ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619581/25 Головуючий І-ї інстанції Болибок Є.А.
Провадження № 33/818/675/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Костенко Ю.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Череватенко І.М. на постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 25 лютого 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

ВСТАНОВИВ

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 21 січня 2025 року о 23 год. 25 хв. у м.Дергачі Харківського району Харківської області по вул. Соснова, 35, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР Уркаїни. Огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проводився на місці зупинки ТЗ із застосуванням спеціального технічного приладу алкотестер Drager 6820, результат склав 0,83 проміле, тест №132.

Постановою судді Дергачівського районного суду Харківської області від 25 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Череватенко І.М. просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що справу про адміністративне правопорушення було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , а його захисник, яка представляла його інтереси у районному суді, не надала належної правової допомоги, обмежившись лише поданням заяви про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, ОСОБА_1 був фактично позбавлений можливості надати пояснення та заперечення, чим були порушені його права, передбачені ст.268 КУпАП.

Вказує, що судом першої інстанції не було досліджено, що стало причиною зупинки ТЗ під керуванням ОСОБА_1 , так як матеріали справи не містять даних щодо порушення ним вимог ПДРУ.

Крім того, в матеріалах справи відсутні дані, що працівники поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Також, ОСОБА_1 після проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора «Драгер Алкотест», не погодився з його результатами, про що повідомив поліцейському. Натомість, працівники поліції не забезпечили йому проведення огляду у медичному закладі, що тягне за собою недійсність проведеного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки ТЗ.

Зазначає, що судом першої інстанції у судовому засіданні не було допитано свідків, які були присутні на місці складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Мотиви суду

Судом апеляційної інстанції неодноразово призначались судові засідання по цій справі, зокрема, на 17.06.2025 року та на 16.07.2025 року, яке було відкладено за клопотанням захисника.

У судове засідання, призначене 01.10.2025 року на 13 год. 20 хв. ані ОСОБА_1 , ані його захисник Череватенко І.М., будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи шляхом направлення їм судових повісток-повідомлень (отримані 08.08.2025 року о 09 год. 51 хв., а.с. 51, 52), в судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавали.

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 та його захисник є ініціаторами апеляційного перегляду постанови судді.

Апеляційний суд приходить до висновку, що особа, яка подала апеляційну скаргу, не виявила належної зацікавленості у розгляді справи та протягом тривалого часу не з`являється до апеляційного суду. Незацікавленість у розгляду своєї апеляційної скарги свідчить про зловживання учасником справи процесуальними правами з метою затягування строків розгляду справи.

Конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи, яка її подала, та саме вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі та скорішим вирішенням її справи.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.)

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції щодо обов`язку сторони цікавитися рухом справи, розгляд апеляційної скарги без участі правопорушника та його захисника не є порушенням права особи на доступ до правосуддя, оскільки суд розцінює такі дії як зловживання учасником справи процесуальними правами, що спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи.

За таких обставин, суд вважає можливим провести апеляційний розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника Череватенко І.М. в межах доводів і вимог поданої апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями, що також узгоджується з КУпАП.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, , суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.9. (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9. (а) ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що 21 січня 2025 року о 23 год. 25 хв. у м.Дергачі Харківського району Харківської області по вул. Соснова, 35, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «AUDI A4», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР Уркаїни. Огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проводився на місці зупинки ТЗ із застосуванням спіціального технічного приладу алкотестер Drager 6820, результат склав 0,83 проміле, тест №132.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 912064 ід 21.01.2025 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drаger Alcotest» 6820 від 21.01.2025 року, згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду 0,83 проміле;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд був проведений у зв`язку з виявленими ознаками: почервоніння очей, різкий запах алкоголю з порожнини рота; результат огляду позитивний, 0,83 проміле.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд приймає до уваги, що апелянтом не оскаржується сам факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинку за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 та порушення його прав, передбачених ст.268 КУпАП, слід зазначити наступне.

Як убачається з матеріалів справи, справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 надійшла в провадження Дергачівського районного суду Харківської області 29.01.2025 року та була призначена слуханням у судове засідання на 14.02.2025 року, про що ОСОБА_1 був повідомлений шляхом направлення йому повідомлення у додаток «Вайбер» за номером телефону, зазначений ним особисто у заявці на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою СМС-повідомлень, яке він отримав 29.01.2025 року о 17 год.12 хв. (а.с. 8, 11)

Однак, судове засідання, призначене на 14.02.2025 року, було відкладено за заявою ОСОБА_1 для надання йому часу для укладення угоди з адвокатом. (а.с. 13)

Про дату і час слухання справи, призначеної на 19.02.2025 року, ОСОБА_1 був також повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку повідомлення у додаток «Вайбер», отримане ним 14.02.2025 року о 09 год. 25 хв. (а.с. 16)

Зазначене судове засідання також було відкладено за клопотанням захисника ОСОБА_1 адвоката Мироненко С.М. у зв`язку з перебуванням її підзахисного на лікарняному. (а.с. 17)

Про чергове судове засідання, призначене на 25.02.2025 року, і ОСОБА_1 , і його захисник Мироненко С.М. були повідомлені належним чином. ОСОБА_1 було направлено повідомлення у додатку «Вайбер», отримане ним 19.02.2025 року о 14 год. 24 хв. (а.с. 21), а адвокату Мироненко С.М. судову повістку в електронному вигляді, яка була доставлена до її електронного кабінету 19.02.2025 року о 17 год. 17 хв. (а.с. 22)

У судове засідання районного суду, призначене на 25.02.2025 року о 08 год. 45 хв., захисник Мироненко С.М. не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутності. (а.с. 23)

ОСОБА_1 до суду також не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи до суду не надав.

Конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , будучи повною мірою обізнаний про розгляд справи районним судом, який неодноразово відкладався зо клопотаннями сторони захисту, самостійно, на власний розсуд, не побажав реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП, а саме особисто прийняти участь у судовому засіданні, надати свої пояснення та заперечення у суді.

Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості викласти свої доводи у письмовому вигляді, однак, як встановлено судом, особисто таку можливість також не виявив бажання реалізувати. Посилання апелянта на неякісний рівень захисту інтересів ОСОБА_1 попереднім захисником жодним чином не доведені та є його суб`єктивною оцінкою, доказів того, що позиція сторони захисту не була узгодженою, також не надано.

Зважаючи на викладене, доводи захисника Череватенко І.М. щодо порушення районним судом прав ОСОБА_1 , передбачених ст. 268 КУпАП, є безпідставними.

Посилаючись на відсутність зі сторони ОСОБА_1 порушення ПДР України, та як наслідок безпідставність його зупинки співробітниками поліції, захисником не враховано тієї обставини, що згідно матеріалів справи, його транспортний засіб був зупинений під час дії комендантської години (о 23 год. 25 хв.)

Так, свобода пересування є конституційним правом кожної людини, котра законно перебуває на території України (ст. 33 Конституції України), тому зупинка автомобіля повинна відбуватись на підставах та в порядку, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» та ПДР України. Вичерпний перелік підстав зупинення транспортного засобу вказаний в ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом №2102-ІХ від 24.02.2022 року, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, які в подальшому було продовжено, в Україні введено воєнний стан.

Рішенням начальника ХОВА від 22.12.2022 року у м.Харкові та Харківській області встановлено комендантську годину з 23.00 год до 05.00 год. Визначення терміну комендантська година міститься у пункті 5 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а саме це заборона перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень.

На території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів. Без перепусток під час комендантської години на вулицях та в інших громадських місцях дозволено перебування та рух транспортних засобів Збройних Сил, Держспецтрансслужби, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Національної поліції, СБУ, ДФС, ДМС, ДСНС а також транспортним засобам спеціалізованого призначення, які виконують невідкладне службове завдання, за умови ввімкнення спеціальних світлових сигнальних пристроїв.

Патрулям на території, де запроваджено комендантську годину та встановлено спеціальний режим світломаскування, в установленому законодавством порядку надано право, в тому числі перевіряти в осіб посвідчення, документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, або паспортні документи іноземця, особи без громадянства, документи, що підтверджують законність перебування на території України, та перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти в органи або підрозділи Національної поліції для встановлення особи; за потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які ними перевозяться;

За наведених обставин, доводи апелянта про незаконність дій працівників поліції щодо зупинки ОСОБА_1 апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки перевірка документів водія здійснювалась у період дії саме комендантської години, а не в умовах загального контролю дорожнього руху.

Крім того, всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національну поліцію», зупинка транспортного засобу є компетенцією поліцейського та його дії можуть бути оскаржені в порядку встановленим законом. Однак, як вбачається з матеріалів судового провадження дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення в порядку, передбаченому чинним законодавством апелянтом не оскаржувалися. Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Доводи захисника на предмет того, що співробітники поліції не забезпечили ОСОБА_1 проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі після його незгоди з результатами проведеного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки ТЗ, є неспроможними та спростовуються матеріалами справи.

Так, порядок проходження оглядну на стан алкогольного сп`яніння визначений Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану (п.2 розділу І Інструкції). Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п.3 розділу І Інструкції). Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є ознаки, перелічені у п.4 розділу І Інструкції.

Згідно з п.6 розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктом 7 Інструкції передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).Відповідно до п.15 Інструкції за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду.

Як зафіксовано відеозаписом події, що мала місце 21.01.2025 року, співробітниками поліції після виявлення у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, було запропоновано останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗза допомогою газоаналізатора «Drаger Alcotest», на що той погодився. Після проходження огляду за допомогою газоаналізатора, результат якого виявився позитивним та склав 0,83 проміле, ОСОБА_1 поцікавився у поліцейських, чи можна пройти експертизу. Інспектор поліції роз`яснив ОСОБА_1 , що у разі його незгоди з результатами проведеного огляду на місці зупинки, він має право пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я, та запитав чи бажає він проїхати до медичного закладу. ОСОБА_1 попросив поліцейських надати йому час та здійснив кілька телефонних дзвінків. Через деякий час, інспектор поліції знову запитав ОСОБА_1 , чи згоден він з результатами проведеного на місці зупинки огляду, на що останній відповів стверджувально та зазначив, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі відмовляється. При цьому, на запитання співробітників поліції щодо вживання алкоголю вказував, що того дня алкогольних напоїв не вживав, однак, зазначив, що кожного дня п`є домашні настоянки від підвищеного тиску.

Крім того, результат огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drаger Alcotest» 6820 від 21.01.2025 року, згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду 0,83 проміле, підписаний останнім власноруч та без зауважень. (а.с. 3)

Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не суперечать один одному, що свідчить про їх об`єктивність.

Водночас, статтею 267 КУпАП передбачено, що огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

У разі незгоди ОСОБА_1 з процедурою проведеного працівниками поліції огляду на стан алкогольного сп`яніння він мав право оскаржити заходи забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення, однак, як встановлено судом, він таким правом не скористався.

Таким чином, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Доводи захисника про те, що працівники поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення не роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП, не є слушними, так як зі змісту складеного протоколу щодо ОСОБА_1 убачається, що останньому роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, та ст. 268 КУпАП, однак, від підпису, ознайомлення зі змістом протоколу, отримання його копії, надання пояснень по суті інкримінованого правопорушення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовився. (а.с. 1)

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції у судовому засіданні не було допитано свідків, які були присутні на місці складення протоколу про адміністративне правопорушення, є неспроможними, так, як вбачається з матеріалів справи при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 свідки не залучались, фіксація події відбувалась за допомогою бодікамери №1124. (а.с. 1)

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Законодавство України передбачає сувору заборону водіям керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид та розмір адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.9а Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргузахисника Череватенко І.М. залишити без задоволення.

Постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 25 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик