Справа № 643/454/25
Провадження № 3/643/1029/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2025 суддя Салтівського районного суду міста Харкова Власенко М. В., розглянувши матеріали, які надійшли від управління патрульної поліції в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 210433, 01 січня 2025 року о 16:28 год. в м. Харків, пр. Ювілейний, 34А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Toyota Camry», д. н. з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія згідно чинного законодавства на газоаналізаторі Drager Alcotest 6820, результат огляду 0,88 проміле.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України. Відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився.

02.10.2025 від захисника ОСОБА_1 адвоката Коротенка О. І. надійшло клопотання про закриття провадження у справі, у якому просить розглянути справу без його участі та участі підзахисного, провадження у справі № 643/454/25 просить закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Також захисником надано посвідку на постійне проживання ОСОБА_1 .

Так, у клопотанні захисник зазначає, що стороною захисту раніше надані на спростування технічної відповідності показчиків Drager Alcotest 6820 та законності зупинки транспортного засобу. Зазначено також, що ні рапорт, ні інші документи не фіксують за якими ознаками поліцейським встановлено у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння, відомостей про направлення його до закладу охорони здоров`я цей рапорт не містить. Крім цього, захисник зазначає, що наявні у справі відеозаписи не містять фіксування порушення водієм п. 19.1. ПДР, а поліцейські спілкуються із ОСОБА_1 англійською мовою за допомогою Google перекладача. Також зазначає, що прилад Drager Alcotest 6820 перед тестуванням мав якісь технічні несправності, про що було відомо посадовій особі, ОСОБА_1 «дув» у Drager Alcotest 6820 численну кількість разів, що суперечить правилам користування цього приладу, та на боді-камеру не зафіксована процедура направлення ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу. Захисник наголошує, що поліцейські роз`яснили підзахисному його права та обов`язки українською мовою та після складення протоколу про адміністративне правопорушення. Крім цього, у клопотанні зазначено про розбіжність у показчиках температури повітря у 13 °C між фактичним і зафіксованим прилад Drager Alcotest 6820, що є значним і суттєвим, та свідчить щодо сумніву у вірності результату тесту.

Окремо захисник зазначає про порушення поліцейськими забезпечення підзахисним його прав за ст. 268 КУПАП при складанні цього протоколу через відсутність перекладача під час складання матеріалів. Також захисник зауважує, що у рапорті від 01.01.2025 зазначено, що підставою зупинки стало виявлене правопорушення з боку водія, що стало підставою для складання щодо нього постанови ЕНА 3770170 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, яка згодом самостійно скасована УПП в Харківській області ДПП із підстав її незаконності, відтак, відсутня законність зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке.

Положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння врегульовано ст. 266 КУпАП, а також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року.

Відповідно до п. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п. 6 розділу І Інструкції). У розумінні вимог п. 7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров`я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими. Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків (п. 6 розділу ІІ Інструкції).

Такі ж положення викладені у Постанові Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також проведення такого огляду».

Матеріали справи містять: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 210433 від 01 січня 2025 року; диск з відеозаписами; довідку інспектора УПП в Харківській області; тестування на алкоголь № 2387; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів; направлення до КНП ХОР «ОКНЛ»; рапорти поліцейського УПП в Харківській області.

Згідно тестування на алкоголь № 2387 від 01.01.2025 на приладі Drager Alcotest 6820 ARHK 0115 результат тестування на алкоголь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складає 0,88 проміле. Тестування проведено о 16:49 01.01.2025 при температурі + 15,0 градусів Цельсію.

Згідно наданої захисником відповіді Харківського регіонального центру з гідрометеорології метеорологічна станція проводить спостереження за температурним режимом кожні три години, 01 січня 2025 року на 14:00 температура повітря становили 1,5 градусів тепла, на 17:00 температура повітря становила 2,0 градусів тепла.

Згідно рапорту поліцейського водій ОСОБА_1 був зупинений за порушення п. 19.1, 2.1 «а» ПДР України, внаслідок чого винесено постанову ЕНА 3770170 за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

З наданого захисником рішення УПП в Харківській області від 16.05.2025 щодо скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття справи, постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 3770170 від 01.01.2025, винесену поліцейським роти № 5 батальйону № 4 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Мамон Богданом Михайловичем, відносно ОСОБА_1 скасовано, а справу закрито.

У графі протоколу серії ЕПР1 № 210433 від 01.01.2025 «особа, щодо якої складено протокол» зазначено, зокрема, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство: інші.

З посвідки на постійне проживання № НОМЕР_2 , орган, що видав, 6301 слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є уродженцем та громадянином В`єтнаму.

Судом оглянуто відеозаписи, долучені до протоколу, якими, зокрема, підтверджуються наступні обставини: розмова поліцейського з ОСОБА_1 англійською мовою за допомогою «Google перекладача», проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest, роз`яснення поліцейським ОСОБА_1 його прав та обов`язків українською мовою та після складення протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 210433 від 01.01.2025.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02),«Малофєєва проти росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04), «Карелін проти росії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України, необхідно виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, за своєю суттю ст. 130 КУпАП є кримінальним порушенням/обвинуваченням та необхідною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є суворе і точне дотримання встановленого законом порядку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу на те, що особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, зобов`язана діяти у суворій відповідності до встановленого законом порядку, оскільки така особа зобов`язана вчиняти не ті дії, які прямо не заборонені законом, а дії, які передбачені законом.

Так, положеннями ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» встановлені підстави зупинки поліцейським транспортних засобів, зокрема у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Проте, наявне у матеріалах справи рішення УПП в Харківській області від 16.05.2025 підтверджує протиправність зупинки поліцейськими ОСОБА_1 , оскільки останній не порушив Правила дорожнього руху.

Факт наявності інших передбачених ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» підстав зупинки транспортного засобу матеріали справи не містять.

Отже, обставини, визначені законом, які давали поліцейському право вимагати від ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, були відсутні.

Суд враховує, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Для того, щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія» .

Так, у Рішенні від 15 березня 2019 року Верховний Суд у справі № 686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм Правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

Проте, у даному випадку процедура щодо зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 здійснена з порушенням.

Крім цього, суд зазначає, що показник тестування на алкоголь № 2387 від 01.01.2025 на приладі Drager Alcotest 6820 ARHK 0115 не може братися до уваги як належний доказ винуватості ОСОБА_1 у зв`язку із некоректністю роботи такого приладу, оскільки дані метеостанції щодо температури повітря не сходяться із тестом № 2387 алкотестера Drager Alcotest 6820, що вказує на неточності в роботі даного приладу та некоректності його роботи.

Одночасно, судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином В`єтнаму.

Суд звертає увагу, що право особи на захист від переслідування, право бути обізнаним про дії державних органів щодо підготовки, збирання та розгляд стосовно відповідної особи матеріалів про притягнення до відповідальності, є основоположним та безумовним правом такої особи. Таке право гарантується як нормами Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, так і положеннями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Обставини, зазначені вище, викликають сумнів у суду, що ОСОБА_1 взагалі розумів, яка процедура здійснюється поліцейськими, склад якого правопорушення вони вбачають у його діях, розгляд яких матеріалів відбувається та що він ознайомлений і усвідомлює суть адміністративного протоколу.

Стаття 268 КУпАП, серед іншого, гарантує право особи виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо він не володіє мовою, якою ведеться провадження. Статтею 274 КУпАП передбачено, що перекладач призначається органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення. Перекладач зобов`язаний з`явитися на виклик органу (посадової особи) і зробити повно й точно доручений йому переклад.

У рішеннях Європейського суду з прав людини значну роль у розширенні сфери застосування пункту другого статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод грає тлумачення двох ключових понять цієї статті «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже стаття 6 не може бути застосована. Однак Суд не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Так, не забезпечення права особи на переклад матеріалів досудового розслідування Європейським судом з прав людини вже не одноразово констатувалося, як порушення пункту 1 та підпункти «a», «b» і «е» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Для прикладу, такі випадки було констатовано у рішеннях від 28.11.1978 у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН» (пункт 48), від 24.09.2002 у справі «Кускані проти Сполученого Королівства» та від 06.01.2023 у справі «Суслов та Батікян проти України».

Підсумовуючи викладене, враховуючи положення статті 251 КУпАП про те, що в межах судового провадження суд позбавлений самостійно здійснювати збір доказів, що в подальшому можуть лягти в основу обвинувального рішення суду, тому суд доходить висновку, що саме орган (його посадові особи), на якого покладено обов`язок всебічно дослідити обставини, зібрати всі наявні докази та в разі наявності ознак вчинення правопорушення надати їх всі суду, зобов`язаний був забезпечити право ОСОБА_1 на ознайомлення з матеріалами справи, на подання пояснень та доказів рідною мовою, забезпечення цієї особи перекладачем, та мати достатньо часу для побудови лінії захисту (за необхідності).

Суд зазначає, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

Таким чином, процедура притягнення особи до відповідальності має бути зрозумілою і передбачуваною для особи. Тобто особа має розуміти, якими повноваженнями наділені органи, які здійснюють процедуру притягнення її до відповідальності, а відповідні органи мають діяти лише в межах наданих їм законом повноважень.

За правилами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 статті 251 КУпАП передбачено: «Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07 листопада 2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08 лютого 2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) також визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, встановлено, що фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Європейський Суд з прав людини у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України: «Кожен має право на справедливий … розгляд його справи …».

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд поєднуються з положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№ 475/97-ВР) та є частиною національного законодавства.

Отже, з урахуванням досліджених матеріалів та відеозаписів, встановлено, що зупинка автомобіля під керуванням ОСОБА_1 була протиправною, останнього, як громадянина В`єтнаму, не забезпечили перекладачем, що унеможливлює прийняття у якості належного доказу спілкування поліцейського за допомогою «Google перекладача», робота алкотестера не може вважатися коректною через розбіжність зазначеній у тестуванні температури повітря дійсним погодним умовам, а тому винуватість водія у порушенні п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху є недоведеною поза розумним сумнівом.

Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення, хоч і є джерелом доказів, однак за своєю процесуальною суттю є фіксацією правопорушення, та інформація, яка в нього вноситься повинна ґрунтуватися на первинних доказах.

Крім цього, суд зазначає, що у випадку невжиття працівником поліції заходів щодо надання водію можливості скористатися послугами адвоката під час оформлення справи про адміністративне правопорушення поліцейський порушує права водія, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. До такого висновку дійшла колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 524/9827/16-а.

З відеозаписів, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що працівники поліції, з`ясувавши, що ОСОБА_1 є іноземцем, в установленому порядку не ознайомили останнього із його правами, в тому числі не роз`яснили його право на правову допомогу та на перекладача, отже поліцейським не вжито жодних дій щодо надання ОСОБА_1 можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, оскільки він є громадянином іншої держави, не володіє та не розуміє українську мову, а користування поліцейським ресурсами «Google перекладача» не може бути належним доказом.

Разом з цим судом враховуються положення ч. 5 ст. 266 КУпАП, згідно яких огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Суд доходить висновку, що доводи захисника, зокрема, про відсутність передбачених законом підстави для зупинки, відсутність доказів порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, некоректність роботи приладу алкотестеру, незабезпечення ОСОБА_1 перекладачем, порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння знайшли своє підтвердження.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є неналежними, недопустимими і недостовірними, оскільки отримані з порушенням процедури зупинки транспортного засобу, порушенням прав особи, яка приятгається до адміністративної відповідальності, порушенням проведення огляду на стан сп`яніння та складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Відтак, судом встановлено порушення інспектором поліції при складанні адміністративного протоколу та матеріалів, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена.

Отже, суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Керуючись ст. 130, 247, 268, 283 285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови складено та підписано 06.10.2025.

Суддя Михайло ВЛАСЕНКО