Справа № 760/571/25 Головуючий в суді І інстанції Криворот О.О.
Провадження № 33/824/3735/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Павлової В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 N?197478 від 16.12.2024, ОСОБА_3 16.12.2024 о 01 год. 35 хв. в м. Києві по вул. Г.Севастополя, 1, керував транспортним засобом марки «КІА» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря нарколога, у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на нагрудну бодікамеру N?475435,471180, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року адвокат Зінченко Олександр Володимирович, що діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову судді місцевого суду та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Вважає постанову суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою та винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Також у апеляційній скарзі адвокатом заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. В обгрунтування клопотання посилається на те, що жодних документів по справі 760/571/25 (в тому числі і постанови від 24 лютого 2025 року) ОСОБА_1 від Солом`янського районного суду міста Києва не отримував, про наявність постанови обізнаний не був.

05 червня 2025 року Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві відкрив виконавче провадження на підставі постанови від 24 лютого 2025 року по справі N?760/571/25, про що ОСОБА_1 дізнався з порталу ДІЯ та звернувся до адвоката Зінченка О.В.

09 червня 2025 року адвокат Зінченко О.В. подав до суду заяву та ознайомився з матеріалами справи з усіма окрім запису з відеокамери поліцейського, що міститься в матеріалах справи на двох компакт-дисках. Тобто строк коли представник ознайомився з матеріалами справи та постановою від 24 лютого 2025 року вважає 09 червня 2025 року. У зв`язку із чим додає до апеляційної скарги клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Перевіряючи доводи щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження апеляційний суд враховує наступне.

Згідно із ч.2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Як слідує із матеріалів справи, матеріали справи не містять доказів отримання судової повістки-повідомлення про судове засідання в справі про адміністративне правопорушення та самої оскаржуваної постанови.

З огляду на наведені обгрунтування та з метою забезпечення права на апеляційне оскарження апеляційний суд дійшов висновку щодо можливості поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги щодо незгоди з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для притягненняОСОБА_1 до адміністративної відповідальностівказує, що суд першої інстанції проігнорував заявлені клопотання про відкладення розгляду справи, позбавив ОСОБА_1 права на правову допомогу та можливості захищати себе в суді, що вважає порушенням законодавства України, в тому числі статті 59 Конституції України, а також статті 268 КУПАП та міжнародного законодавства. Також звертає увагу апеляційного суду, що в самому тексті постанови зазначено, що ОСОБА_1 не з`явився до суду, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про перенесення судового засідання не подавав, що на його переконання, не відповідає дійсності.

Також при складані протоколу про адміністративне правопорушення не були залучені поняті або свідки, а враховуючи неможливість передивитися відеозапис через його пошкодження або відсутність, вважав що це є істотним порушенням процедури і може бути підставою для закриття справи судом.

Адвокат у доводах апеляційної скарги також посилався на ту обставину, що ОСОБА_1 не роз`яснювались права щодо надання правничої допомоги та виклику захисника.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат Зінченко О.В. апеляційну скаргу підтримали та просили скасувати постанову суду першої інстанції, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, та постановити нову, якою закрити провадження у справі.

Вислухавши захисника, особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову без змін з таких підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України №1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , який 16 грудня 2024року о 02 год. 32 хв. в м. Києві по вул. Г.Севастополя, 1, керував транспортним засобом марки «КІА» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкіри обличчя, що були виявлені поліцейським. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці та у медзакладі у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано на нагрудну бодікамеру N?475435,471180, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення п.2.5 ПДР України, за що відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Так, винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №197478 від 16 грудня 2024 року;

- на відеозаписі із нагрудної бодікамери N?475435,471180 працівника Управління патрульної поліції ГУНП в Київській області, що здійснював 16 грудня 2024 року оформлення адміністративного правопорушення, де також зафіксована відмова останнього від проходження огляду на стан сп`яніння.

- у протоколі АП318 № 005766 про адміністративне затримання за ст. 261 КУпАП.

Вказані докази здобуті з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкіри обличчя, виявлені працівниками поліції 16 грудня 2024 року у ОСОБА_1 у розумінні п.2, 3, 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Протокол підписаний особою, яка його склала.

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах, наданих посадовою особою, яка склала протокол.

Доводи апеляційної скарги про те, що при складані протоколу про адміністративне правопорушення не були залучені поняті або свідки, враховуючи неможливість передивитися відеозапис через його пошкодження або відсутність, є безпідставними, оскільки у матеріалах справи наявний диск із відео, що є неушкодженим, відкривається та був переглянутий апеляційним судом, на якому відтворено подію, що узгоджується з іншими матеріалами справи.

З урахуванням наведеного відсутність свідків не може бути підставою для спростування висновків суду про доведеність вчинення порушення.

Згідно із ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до наявного у матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 поставлено у вину відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Притягаючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя Солом`янського районного суду в м. Києві в оскаржуваній постанові, викладаючи сутність адміністративного правопорушення, яке він визнав доведеним, зазначив те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з виявленими у нього поліцейськими ознаками алкогольного сп`яніння, проте відмовився від проходження огляду, що є підтвердженим у справі доказами.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Апеляційний суд зазначає, що сутність вчиненого правопорушення у відповідному протоколі викладена з достатньою повнотою і дає можливість належним чином кваліфікувати дії ОСОБА_1 , вина останнього у вчиненні вищевказаного правопорушення стверджується зібраними у справі доказами.

Так, ОСОБА_1 , користуючись своїми процесуальними правами, подав апеляційну скаргу на постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року, в якій детально виклав доводи щодо її незаконності та необґрунтованості. Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 користувався своїми процесуальним правами, а тому він не був позбавлений права на захист та доступ до правосуддя. В суді першої інстанції був представлений адвокатом Зінов`євим Н.Е., а в суді апеляційної інстанції адвокатом Зінченком О.В.

Відтак, доводи апеляційної скарги про позбавлення ОСОБА_1 права на правову допомогу є безпідставними.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винності ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, постанова судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2024 року у є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана