Номер провадження: 33/813/1575/25
Номер справи місцевого суду: 522/8107/25
Головуючий у першій інстанції Циб І. В.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Копіци О.В., за участю секретаря судового засідання Ровенко А.С., у присутності особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 ,потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 19.06.2025, відносно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Немирів, Вінницька обл., громадянина України, тимчасово не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 ,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції від 19.06.2025ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн, а також стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Відповідно до вказаної постанови, 10.04.2025, близько 17:30 год., за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 вчинив відносно колишньої співмешканки ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: виражався нецензурною лайкою, ображав, штовхнув у живіт, що не спричинило тілесних ушкоджень, внаслідок чого була завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою з огляду на такі обставини:

- висновок суду про наявність в його діях складу інкримінуємого правопорушення, спростовується матеріалами справи, в яких відсутні будь-які довідки та висновки лікарів про можливе заподіяння фізичного чи психологічного насилля потерпілій ОСОБА_2 , а дії зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення не мають ознак домашнього насильства, визначених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», в той час як у нього не було мотиву заподіяти потерпілій будь-яку шкоду, так само й не було погроз, порушень припису, фізичного, сексуального, психологічного та економічного насильства;

- судом 1-ої інстанції не було враховано його доводи стосовно вказаної події, також не надано змоги вносити заперечення, клопотання в судовому засіданні, не з`ясовано чи був мотив правопорушення, не досліджено всі обставини та матеріали справи;

- під час розгляду справи було порушено його процесуальні права, зокрема, не було повідомлено про подання представником потерпілої ОСОБА_3 заяви про долучення доказів від 25.04.2025, в якій зазначені обставини щодо його примусового проникнення до приміщення салону та скидання меблів і речей, що не відповідають дійсності, при цьому зміст заяви судом не оголошувався;

- судом не оголошувалась також заява представника потерпілої від 15.05.2025, в якій представник потерпілої ОСОБА_3 в супереч його професійним обов`язкам, надав йому характеристику, вказавши, що він притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, водночас його до адміністративної відповідальності не було притягнуто, а вказане провадження було закрито у зв`язку із малозначністю правопорушення, атому зазначені в заяві обвинувачення не правдиві, вони впливають на його репутацію в суспільстві, моральний та психологічний стан;

- під час розгляду справи доданий до матеріалів справи відеозапис відтворити було не можливо;

- в матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги адвоката Гареєва Є.Ш. іншому клієнту в іншій справі, що свідчить про некоректну роботу суду та неуважне дослідження матеріалів справи;

- суд 1-ої інстанції посилаючись на протокол про адміністративне правопорушення та рапорт, не звернув увагу на те, що працівниками поліції при складення вказаних процесуальних документів були допущені помилки, зокрема, у протоколі зазначено про притягнення його до адміністративної відповідальності, що не відповідає дійсності, а у рапорті зазначено некоректна дата його народження « ІНФОРМАЦІЯ_2 »;

- судом не врахована позиція потерпілої ОСОБА_2 , викладена у заяві від 18.06.2025 стосовно закриття провадження по справі та клопотання про не притягнення його до адміністративної відповідальності у зв`язку із примиренням сторін.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду 1-ої інстанції від 19.06.2025 та закрити провадження по справі щодо нього, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та примиренням сторін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, думку потерпілої ОСОБА_2 ,яка не заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку,встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.06.2006, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства психологічного та фізичного характеру повністю доведена та підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 704364 від 10.04.2025;

- рапортом працівника поліції та заявою ОСОБА_2 від 10.04.2025;

- поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 10.04.2025;

- формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 10.04.2025;

- копією термінового заборонного припису стосовно кривдника від 10.04.2025, винесеного відносно ОСОБА_1 ;

На переконання апеляційного суду, зазначені вище докази у повному обсязі узгоджуються між собою та доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (в редакції, що діяла на час інкримінованого правопорушення) встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закону), під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таким чином, під домашнім насильство, зокрема психологічного та фізичного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно завдається шкода.

Так, із письмової заяви потерпілої ОСОБА_2 убачається, що вона просила притягнути до відповідальності свого співмешканця ОСОБА_1 у зв`язку із вчиненням домашнього насильства щодо неї, зокрема, зазначала, що він, 10.04.2025, близько 11.30 год., за адресою: АДРЕСА_4 , вчинив конфлікт, виражався нецензурною лайкою, штовхнув її в область живота, що не спричинило тілесних пошкоджень (а.с.3), вказані обставини ОСОБА_2 виклала у написаних нею власноруч поясненнях (а.с. 4), в яких також зазначила, що ОСОБА_1 поводив себе агресивно по відношенню до неї, погрожував, чим завдавав їй психологічні травми такою поведінкою, яка проявлялась у нього доволі часто, а тому вона його побоюється.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 також не заперечував факту конфлікту із ОСОБА_2 , внаслідок якого вона викликала поліцію, а пізніше відносно нього було складеного протокол за ч. 1 ст. 172-3 КУпАП, водночас, вказав, що будь-якого насильства до ОСОБА_2 він не вчиняв (а.с.5).

Отже, з наданих апеляційному суду матеріалів провадження убачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дійсно мав місце конфлікт, що призвело до вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо своєї співмешканки ОСОБА_2 , внаслідок чого була завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої, а отже доводи апеляційної скарги, що дії, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення не мають ознак домашнього насильства, визначених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є безпідставними.

Апеляційний суд також критично оцінює посилання ОСОБА_1 відносно того, що в матеріалах справи відсутні будь-які довідки та висновки лікарів про можливе заподіяння фізичного чи психологічного насилля потерпілій ОСОБА_2 , з огляду на склад інкримінуємого йому правопорушення, та кваліфікацію дій ОСОБА_1 , які не спричинили потерпілій тілесних ушкоджень.

При цьому, зібраними по справі доказами, встановлено, що ОСОБА_1 під час конфлікту, вчиняв фізичне насильство, яке виразилось у штовханні потерплої у живіт, яка, як вбачається із її пояснень, що також відображено у рапорті працівника поліції (а.с. 2), була на той час вагітна.

Як і встановлено вчинення відносно потерпілої психологічного насильства, зокрема шляхом висловлення ОСОБА_1 словесних образ і такі дії, які вчинялись останнім не в перше, викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, в тому числі з огляду на її фізичний стан (вагітність).

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд 1-ої інстанції під час розгляду справи не врахував позиції потерпілої щодо відсутності у неї претензій до нього внаслідок примирення сторін, апеляційний суд також до уваги не приймає, оскільки вказане не є підставою для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене правопорушення, водночас, може бути враховано судом при визначення виду та розміру стягнення, яке судом було накладено в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у мінімальному розмірі.

Також не спростовує наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, допущені у рапорті працівника поліції описки у даті народження ОСОБА_1 , оскільки вказані неточності були усунуті під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, у якому анкетні дані особи, яка притягається до адміністративної відповідальності вказані правильно, що узгоджується із іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Водночас, апеляційний суд частково погоджує доводи апелянта, що в матеріалах справи відсутні докази у підтвердження зазначеної у протоколі інформації про те, що він раніше притягався до адміністративної відповідальності, натомість звертає увагу, що суд 1-ої інстанції на такі не посилався і під час розгляду справи вказані обставини не встановив, відомості про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в постанові суду також відсутні.

Надаючи оцінку іншим доводам апеляційної скарги в частині допущення судом 1-ої інстанції під час розгляду справи норм процесуального права, апеляційний суд таких порушень не встановив, в той же час матеріалами справи підтверджено, що розгляд справи судом призначався неодноразово, в тому числі за участі ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 , якими надавались пояснення та заявлялись клопотання, з подальшим їх вирішенням судом.

Щодо заперечень ОСОБА_1 в частині процесуальних дій представника потерпілої ОСОБА_3 , а також долучення останнім до матеріалів справи договору про надання правової допомоги іншій особі, апеляційний суд їх до уваги не приймає, оскільки правомірність процесуальних дій інших учасників процесу не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні відносно ОСОБА_2 .

Інших істотних та переконливих доводів, які б свідчили про недопустимість доказів, які містяться в матеріалах справи або спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

З огляду на те, що вина ОСОБА_1 у вчинення домашнього насильства знайшла своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду 1-ої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду від 19.06.2025 про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца