Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5265/25 Головуючий у 1-й інст. Довгалюк Л. В.
Номер провадження №33/4805/923/25
Категорія ч.5 ст.126 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: скаржника ОСОБА_1 , його захисника адвоката Баньківського В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Баньківського Володимира В`ячеславовича, в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Богунського районного суду міста Житомира від 24 червня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Богунського районного суду міста Житомира від 24 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Баньківський В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку з порушенням норм процесуального та неправильним застосування норм матеріального права. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постанова суду першої інстанції винесена внаслідок істотного порушення норм процесуального права, а саме порушенням права особи на захист.

Зазначив, що суд першої інстанції 24 червня 2025 безпідставно розглянув справу у відсутності ОСОБА_1 , хоча останній мав поважні причини неявки та перебував за межами України. На думку адвоката, такі дії суду суперечили ст. 268 КУпАП та допомогли суду уникнути розгляду клопотання про залучення перекладача, оскільки ОСОБА_2 є громадянином Вірменії, не володіє та не розмовляє українською мовою. Вказав, що останній повідомляв працівників поліції, що української не знає, право користуватися послугами перекладача йому не роз`яснили, тому складений без залучення перекладача щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не відповідає ст. 268 КУпАП. Вважає неналежним долучений відеозапис з пристрою Motorola VB400 475840, який у протоколі не зазначений, та витребуваний судом за власної ініціативи. Разом з тим, вказав, що суд не мав застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки ОСОБА_2 не отримував посвідчення водія в Україні та має посвідчення водія відповідної категорії, отримане у республіці Вірменія.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його адвокат Баньківський В.В. вимоги апеляційної скарги підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у апеляційній скарзі, не позбавляти права керування транспортними засобами.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №295577 ОСОБА_2 , 09 квітня 2025 року о 17-40 год по просп. Миру, 19 у м. Житомирі, будучи особою, яка не має права керувати транспортними засобами, а саме не отримав посвідчення водія відповідної категорії, керував автомобілем «Lexus ES300H», державний номерний знак НОМЕР_1 , повторно протягом року, чим порушив п. 2.1а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Частиною другою статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини п`ятої статті 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до п.п. «а» п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Таким чином, частина 5 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).

Як на докази вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення та його винуватість суд першої інстанції послався на наявні у справі доказами, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серія ЕПР1№295577 від 09 квітня 2025 року; копію постанови серії ЕНА №4463666 від 09 квітня 2025 року; довідку інспектора відділу адміністративної практики УПП в Житомирській області ДПП ст.лейтенанта поліції Наталії Шеремет від 10 квітня 2025 року, за змістом якої у базі даних НАІС/ІПНП відсутня інформація про отримання ОСОБА_3 посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; довідку інспектора відділу адміністративної практики УПП в Житомирській області ДПП ст.лейтенанта поліції Наталії Шеремет від 10 квітня 2025 року, за змістом якої ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУПАП згідно постанови серії ЕНА №3533011 від 23 листопада 2024 року; копію постанови серії ЕНА №3533011 від 23 листопада 2024 року; рапорт інспектора взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції Андрія Оваденка; відеозапис із нагрудної портативної камери працівника поліції.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду не дотримано у достатньому обсязі.

Посилання захисника на мовний бар`єр, неповне розуміння водієм роз`яснень працівників поліції та незабезпечення водія перекладачем під час оформлення адміністративних матеріалів оцінюється апеляційним судом критично та спростовується відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, згідно яких водій повністю зрозумів причину зупинки, вимогу поліцейських про надання документів, суть обвинувачення, яке його йому інкримінується та відповідні наслідки.

З переглянутого відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 у спілкуванні з працівниками поліції використовував російську мову, проте чітко відповідав на поставлені йому працівниками поліції українською мовою запитання, не виявляючи ознак нерозуміння української мови, клопотань про залучення захисника чи перекладача не заявляв.

На запитання працівника поліції чи розуміє водій українську мову, той не заперечив, проте вказав, що його рівень володіння української мови не дозволяє перескласти іспит на водійські права в Україні, хоча за його поясненнями навчається у автошколі.

Тому на думку апеляційного суду такі аргументи скаржника пов`язані виключно з його незгодою щодо складених адміністративних матеріалів.

При цьому водій неодноразово пропонував поліцейському домовитись без оформлення адміністративних матеріалів та отримав роз`яснення щодо кримінальної відповідальність за пропозицію неправомірної винагороди.

Наявний відеозапис із нагрудної портативної камери поліцейського, на думку апеляційного суду, не має ознак монтування, є послідовним, відповідає п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18 грудня 2018 року №1026 та вимогам ст. 251 КУпАП.

При цьому відсутність у протоколі вказівки на технічні характеристики приладу 475840, на якому зафіксовані події 09 квітня 2025 року за участю ОСОБА_1 та який надійшов з УПП в Житомирській області, на переконання суду є технічним недоліком, що не спростовує об`єктивність інформації, яка зібрана за допомогою зазначеного пристрою.

Посилання захисника на ту обставину, що суд першої інстанції з власної ініціативи витребував з УПП в Житомирській області відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, чим порушив принцип змагальності сторін, є безпідставним, оскільки суд, зберігаючи безсторонність, лише витребував відеоматеріали, про наявність яких вказано у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Посилання захисника на порушення працівниками поліції ст. 268 КУпАП під час оформлення адміністративних матеріалів у повному обсязі спростовується відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, з яких вбачається, що ОСОБА_1 09 квітня 2025 року зупинено за кермом автомобіля Lexus ES300H, д.н.з. НОМЕР_1 за порушення Правил дорожнього руху, а саме не дотримання водієм швидкісного режиму у населеному пункті Іванівка, останній рухався зі швидкістю 103 км/год. Працівники поліції роз`яснили причину зупинки, а також передбачені законом права та обов`язки, зокрема і право на правову допомогу та перекладача.

Диспозиція ч. 2 ст. 126 КУпАП прямо передбачає наступний склад адміністративного правопорушення: «керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом». За таких умов суб`єктом такого правопорушення є особа, яка на час здійснення керування транспортним засобом вже не має або ніколи не мала права на таке керування.

Чинне адміністративне законодавство розрізняє таких суб`єктів, як осіб, які здійснюють керування транспортним засобом та водія транспортного засобу. Відмінність вказаних суб`єктів полягає в тому, що водій транспортного засобу - це особа, яка здійснює керування таким транспортним засобом на законних підставах, оскільки набула у встановленому законом порядку право керування транспортним засобом. На відміну від водія, суб`єкт, передбачений ч. 2 ст. 126 КУпАП, - це особа, яка не має (не набувала) права керування транспортним засобом у встановленому законом порядку. В даному випадку ч. 2 ст. 126 КУпАП є спеціальною нормою, яка врегульовує відповідальність особи, яка здійснює керування транспортним засобом, не отримавши на це відповідного права.

Частина 5 ст. 126 КУпАП є спеціальною нормою, яка передбачає відповідальність особи, яка не має права керування транспортним засобом, однак, здійснює таке керування повторно, протягом року. При цьому санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП встановлює обов`язкове додаткове стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк від 5 до 7 років.

Зважаючи на вищевикладене, особа, яка не має права на керування транспортними засобами, однак повторно протягом року вчинила правопорушення у вигляді такого керування, є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, і до такої особи в обов`язковому порядку застосовується накладення стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Аргументи захисника щодо порушення права ОСОБА_1 на захист у зв`язку з розглядом справи суддею першої інстанції у його відсутності апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи необхідність винесення постанови від 24 червня 2025 року суд першої інстанції посилався на неявку ОСОБА_1 у судові засідання, призначені на 15 травня 2025 року, 21 травня 2025 року, 26 травня 2025 року, 24 червня 2025 року. При цьому захисник ОСОБА_1 - адвокат Войдевич О.А., будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, неодноразово зверталася до суду з заявами про відкладення розгляду справи від 23 квітня 2025 року, 28 квітня 2025 року, 21 травня 2025 року, які задоволені судом.

04 червня 2025 року за клопотанням ОСОБА_1 відкладено розгляд справи, у зв`язку з необхідністю залучення до справи іншого захисника.

20 червня 2025 року постановою Богунського районного суду м.Житомира визнано необґрунтованим відвід судді Довгалюк Л.В., заявлений адвокатом Баньківським В.В.

24 червня 2025 року у день винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_2 та його захисник у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, від адвоката Баньківського В.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Такі дії особи, що притягується до адміністративної відповідальності та її захисників суд розцінює як навмисне затягування розгляд справи.

Варто зауважити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Окрім того, відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Крім того, ч. 5 ст. 126 КУпАП не входить до переліку, визначеного ч. 2 ст. 268 КУпАП, за яким присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Разом з тим, слід зауважити, що апеляційним судом прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_1 до розгляду та надано можливість відстоювати свою позицію в апеляційному суді, чим фактично забезпечено право на справедливий судовий розгляд компетентним та незалежним судом.

