Провадження №: 3/336/5249/2025
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дацюк Ольга Ігорівна, розглянувши матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч. 2 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

12 липня 2025 року приблизно о 11.00 годині ОСОБА_1 , будучу особою, яка протягом року притягалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч. 1 КУпАП, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 ухилилась від передбачених законодавством батьківських обов`язків ст. 150 ч. 1, 2 Сімейного кодексу України, а саме не виховувала в дусі поваги до прав та свобод інших людей, не піклувалась про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які 12.07.2025 року приблизно о 11.00 годині за адресою: АДРЕСА_1 залізли на присадибну ділянку у сусідки та збирали огірки, малину, смородину, після чого затоптали урожай та після зауваження господарки діти почали тікати та виловлюватися нецензурною лайкою, показувати непристойні жести руками. Такі випадки систематичні.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, викликався до суду двічі шляхом направлення смс-повістки на номер телефону, вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення, про причини неявки суд не повідомила.

Як вказував Верховний Суд у постанові від 17.11.2022 року по справі № 560/5541/20, якщо учасник надав суду телефон та електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Самого лише заперечення учасника про неотримання повідомлення недостатньо, щоб спростувати цю презумпцію.

Суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести «ризик незнання» учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41 «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У відповідності до положень ст. 268 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП не є обов`язковою, тому враховуючи наведені положення, оскільки ОСОБА_1 була завчасно повідомлена про час та місце розгляду справи, суд розглянув справу за наявними доказами за її відсутності.

Обставини правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, письмовими поясненнями потерпілої, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_4 звернулась до ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області з повідомленням про те, що діти з сусідньої ділянки постійно пакостять, стукають у двері та вікна, кидають сміття на її подвір`я, обливають зі шланга водою, зняли усю малину та огірки.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_4 , вона мешкає у АДРЕСА_1 . Сусіди, які мешкають поруч за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та його дочка ОСОБА_6 не доглядають належним чином за своїми дітьми ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Діти постійно без нагляду, у брудному одязі, голодні, пакостять, кидають сміття на її подвір`я, стукають у вікна та обливають водою зі шланги. Це роблять ОСОБА_11 приблизно 8 років та ОСОБА_10 7 років.

ОСОБА_1 надала письмові пояснення згідно з якими, вона мешкає разом із дітьми ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона не проти інколи підробити. 12.07.2025 року до неї прибігла сусідка ОСОБА_4 та пояснила, що її діти, а саме ОСОБА_13 та ОСОБА_11 їли у неї на ділянці огірки, малину та смородину. В той момент дома не було чого їсти та діти систематично бігають та беруть з городу їжу, але ОСОБА_4 зазначила, що коли вона починає на дітей кричати, вони висловлюються на її сторону нецензурними словами та показують непристойні жести на руках, на що ОСОБА_1 відповіла, що не встигає за ними доглядати. Її діти систематично бігають до сусідки та з нею лаються. Діти постійно вдома, де вони знаходяться їй відомо, що ходять по селищу чула, що просять їжу у сусідів, але вона почує.

Відповідно до письмових пояснень неповнолітнього ОСОБА_3 , 12.07.2025 року вони залишились вдома у дворі та разом захотіли піти до сусідки та поїсти малини, смородини та пішли до ОСОБА_4 на її ділянку, де почали їсти. Коли вона вийшла та почала на них кричати через те, що їдять її плоди та стала їх виганяти та кричати, що викличе поліцію та службу у справах дітей Шевченківського району та після чого вони втекли і коли тікали, кричали в її сторону непристойні слова та показували непристойні жести.

Згідно з копіями свідоцтв про народження, батьками неповнолітніх ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_14 та ОСОБА_1 .

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2025 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 ч. 1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 850 гривень (ЄУН 336/1185/25 пр. 3/336/1346/2025).

За ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Стаття 150 ч. 1, 2 СК України вказує, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , не виконуючи свої батьківські обов`язки, не доглядала за неповнолітніми дітьми, внаслідок чого вони перебували голодні та без їжі, перебуваючи без супроводу батьків, свідомо потрапили на сусідську присадибну ділянку та збирали ягоди для власного харчування, при цьому, на зауваження власниці ділянки почали виражатись нецензурною лексикою та поводитись зухвало, суд вважає, що вона нехтувала своїми батьківськими обов`язками, не забезпечуючи догляд за дітьми та їх поведінкою.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 184 ч. 2 КУпАП, та кваліфікує її дії як ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують відповідальність, в судовому засіданні не встановлено.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, за ст. 23 КУпАП.

Враховуючи обставини правопорушення, данні про особу правопорушника, яка притягалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч. 1 КУпАП та призначений постановою суду штраф не сплатила, продовжує нехтування своїми батьківськими обов`язками, вихованням та доглядом за дітьми, суд вважає за доцільне призначити стягнення у виді накладення штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 24, 33, 184 ч. 2, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 ч. 2 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адміністративне стягнення за ст. 184 ч. 2 КУпАП у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 5100 (п`ять тисяч сто) гривень в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Штраф сплачується за наступними реквізитами:

Отримувач: ГУК у Зап.обл./Зап.обл.- 21081100

Код отримувача (ЄДРПОУ): 37941997

Код банку отримувача (МФО): 899998

Банк отримувача: Казначейство України

Номер рахунку: UA0008479

Код класифікації доходів бюджету: 21081100

Призначення платежу: адміністративний штраф

Судовий збір сплачується за наступними реквізитами:

Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783

Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)

Рахунок отримувача: UA0026001

Код класифікації доходів бюджету: 22030106

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя О.І. Дацюк

Строк пред`явлення виконавчого документу«_____»_________________20___року

Постанова набрала законної чинності «_____»_________________20___року

Дата видачі «_____»_________________20___року