П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2025 р. м. Суми

Суддя Зарічного районного суду м.Суми Янголь Є.В., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали які надійшли від ВП №2 ( с.Краснопілля) Сумського РУП ГУ НП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , військовослужбовець, за ст. 126 ч. 5 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 № 455376 від 16.09.2025 встановлено, що 16.09.2025 року о 10 год. 08 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем KIA Sorento, д.н.з. НОМЕР_1 поза населеним пунктом не увімкнув ближнє світло фар, при перевірці документів було встановлено, що відсутнє посвідчення водія відповідної категорії, тобто не мав права керувати таким транспортним засобом, правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив вимоги п. 2.1а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КпАП України.

ОСОБА_1 судовому засідання пояснив, що керування вказаним автомобілем в заначений час та дату було викликано крайньою необхідністю, а саме виконання завдання відповідно до бойового розпорядження командира.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пункт 2.1а ПДР України передбачає, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Невиконання пункту 2.1а ПДР України має наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП. Ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених ч. 2-4 цієї статті, в даному випадку за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

При цьому, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Правовими нормами ст. 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті для усунення небезпеки, яка загрожує. Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Вчинення протиправного діяння в стані крайньої необхідності представляє собою дії правопорушника спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, встановленому порядку управління, але за умов, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена.

В судовому засіданні був досліджений оптичний диск з відеозаписом з бодікамер працівників поліції, на якому зафіксовано, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, проходить військову службу у в/ч НОМЕР_2 , дійсно він керував транспортним засобом, не маючи права керування транспортним засобом. Проте з пояснень ОСОБА_2 працівникам поліції, вбачається, що він сів за кермо, оскільки терміново необхідно було виконати бойове розпорядження командира.

Дослідивши обставини цієї справи, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку ОСОБА_1 вчинив дії, які хоча і містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, але такими визнаватися не можуть, оскільки він діяв у стані крайньої необхідності, у зв`язку з необхідністю виконання службових обов`язків, пов`язаних із захистом України від зовнішньої агресії, враховуючи баланс між інтересами держави по захисту її незалежності, територіальної цілісності з одного боку, та забезпечення порядку в області дорожнього руху з іншого боку, отже вчинене ним порушення є менш значним, ніж відвернена шкода.

П.4 ч. 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із вчиненням ОСОБА_1 дій в стані крайньої необхідності.

Керуючись ст.ст. 126, 245, 247, 280, 283 285, 294 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 126 ч. 5 КУпАП закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із вчиненням даного адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Є.В.Янголь