Номер провадження: 33/813/1519/25
Номер справи місцевого суду: 523/6634/25
Головуючий у першій інстанції Шурупов В. В.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Подуст Т.П.,

особи, яка притягається до відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисника Коюда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Пересипського районного суду м.Одеси від 06 червня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст судового рішення

Постановою Пересипського районного суду м.Одеси від 06.06.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_1 визнано винним у порушенні п.2.9.а Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001 №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що він 31.03.2025 о 05:06 керував транспортним засобом марки «Citroen Berlingo», НОМЕР_1 , біля будинку №33 по Південній дорозі в м.Одесі, будучи у стані алкогольного сп`яніння, що зафіксовано за результатами огляду на стан сп`яніння, із застосуванням приладу «Драгер» (результат 1,02 % проміле) та зі згоди зазначеної особи у встановленому законом порядку.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Пересипського районного суду м.Одеси від 06.06.2025 та прийняти нову постанову, якою визнати його винним у вчиненні адмніправопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, призначити адмінстягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн без позбавлення права керування транспортними засобами.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку апелянт послався на те, що оскаржувана постанова ухвалена за відсутності його та захисника, копія постанови не була отримана, з текстом постанови сторона захисту ознайомилась після публікації в ЄДРСР, яка відбулась 18.06.2025, тому в межах десятиденного строку подана апеляційна скарга.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 , не оспорюючи доведеність своєї винуватості у вчиненні адмінправопорушення та правильності його кваліфікації, зазначив, що:

-оскаржена постанова прийнята з порушенням норм процесуального права, оскільки попри наявність клопотань про відкладення розгляду справи, судом розглянута справа, чим порушено права особи, яка притягається до відповідальності, на надання пояснень та подачу доказів по справі, а також права на правову допомогу;

-твердження суду про відсутність обставин, які пом`якшують відповідальність відповідно до ст.34 КУпАП, є хибним, так як судом не враховано факт щирого каяння ОСОБА_1 , а також той факт, що він є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_2 на посаді водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення військової частини, та в момент зупинки прямував за викликом у службовій необхідності, не маючи наміру керувати транспортним засобом без необхідності, яка виникла в той день;

- судом не враховано, що він ( ОСОБА_1 ) веде соціальну корисну та активну діяльність, виконуючи свій обов`язок перед батьківщиною та приймаючи участь у обороні держави. У випадку позбавлення його права керування транспортним засобом, він буде обмежений у можливості виконання своїх службових обов`язків, які полягають у забезпеченні оборони держави;

- враховуючи обставини, які характеризують ОСОБА_1 , факт визнання своєї вини, як обставини, яка свідчить про наявність пом`якшуючих відповідальність обставин, та відсутність обтяжуючих обставин, а також той факт, що тяжких наслідків від правопорушення не настало, просив суд не позбавляти його права керування транспортними засобами.

06.10.2025 захисник Коюда М.А. в інтересах ОСОБА_1 скерував до суду клопотання про долучення копії заяви військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про взяття на поруки від 23.09.2025.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та захисник Коюда М.А. підтримали клопотання про поновлення строку, доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки щодо строків на апеляційне оскарження

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання.

З оскаржуваної постанови суду вбачається, що справа розглянута 06.06.2025 за відсутності ОСОБА_1 та захисника Коюда М.А., які належним чином були повідомлені про дату, час та місце слухання справи. Клопотання сторони захисту про відкладення розгляду справи місцевим судом залишено без задоволення, з наведенням належного обґрунтування в оскаржуваній постанові.

У виконання вимог ч.1 ст.285 КУпАП місцевим судом направлена копія постанови ОСОБА_1 , що підтверджується супровідним листом на с.с.22. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів вручення вказаної поштової кореспонденції адресату.

За інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень постанова направлена до Реєстру для оприлюднення 16.06.2025, забезпечено надання загального доступу 18.06.2025.

30.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на зазначену постанову суду, яка, серед іншого, містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Отже, апеляційна скарга подана поза межами встановленого законом 10-денного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Разом з тим, конструкція норми, що закріплена в ч.2 ст.294 КУпАП, дає підстави вважати, що у разі подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції після закінчення десятиденного строку з дня її ухвалення, апелянт безумовно повинен заявити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, належним чином обґрунтувавши його.

Цілісне розуміння положень статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України дає підстави для висновку, що кожному гарантовано право на ефективні засоби юридичного захисту при реалізації права на апеляційний перегляд справи.

У цьому випадку особі має бути забезпечено умови для належного оскарження судового рішення.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006 зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, серія A №18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність.

Для належного обґрунтування апеляційної скарги апелянту необхідно ознайомитись з текстом оскаржуваного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції по справі про адміністративне правопорушення регламентовано виключно статтею 294 КУпАП, при цьому законом не встановлено конкретних вимог до такої апеляційної скарги.

Разом з тим, слід врахувати, що згідно з положеннями процесуальних кодексів України однією з обов`язкових вимог до апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції є наявність в ній обґрунтування незгоди скаржника з висновками оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, для реалізації права на апеляційний перегляд справи особа має подати апеляційну скаргу на постанову судді у справі про адміністративне правопорушення у встановлений законом строк із зазначенням доводів щодо незгоди із встановленими судом обставинами.

Для обґрунтування незгоди з ухваленим судовим рішенням скаржнику повинні бути відомі встановлені судом обставини та висновки суду. Вказане корелює із пунктом 4 ч.2 ст.283 КУпАП, яким передбачено, що постанова суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що право на судовий захист не повинно бути ілюзорним, а особа має мати реальну можливість оскаржити судове рішення.

У пункті 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04.12.1995 ЄСПЛ зазначив, що для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Враховуючи відсутність доказів отримання стороною захисту оскаржуваного судового рішення, забезпечення надання загального доступу в ЄДРСР з 18.06.2025, апеляційний суд вважає, що саме з моменту ознайомлення зі змістом судового рішення, остання мала необхідні засоби для реалізації права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга з клопотанням про поновлення строку подана 30.06.2025, тобто в межах десятиденного строку з дня забезпечення загального доступу до судового рішення на сайті ЄДРСР з урахуванням правила, коли кінцевий строк припадає на вихідних день.

На підставі наведеного, з метою забезпечення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, що притягується до адміністративної відповідальності, та захисника в її інтересах, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, встановлених в оскаржуваній постанові, в апеляційній скарзі не оспорюється, зокрема і той факт, що останній керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки показники приладу «Драгер» зафіксували результат 1,02‰, що в п`ять разів перебільшує допустиму норму 0,2 ‰. Судом апеляційної інстанції в цій частині судове рішення не перевіряється.

Судове рішення оскаржується лише в межах застосованого адміністративного стягнення. Доводи апеляційної скарги зводяться до прохання апелянта змінити стягнення, не позбавляючи його права керування транспортними засобами, збереження якого вкрай необхідне для виконання службових завдань.

Проте такі обставини не можуть бути підставою для задоволення апеляційною скарги.

Так, у відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

За позицією апеляційного суду, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами вимоги закону судом першої інстанції були дотримані у повній мірі.

Апеляційний суд звертає увагу, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Будь-яких альтернативних видів стягнення санкція вказаної статті не передбачає. Вочевидь таке стягнення свідчить про підвищену суспільну небезпеку діяння, визначеного ч.1 ст.130 КУпАП.

Слід зазначити, що позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого стягнення, передбаченого ч.1 ст.24 КУпАП. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети стягнення щодо запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень як особою, що притягнута до адміністративної відповідальності, так і іншими особами, з дотриманням засад справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Накладене місцевим судом на ОСОБА_1 стягнення відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Посилання апелянта на проходження ним військової служби на посаді водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення військової частини висновків суду першої інстанції не спростовують та не можуть бути підставою для зміни накладеного на нього стягнення, оскільки матеріалами справи доведено факт, що ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, сів за кермо автомобіля, що є джерелом підвищеної небезпеки, та здійснював рух на ньому, не зважаючи на те, що вочевидь не міг повноцінно слідкувати за дорогою, станом транспортного засобу, яким керував, іншими учасниками дорожнього руху та дорожньою обстановкою в цілому, що свідчить про не усвідомлення того, що ОСОБА_1 наражав на небезпеку не лише себе, а й інших учасників дорожнього руху, що є недопустимим.

Слід зазначити, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП України, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху. Характер вказаного правопорушення має підвищену суспільну небезпечність порівняно з іншими встановленими цим Кодексом правопорушеннями, безпідставне звільнення або часткове звільнення від відповідальності правопорушників має вкрай негативні наслідки, розгляд вказаної категорії справ є суспільно значущими та має значний суспільний інтерес.

Доводи апеляційної скарги про можливість застосування аналогії закону, а саме ст.69 КК України, суд вважає безпідставними, з огляду на те, що законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від законодавства України про кримінальну відповідальність не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом. Дана категорія адміністративних правопорушень вчиняється водіями тільки навмисно, вчинене відносить до грубого порушення, а водій не може не розуміти загрози для оточуючих внаслідок власної поведінки. Керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Не враховуються судом посилання апелянта на відсутність шкідливих наслідків правопорушення з огляду на наявність застереження у ч.2 ст.33 КУпАП щодо правила накладання стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Крім того, з-поміж іншого, саме характер суспільної небезпеки (суспільної шкідливості) відмежовує адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, від кримінального правопорушення. Адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, за своїм складом є формальним, а диспозиція вказаної статті не містить вказівок на настання шкідливих наслідків протиправного діяння, фізичної шкоди, яка могла бути завдана об`єкту посягання, тобто відповідальність настає лише за сам факт вчинення діяння. Відсутність шкідливих наслідків для охоронюваних законом прав та інтересів не впливає на наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП. Водночас наслідком вчинення дій, які утворюють склад кримінального правопорушення, може бути реальна шкода охоронюваним суспільним інтересам, зокрема заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого або заподіяння смерті потерпілому.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортним засобом є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти транспортним засобом та їздити на ньому, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, та захисника в її інтересах, що на їх думку є порушенням вимог процесуального законодавства, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Насамперед, слід зазначити, що розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, та захисника в її інтересах не є безумовною підставою для скасування постанови суду, оскільки не впливає на обставини щодо вчинення адміністративного правопорушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З матеріалів справи вбачається, що справа була призначена до розгляду на 06.06.2025 на 10:00, про що належним чином повідомлені ОСОБА_1 та захисник Коюда М.А.

05.06.2025 захисник Коюда М.А. звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи, посилаючись на неможливість ОСОБА_1 прийняти участь у судовому засіданні у призначений час та дату, що обумовлено проходженням ним військової служби, долучивши копію заяви останнього та довідку форми 5 про перебування на військовій службі від 08.05.2025.

Місцевим судом, вирішуючи вказане клопотання, враховано, що захисником Коюдою М.А. не додано до клопотання жодних документів на підтвердження поважності причини саме його неявки, а також неможливості участі його підзахисного ОСОБА_1 в судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення іншого суду за місцем проходження ним військової служби, у зв`язку з чим таке клопотання визнав необґрунтованим та залишив без задоволення.

Отже, місцевим судом належним чином обґрунтована можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, та захисника в її інтересах.

Апеляційний суд наголошує на тому, що суд під час розгляду справ про адмінправопорушення, окрім дотримання прав учасників судового провадження, повинен дотримуватися розумних строків розгляду справ, зокрема, розглядати їх в межах строків притягнення до адмінвідповідальності, передбачених ст.38 КУпАП.

Вказаного балансу судом першої інстанції дотримано в повному обсязі. Частиною 2 ст.268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, не є обов`язковою.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції. Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Підстави для зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 відсутні.

Щодо клопотання військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 про взяття на поруку ОСОБА_1 від 23.09.2025 суд зазначає, що так як норму ст.21 КУпАП про передачу матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд, громадської організації або трудового колективу було виключено з Кодексу України про адміністративне правопорушення на підставі Закону України № 2657-IX від 06.10.2022, клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Пересипського районного суду м.Одеси від 06 червня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Пересипського районного суду м.Одеси від 06 червня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду І.А. Артеменко