Справа № 466/4716/25 Головуючий у 1 інстанції: Федорова О. Ф.
Провадження № 33/811/1434/25 Доповідач: Галапац І. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі:

судді Галапаца І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 адвоката Ільків Галини Михайлівни на постанову судді Шевченківського районного суду м.Львова від 17 червня 2025 року,

з участю захисника правопорушника ОСОБА_1

адвоката Ільків Г.М.

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, ч.1 ст. 126 КУпАП, ч.5 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 5 (п`ять) років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Згідно постанови судді, 11 травня 2025 року о 08 год. 00 хв., у м. Львові на вул. Богдана Хмельницького, 275, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Megan», н.з. НОМЕР_1 VIN НОМЕР_2 , який не належить даному транспортному засобу, та не пред`явив документів на даний номерний знак, чим порушив вимоги п. 2.9.в. ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 121-3 КУпАП.

Крім цього, 11 травня 2025 року о 08 год. 00 хв., у м. Львові на вул. Богдана Хмельницького, 275, водій ОСОБА_1 здійснив ДТП та керував транспортним засобом без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, порушивши вимоги п. 2.1.ґ ПДР України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Також, 11 травня 2025 року о 08 год. 00 хв., у м. Львові на вул. Богдана Хмельницького, 275, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повторно протягом року, керував транспортним засобом «Renault Megane», НОМЕР_1 , не маючи при цьому права на керування. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1.а ПДР України, за що відповідальність передбачена за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник правопорушника ОСОБА_1 адвокат Ільків Г.М. покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною, такою, що не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення будучи неповнолітнім у віці 17 років, крім цього, останній є інвалідом з дитинства, що підтверджується відповідним посвідченням, попри це, працівники поліції під час складання адміністративного протоколу та місцевий суд, під час розгляду справи не залучав та не викликав законного представника, що є порушенням норм закону. Акцентує увагу на те, що суддя місцевого суду, при розгляді справи, не врахував що вчинення адмінправопорушення неповнолітнім, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, не залучив законного представника, не встановив факт інвалідності, призначив максимальну міру покарання.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, мотивуючи тим, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся у відсутності ОСОБА_1 , про оскаржуване рішення стало відомо 02 вересня 2025 року через ЄРДСР; скасувати постанову місцевого суду, прийняти нову без позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 5 років

Заслухавши виступ захисника правопорушника ОСОБА_1 адвоката Ільків Г.М. про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає за можливе поновити строк апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду, та приходить до висновку що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, прийшла до вірного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121-3, ч.1 ст. 126, ч.5 ст. 126 КУпАП, який грунтується на сукупності досліджених та перевірених судом доказів.

Такий висновок суду першої інстанції, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у постанові, обгрунтований наявними в матеріалах справи доказами, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, зокрема: протоколами про адміністративні правопорушення серій ЕПР1 №326998, ЕПР1 №326992, ЕПР1 №326979 від 11 травня 2025 року, де викладені фабули вчинених правопорушень; відеозаписом події; довідками УПП у Львівській області ДПП, яким суддя районного суду дала належну правову оцінку в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обгрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставними твердження апелянта про порушення працівниками поліції права на захист ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Статтею 270 КУпАП лише визначено, що інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Законні представники та представники мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; від імені особи, інтереси якої вони представляють, приносити скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу.

У даному випадку не можна говорити про порушення права ОСОБА_1 на захист у зв`язку з тим, що працівники поліції, при складанні протоколів не залучали батьків чи іншого представника, оскільки особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена права користуватися правами, які передбачені законом під час розгляду справи в суді та доводити свою невинуватість.

При цьому, КУпАП не передбачає обов`язку посадової особи, при складанні протоколу залучати законного представника або захисника неповнолітньої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Верховний Суд у постанові від 10 травня 2018 року у справі №760/9462/16-а зробив висновок, що складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Щодо незгоди апелянта із накладеним стягненням у виді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.5 ст. 126 КУпАП повторне, протягом року, вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Із аналізу вищевказаної норми закону вбачається, що санкція ч.5 ст. 126 КУпАП не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу, який обов`язково поєднаний із позбавленням права керування транспортними засобами.

При цьому, у даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст. 33 КУпАП, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При цьому, дана категорія правопорушень вчиняється водіями тільки навмисно, вчинене відноситься до грубого порушення, а водій не може не розуміти загрози для оточуючих внаслідок власної поведінки.

Водночас, відсутність у ОСОБА_1 посвідчення водія не виключає можливість застосування до нього такого стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами (Постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20).

Крім цього, з огляду на положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права, також вважаю за потрібне звернути увагу на наступне рішення.

Так, у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року ЄСПЛ у складі його Великої Палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, відомості про те, що у ОСОБА_1 відсутнє посвідчення водія не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог з урахуванням встановленої законодавцем санкції, та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, твердження апелянта про те, що постанова суду є незаконною та необгрунтованою, не в повній мірі відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясувала усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції враховуючи характер вчинених правопорушень, дані про особу, прийшов до обгрунтованого висновку про те, що до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення із врахуванням положень вимог ст. 36 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

п о с т а н о в и в:

поновити захиснику правопорушника ОСОБА_1 адвокату Ільків Г.М. строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м.Львова від 17 червня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 адвоката Ільків Г.М. залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м.Львова від 17 червня 2025 року стосовно ОСОБА_1 - без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.