Натомість, поза увагою суду першої інстанції залишилися наступні зафіксовані обставини події, які містяться в наявному в матеріалах справи відеозаписі із нагрудної камери поліцейського. З відеозапису події також вбачається, що водій, ОСОБА_2 зазначив, що він має водійське посвідчення, яке отримав у Вірменії, а в Україні не отримував, наразі навчається у автошколі. Підтвердив наявність постанови про притягнення його за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Заперечував проти повторного його притягнення до адміністративної відповідальності, посилаючись на прогалини у законі щодо неможливості використання на території України водійського посвідчення, отриманого у Вірменії.

Так, згідно з абз. 5 п. 30 Положення посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32 цього Положення).

Разом з тим, підпунктом 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022р. №184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» (далі - Постанова №184) встановлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану строк дії посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, у разі його закінчення у період дії воєнного стану, продовжується на рік і після цього підлягає заміні. Заміна такого посвідчення проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів.

У той же час, Конвенцією про дорожній рух (далі - Конвенція) від 08.11.1968, до якої приєдналась Республіка Вірменія, з метою полегшення міжнародного дорожнього руху та підвищення безпечності на дорогах, погоджено одноманітність правил дорожнього руху у країнах - учасниках даної Конвенції.

З пункту «і» частини 2 статті 41 Конвенції вбачається, що Договірні сторони визнають будь-яке національне посвідчення водія, що відповідає приписам додатку «6» до Конвенції, дійсним на своїй території для керування транспортним засобом, що відповідає категорії або категоріям транспортних засобів, на керування якими видані посвідчення, за умови, що зазначені посвідчення є дійсними та що вони видані іншою Договірною стороною або одним з її територіальних підрозділів або об`єднанням, уповноваженим на те цією Договірною стороною.

Додаток «6» Конвенції з положеннями, що застосовуються з 29.03.2011, визначає вимоги до національних посвідчень водія країн-учасників Конвенції.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 , є громадянином Вірменії, має посвідку на постійне проживання. Керування транспортними засобами він здійснював на підставі міжнародного водійського посвідчення НОМЕР_2 , виданого 16.12.2020.

Міжнародне водійське посвідчення RB595299 було видано 16.12.2020 терміном на 10 років, тобто строк дії посвідчення не закінчився.

Відповідно до абз. 1 пункту 30 Положення «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993р. №340 (далі - Положення), особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовано літерами латинського алфавіту.

Міжнародне водійське посвідчення RB595299 від 16.12.2020 відповідає вимогам Додатку №3 постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020р. №844 «Про затвердження зразків бланків і технічних описів бланків національного та міжнародного посвідчень водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу та зразка розпізнавального автомобільного знака України та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» та є дійсним до 15.12.2030.

Таким чином, посвідчення RB595299 від 16.12.2020 діє до 15.12.2030, після чого підлягає заміні та отриманню національного посвідчення водія, а тому станом на день складання протоколу ОСОБА_2 мав право на керування транспортним засобом, тобто у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Крім того, не дивлячись на вищевказане, слід відмітити, що після притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за постановою серії ЕНА №3533011 від 23 листопада 2024 року за начебто керування ТЗ без відповідного посвідчення водія, останній, розуміючи, що ситуація з його посвідченням водія є неоднозначною та такою, що не врегульована чітко нормами чинного законодавства України (має очевидну прогалину), почав здійснювати комплекс заходів по заміні посвідчення водія що видано у Вірменії на національне посвідчення водія, зокрема проходить навчання у національній школі для отримання посвідчення водія в Україні.

Таким чином, враховуючи викладені вище положення, посвідчення водія іноземної держави надавало ОСОБА_2 як особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, право керувати транспортними засобами на території України протягом 60 днів з дати видачі документу на постійне проживання в Україні та ще протягом року після цього у період воєнного стану, а після цього підлягає обміну.

З викладеного витікає, що на день складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ще діяли приписи п.п. 2 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 184 у частині наявності посвідчення водія іноземної держави, що виключає у його діях наявність складу правопорушення ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

На підставі вищевикладеного, дослідивши зібрані докази у справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції з ухваленням нової постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Баньківського Володимира В`ячеславовича, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Богунського районного суду міста Житомира від 24 червня 2025 року скасувати, ухвалити нову.

Закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь