приладу «Drager Alcotest 6810» серійний заводський № ARBL-0634 під час проведення огляду ОСОБА_1 є належним доказом, відповідно до якого було встановлено, що вміст алкоголю у видихаємому повітрі становить 0,48 проміле.

А тому, доводи захисника щодо того, що поліцейськими не був проведений контрольний замір навколишнього повітря перед тестуванням, що є обов`язковою процедурою для виключення впливу сторонніх факторів, не є слушними. Тим більш, що ОСОБА_1 погодився з результатом огляду та не скористався перевіркою його результатів шляхом подальшого проходження огляду в медичному закладі.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не були роз`яснені його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення, згідно якого ОСОБА_1 були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, про що він власноруч зазначив, розписавшись у відповідній графі складеного протоколу. (а.с. 1)

Доводи захисника щодо незаконності дій співробітників поліції, які не представились, здійснили обшук ОСОБА_1 (змусили його викласти усі речі на капот), замість поверхневої перевірки та фактично здійснювали на нього психологічний тиск, задаючи одночасно питання, апеляційний суд не приймає до уваги, так як було встановлено, що дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП . Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Аналогічного висновку під час розгляду справи про адміністративне правопорушення дійшов суд першої інстанції, з яким погоджується і апеляційний суд. Крім того, апеляном не зазначено, як такі дії безпосередньо впливають на результати огляду ОСОБА_1 щодо знаходження його в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не суперечать один одному, що свідчить про їх об`єктивність.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Законодавство України передбачає сувору заборону водіям керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_2 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_2 вид та розмір адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п.2.9а Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргузахисника Мельніка Р.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик