ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/8445/24 Головуючий в 1 інст.Романько О.О.
Провадження №33/807/131/25 Доповідач в 2 інст.Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою останнього на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 08 серпня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 15 липня 2024 року о 06 год. 47 хв. в м.Запоріжжі, пр.Соборний біля будинку 129, керував транспортним засобом «Toyota Hilux» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння провадився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія за допомогою спеціального технічного приладу «Alkotest drager 6820». Результат (0,74 %) тест №2290, чим порушив вимоги п.2.9 «а» ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Від керування транспортним засобом відсторонений. Про повторність попереджений. На підставі вищевикладеного щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення: серії ААД №817181 від 15 липня 2024 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що матеріали справи не містять доказів чинних сертифікатів періодичних повірок приладу, яким було проведено огляд.

Наголошує на тому, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вказує, що відео фіксація не є безперервною, на частині відеоматеріалів не відображено дати та часу, відсутній звук, що не дає змоги пересвідчитись у роз`ясненні поліцейським прав і обов`язків, дати, часу та місця розгляду справи.

Окрім цього, частина відеоматеріалу відзнята не на портативний відеореестратор, а на власний мобільний телефон.

Також, апелянт звертає увагу на те, що протокол, рапорт та акт огляду складав поліцейський, який не був присутній на місці події та, відповідно, не був обізнаний про проведені процедури. Вказаний поліцейський не зупиняв транспортний засіб хоча вказав про це в рапорті, не проводив огляд, хоча підписав акт огляду, тощо.

Заявлене ОСОБА_1 клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 у розгляді справи участі не брав, відомостей щодо отримання копії оскаржуваної постанови ОСОБА_1 , матеріали справи не містять, з наявних матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 22 серпня 2024 року звернувся до суду першої інстанції із заявою про видачу копії оскаржуваної постанови, 28 серпня 2024 року ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови, що підтверджується підписом останнього, 30 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, 03 вересня 2024 року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується підписом останнього, та вже 09 вересня 2024 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, при цьому, зловживання своїми процесуальними правами з боку апелянта не вбачається. Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

В судове засідання, призначене на 05 вересня 2025 року особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки до суду апеляційної інстанції не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від останнього до суду також не надходило.

Суд апеляційної інстанції неодноразово відкладав апеляційний розгляд провадження за для виклику ОСОБА_1 , останній викликався до суду, шляхом направлення судової повістки в додаток Viber за його особистим номером телефону, смс-повідомлення було доставлено 09 липня 2025 року 13:34:50, а також за допомогою оголошення на сайті Судової влади України.

Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції враховує практику Великої Палати Верховного суду, викладеній у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18 згідно якої, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч.1 ст.268 та ч.6 ст.294 КУпАП, не є абсолютним.

Верховним Судом в п.34 постанови від 12 березня 2019 року по справі №910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (Заява N3236/03, п.41) від 03 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».

Суд не зобов`язаний сам з`ясовувати причини неявки належно сповіщених учасників справи, оскільки обов`язок повідомити про ці причини і надати докази поважності неявки покладається на учасників справи.

Судом апеляційної інстанції було вжито всіх можливих заходів для повідомлення ОСОБА_1 та дотримання його права на особисту участь під час апеляційного розгляду провадження, проте останній долею цього провадження не цікавиться.

В свою чергу, подальше відкладення апеляційного розгляду через неявку ОСОБА_1 , може затягнути цей розгляд на невизначений час.

З урахуванням викладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_1 , що узгоджується з положеннями ст.294 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогамист.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена наявними в справі доказами, зокрема відомостями, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №817181 від 15 липня 2024 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , 15 липня 2024 року о 06 год. 47 хв. в м.Запоріжжі, пр.Соборний біля будинку 129, керував транспортним засобом «Toyota Hilux» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння провадився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія за допомогою спеціального технічного приладу «Alkotest drager 6820». Результат (0,74 %) тест №2290, чим порушив вимоги п.2.9 «а» ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Від керування транспортним засобом відсторонений. Про повторність попереджений. На підставі вищевикладеного щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення: серії ААД №817181 від 15 липня 2024 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП;

- у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого убачається, що працівниками поліції у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння, а саме: запах з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу Alсotest Drager 6820. В результатах огляду зазначено, що проба позитивна, 0,74 % тест №2290. З результатами огляду ОСОБА_1 погодився, що підтверджується підписом останнього;

- у направленні на огляд водія транспортного засобу до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15 липня 2024 року;

- у роздруківці Alcotest Drager 6820 від 15 липня 2024 року №2290;

- відеозаписом події, який узгоджується із обставинами, вказаними в протоколі та долучених до нього матеріалах.

Вказані докази узгоджуються з відомостями, викладеними в рапорті поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №3УПП в Запорізькій області ДПП капралом поліції Слєсарева О., згідно з яким, останній доповідає, що 15 липня 2024 року за адресою: м.Запоріжжі, пр.Соборний біля будинку 129, було зупинено транспортний засіб «Toyota Hilux» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . В ході спілкування з водієм ОСОБА_1 , у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Водій погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу Alсotest Drager 6820. Результат огляду - позитивний, 0,74 % тест №2290. Водій ОСОБА_1 з результатами огляду погодився. Стосовно водія ОСОБА_1 було складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП та винесено постанову за порушення ПДР. Вилучено посвідчення водія. Видано тимчасовий дозвіл. Від керування транспортним засобом ОСОБА_1 відсторонено шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР. Подія фіксувалася на бодікамеру.

Дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов до правильного висновку про те, що ці докази підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах, які є належними та допустимими.

Згідно з оскаржуваною постановою суду, при розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 участі не брав.

Як зазначено вище, в судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 , також не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки до суду апеляційної інстанції не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання від останнього до суду теж не надходили.

На думку апеляційного суду, доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Що стосується доводів ОСОБА_1 , викладених в апеляційній скарзі, про відсутність безперервного відеозапису події та те, що на частині відеоматеріалів не відображено дати та часу, відсутній звук, що, на думку апелянта, не дає змоги пересвідчитись у роз`ясненні поліцейським прав і обов`язків, дати, часу та місця розгляду справи, а сам запис відзнятий не на портативний відеореестратор, а на власний мобільний телефон, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Право поліцейського на фото та відео фіксування за допомогою технічних приладів і технічних засобів закріплено у Законі України «Про Національну поліцію» (ст.31) та Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за №28/32999.

З самого відеозапису є очевидним, що цей запис здійснювався працівниками поліції, які оформлювали адміністративний матеріал.

Ніким не заперечується того факту, що події за участю ОСОБА_1 , що зафіксовані вищевказаним відеозаписом, мали місце, та відносяться саме до цієї справи.

Те, що відеозапис здійснений на власний мобільний телефон працівників поліції, не свідчить про недопустимість вказаного запису як доказу.

В свою чергу, використання працівниками поліції власної техніки для фіксування правопорушення не заборонено Законом України "Про Національну поліцію" та нормами КУпАП.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу і на те, що вказаний відеозапис не є єдиним доказом у справі, цей запис узгоджується з іншими доказами, на які послався суд в своїй постанові.

Відомостей про те, що відеофіксація здійснювалась за допомогою недозволенного технічного засобу чи з порушенням вимог закону, в матеріалах справи немає.

Порушень з боку поліцейських, які б тягли за собою визнання доказів недопустимими, не убачається.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, про те, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Вина ОСОБА_1 підтверджується перш за все вищевказаними відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення, актом огляду, роздруківкою спеціального технічного приладу, направленням водія на огляд та відеозаписом події.

В свою чергу, відомості з вищевказаного рапорту поліцейського повністю узгоджуються з іншими доказами.

Достовірність цих доказів апелянтом у встановленому законом порядку не спростовано.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять доказів чинних сертифікатів періодичних повірок приладу, яким було проведено огляд, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Чинні норми КУпАП, положення Інструкції, затвердженої наказом МВС України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103, не передбачають обов`язковості долучення до матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП дозвільних документів на спеціальний технічний прилад Drager Alсotest 6820, за допомогою якого проводився огляд водія, зокрема сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Разом з цим, згідно з п.5 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09 листопада 2015 року №1452/735, під час проведення огляду сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки надаються поліцейським на вимогу особи, яка підлягає огляду.

З матеріалів справи убачається, що такої вимоги на місці проведення огляду водій ОСОБА_1 не висував.

Будь-яких клопотань щодо виклику працівників поліції або витребування будь-якої інформації на підтвердження доводів апеляційної скарги, апелянтом не було заявлено.

В свою чергу, суд не вправі за власної ініціативи збирати докази.

Об`єктивних відомостей про те, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проводився за допомогою не дозволеного до використання технічного приладу, який не пройшов періодичну повірку, матеріали справи не містять.

Навпаки, наявні матеріали справи свідчать про протилежне.

Так, з відеозапису події убачається, що огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння був проведений у зв`язку із виявленням у останнього ознак алкогольного сп`яніння, про що останнього було повідомлено в ході спілкування з працівниками поліції, та запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він погодився. Огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проходив на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу Alcotest Drager 6820. Результат огляду на стан сп`яніння, проведеного щодо ОСОБА_1 - 0,74 % проміле, що підтверджується роздруківкою тестування на алкоголь за допомогою спеціального технічного засобу Alcotest Drager 6820 від15 липня 2024 року №2290. З результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820, ОСОБА_1 погодився, що підтверджується підписом останнього в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у роздруківці Alcotest Drager 6820 від6820 від 15 липня 2024 року №2290, що відповідає фактичним обставинам справи.

Отже, у працівників поліції були обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки у нього були виявлені певні ознаки такого сп`яніння. В подальшому наявність у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння підтверджено при огляді за допомогою спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820 на місці зупинки транспортного засобу.

До протоколу про адміністративне правопорушення у ОСОБА_1 теж не було зауважень.

Відомостей про те, що ОСОБА_1 не погодився з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу та оспорював ці результати в установленому законом порядку, в матеріалах справи немає.

В свою чергу, згідно з положеннями п.2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, наявними в справі доказами підтверджується те, що ОСОБА_1 у зазначений у протоколі день та час керував транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, а доводи останнього про протилежне є безпідставними та суперечать матеріалам справи.

Інші доводи ОСОБА_1 , які викладені в апеляційній скарзі, на думку суду апеляційної інстанції, не впливають на законність постанови суду першої інстанції та не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог п.2.9а ПДР України, за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На думку апеляційного суду, працівниками поліції дотримано порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, передбачений ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року за № 1452/735, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07 листопада 2015 року № 1395.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не убачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

Об`єктивних даних, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали складені не уповноваженими особами, в матеріалах справи немає.

Як зазначалось вище, у зазначеному протоколі міститься підпис самого ОСОБА_1 без жодних зауважень.

Даних про те, що ОСОБА_1 оспорював відомості, зазначені у протоколі, в матеріалах справи відсутні.

Отже, вина ОСОБА_1 підтверджується як відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення, так і доданими до протоколу доказами, які дослідив суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП, та є належним чином вмотивованою.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 08 серпня 2024 року.

А пеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 08 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 335/8445/24