П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Покровського районного суду м. Кривого Рогу Феняк О.Р., розглянувши матеріали, які надійшли з Криворізького РУП ВП №3 ГУНП в Дніпропетровській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , інші дані суду не відомі,

за ч.2 ст.184КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

15.09.2025 близько о 17-50 годин громадянка ОСОБА_1 , знаходячись за місцем мешкання: АДРЕСА_1 ухилилась від належного виконання батьківських обов`язків щодо виховання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого остання не отримує загальнообов`язкову середню освіту, систематично пропускає навчальні заняття без поважних причин, не виконує домашнє завдання, в зв`язку з чим ОСОБА_1 порушила ст. 150 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані інспектором поліції за ч. 2 ст. 184 КУпАП, як вчинені повторно протягом року, про що складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №866075 від 20.09.2025.

В судове засідання, ОСОБА_1 не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи судом повідомлялась у встановленому законом порядку. З заявою про відкладення розгляду справи не зверталась.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було роз`яснено зміст вимоги ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

Суд вважає, що ОСОБА_1 , будучи обізнаною про складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення, про призначення у справі судового засідання, не була позбавлена можливості реалізувати усі свої права, визначені КУпАП у будь-який спосіб. Однак жодних дій для обґрунтування причин неявки її в судове засідання у справі нею здійснено не було, будь-яких клопотань нею не подано.

Враховуючи скорочені строки розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ч.1 ст. 184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Частина 2 ст. 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення та тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Згідност.150 СК України, визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» дитиною вважається особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.01.2001 року(із змінами та доповненнями) передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

В силу положень ст.155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що факт вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 866075 від 20.09.2025; інформаційною довідкою інспектора СЮП ВП КРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції В.Кучеренко; Інформацією Криворізької гімназії № 46 КМР, про дітей, які не приступили до навчання з 01.09.2025; поясненнями ОСОБА_1 , наданими начальнику ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області; поясненнями неповнолітньої ОСОБА_2 , наданими начальнику ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області; копією Свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 21.09.2010; копією паспорту ОСОБА_1 .

Повторність вчиненого ОСОБА_1 правопорушення протягом року підтверджується постановою Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 14.15.2025 у справі №212/5289/24, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.184КУпАП та застосовано до неї стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 гривень.

Таким чином, суд вважає доведеним наявність в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, тобто невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, суд, у відповідності до положень статті 33 КУпАП, враховує характер вчиненого правопорушення, дані про особу правопорушника, ступінь її вини, та відповідно до норм ст. 36 КУпАП, суд вважає за необхідне призначити адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що передбачено санкцією ч. 2 ст. 184 КУпАП.

Положеннями ст.40-1КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

На підставі викладеного, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», керуючись ст.ст.40-1, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700,00 гривень (одна тисяча сімсот гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в дохід держави в розмірі 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Роз`яснити, що штраф має бути сплачений особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, в установу банку України не пізніш як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня вручення копії постанови суду, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу та судового збору у вказаний термін, постанова буде направлена до органу державної виконавчої служби для організації примусового виконання в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП, у випадку примусового виконання даної постанови, з правопорушника підлягає стягненню штраф, визначений даною постановою, у подвійному розмірі.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 10-ти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О. Р. Феняк