№ апеляційного провадження: 33/824/4258/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Бондаренко М.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Крижанівська Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника Глушка Юрія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року, винесену за результатами розгляду матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Не погоджуючись із вказаною постановою, захисник Глушко Ю.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а також порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Як на підставу поновлення строку на апеляційне оскарження захисник Глушко Ю.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилається на те, що повний текст оскаржуваної постанови він отримав лише 22 липня 2025 року. Відтак, вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року пропущено з поважних причин.

В обґрунтування підстав для скасування оскаржуваної постанови захисник Глушко Ю.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилається на те, що при розгляді справи судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, суд не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи. Зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказував, що в протоколі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не зазначено чітко місце вчинення правопорушення, що порушує вимоги до складання адміністративного протоколу та позбавляє можливості перевірити факт правомірності зупинки транспортного засобу. Звертає увагу на те, що відеозапис з нагрудної камери працівника поліції є неповним, відеофіксація починається з моменту спілкування працівника поліції з ОСОБА_1 , а не з моменту зупинки транспортного засобу, що вказує на те, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є протиправною, а всі подальші дії відносно нього вчинені всупереч вимог закону. При цьому, органом поліції, який направив до суду адміністративні матеріали щодо ОСОБА_1 не було доведено правомірності зупинки його транспортного засобу відповідно до положень ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Наголошує на тому, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, проте працівник поліції почав наполегливо переконувати ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, тим самим намагаючись позбавити останнього скористатись своїм правом пройти огляд у медичному закладі та провокував його відмовитись від огляду у лікаря-нарколога. Оскільки ОСОБА_1 хворіє на гіпертонічну хворобу та цукровий діабет, має похилий вік, у нього погіршилося самопочуття і він піддався на провокативні пропозиції працівників поліції про недоцільність проходження огляду у лікаря-нарколога, що в подальшому було розцінено як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Вважає, що вказані дії працівника поліції по суті є провокацію вчинення адміністративного правопорушення. Також працівниками поліції при оголошені змісту протоколу в порушення вимог ст. 256 КУпАП та п. 11 розділу ІІ Інструкції № 1376 не було належним чином роз`яснено ОСОБА_1 його права, що свідчить про недопустимість як доказу протоколу серії ЕПР № 347531, складеного відносно ОСОБА_1 .

В судове засідання ОСОБА_1 , прокурор не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином. Захисник Глушко Ю.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із захворюванням, проте на підтвердження вказаної обставини суду не було надано жодних доказів. Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості особисто з`явитися в судове засідання. Відтак, суд відповідно до вимог ст. 250, ч. 6 ст. 294 КУпАП вважав за можливе слухати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи, наведені в апеляційній скарзі, вважаю, що підлягає поновленню строк на апеляційне оскарження, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувану постанову суду було винесено 10 липня 2025 року.

В матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 копії постанови Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року. Як зазначено захисником ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, копію оскаржуваної постанови ним отримано лише 22 липня 2025 року.

28 липня 2025 року захисник Глушко Ю.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року.

Враховуючи викладене, вважаю, що вказані захисником ОСОБА_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року є поважними.

Приймаючи постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП., а саме у відмові особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим з огляду на наступне.

Так, до суду був наданий протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 347531 від 31 травня 2025 року, в якому зазначено, що 31 травня 2025 року о 21 год. 22 хв. в м. Києві на Бориспільському шосе, КП 503, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, хода нестійка. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою алкотестеру Драгер та у лікаря нарколога водій категорично відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).

До протоколу було долучено картку обліку адміністративного правопорушення, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, розписку ОСОБА_2 про залишення на зберігання транспортного засобу «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 ,копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4862772 від 31 травня 2025 року та DVD диск із відеозаписами (а.с. 3, 4, 5, 6, 9).

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, тягне за собою адміністративну відповідальність.

Виходячи з вказаних норм законодавства, сама по собі відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є складом адміністративного правопорушення та тягне за собою адміністративну відповідальність передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції досліджено відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 була пред`явлена вимога щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі та забезпечена можливість для виконання водієм вказаного вище обов`язку, проте ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду. Як наслідок, обов`язок, встановлений п. 2.5 Правил дорожнього руху водій, не виконав (а.с. 9).

ОСОБА_1 не спростовував факт відмови ним від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Жодних пояснень про те, що він не керував транспортним засобом ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначив.

За таких обставин, суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, проте працівник поліції почав наполегливо переконувати його пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, чим фактично спровокував його відмову від проходження огляду, є необґрунтованими. З долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , був зупинений працівниками поліції на блокпосту в місті Києві; на 02:30 хв. відеозапису зафіксовано, що працівники поліції під час спілкування виявили ознаки алкогольного сп`яніння та вперше запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку; на 03:50 хв. відеозапису зафіксовано повторне роз`яснення необхідності проходження огляду, однак ОСОБА_1 ухилився від прямої відповіді, в подальшому ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та виявляв поведінку, яка свідчить про намагання останнього уникнути відповідальності. На 05:50 хв. відеозапису зафіксовано, що працівником поліції втретє пропонувалося пройти огляд, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду та в подальшому заявив, що бажає пройти огляд виключно у лікаря-нарколога. На 18:55 хв. відеозапису зафіксовано, що на уточнююче запитання працівників поліції у ОСОБА_1 , чи підтверджує він намір їхати до лікаря-нарколога, останній прямо заявив про відмову від проходження огляду, в зв`язку з чим працівниками поліції було попереджено ОСОБА_1 про наслідки такої відмови.

Відтак, з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що працівниками поліції неодноразово пропонувалося ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, з відповідним поясненням наслідків відмови від проходження такого огляду, та забезпечено можливість для проходження огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі. При цьому, судом не встановлено підстав вважати, що працівники поліції діяли упереджено стосовно ОСОБА_1 , переслідуючи інші цілі, аніж передбачені законодавством у випадку виявлення осіб, які ймовірно вчинили правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не отримав належного роз`яснення своїх прав та обов`язків, також не відповідає фактичним обставинам справи. Наявний в матеріалах справи відеозапис підтверджує, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 права та обов`язки, а також роз`яснили можливість відмови від проходження огляду і наслідки такої відмови, та після відмови ОСОБА_1 склали протокол відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга захисника Глушка Ю.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , підлягає залишенню без задоволення, а постанова Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року - залишенню без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Глушка Юрія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника Глушка Юрія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.В. Крижанівська