ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/2278/25 Головуючий в 1 інст.Бредіхін Ю.Ю.
Провадження №33/807/847/25 Доповідач в 2 інст.Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) адвоката Рикуна А.В., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою останнього на постанову Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 19 червня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою суду, 12 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №269681, згідно якого, 12 березня 2025 року о 18:02 год., в районі будинку №71А по вулиці Сергія Синенка в м.Запоріжжя, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Hyundai Getz», державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук), від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився, що зафіксовано на бодікамеру поліцейського, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України. Від керування транспортним засобом відсторонений, про повторність попереджений. Відповідальність за правопорушення передбачена ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що факт вчинення інкриміновано йому правопорушення він заперечує.

Вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів його винуватості.

На думку апелянта, відеозапис не є належним доказом у справі, оскільки відеозапис не містить дати та часу його фіксації, не є безперервним, знятий на особистий мобільний пристрій поліцейського, а не на спеціальний технічний пристрій, дозволений до використання.

Посилається на відсутність свідків події.

Апелянт зауважує на тому, що протокол та відеозапис події містять в собі розбіжності у часі.

Заявлене ОСОБА_1 клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки останній у розгляді справи участі не брав, відомостей щодо отримання копії постанови апелянтом матеріали справи не містять, 03 липня 2025 року ОСОБА_1 було подано заяву до суду першої інстанції про ознайомлення з матеріалами справи, того ж дня апелянт ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується підписом останнього, 03 липня 2025 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, тобто зловживання своїми процесуальними правами з боку апелянта не убачається. Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Заслухавши аргументи захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) адвоката Рикуна А.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена наявними в справі доказами, зокрема відомостями, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №269681 від 12 березня 2025 року, з якого вбачається, що 12 березня 2025 року о 18:02 год., в районі будинку №71А по вулиці Сергія Синенка в м.Запоріжжя, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Hyundai Getz» державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук), від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився, що зафіксовано на бодікамеру поліцейського, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України. Від керування транспортним засобом відсторонений, про повторність попереджений. Відповідальність за правопорушення передбачена ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

- у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими у нього ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд за допомогою спеціального технічного приладу Alcotest Drager не проводився у зв`язку із відмовою водія ОСОБА_1 , що підтверджується підписом останнього;

- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12 березня 2025 року;

- у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4256454 від 12 березня 2025 року, винесеної щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП;

- відеозаписом події, який узгоджується із обставинами, вказаними в протоколі та долучених до нього матеріалах.

Вказані докази узгоджуються з відомостями, викладеними в рапорті

Поліцейського взводу 1 роти 1 батальйону 1 УПП в Запорізькій області ДПП молодшого лейтенанта поліції Шкурко А., згідно з яким, останній доповідає, що під час несення служби в Дніпровському районі м.Запоріжжя, 12 березня 2025 року о 18 год. 02 хв. було зупинено транспортний засіб «Hyundai Getz» державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спілкування у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу або в медичному закладі, на що водій ОСОБА_1 відповів відмовою. Стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та винесено постанову за порушення ПДР. Вилучено посвідчення водія. Видано тимчасовий дозвіл. Від керування транспортним засобом ОСОБА_1 відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР. Про повторність попереджений. Здійснювалась фіксація на мобільний пристрій.

Дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов до правильного висновку про те, що ці докази підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах, які є належними та допустимими.

Згідно з оскаржуваною постановою суду, при розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 участі не брав.

Його захисник-адвокат Рикун А.В. при розгляді справи в суді першої інстанції заперечував вину ОСОБА_1 , вказав на те, що фактично єдиним доказом у справі вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є відеозапис. Проте даний доказ є недостовірним та недопустимим. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 31, статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», з метою забезпечення організації застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затверджено Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (Інструкція №1026 від 18 грудня 2018 року). Згідно п. 4 розділу II Інструкції №1026 від 18.12.2018 під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу (п. 5 розділу II Інструкції №1026 від 18 грудня 2018 року). Пунктом 6 розділу II Інструкції №1026 від 18 грудня 2018 року встановлено, що під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання. У разі пошкодження портативного відеореєстратора поліцейський негайно доповідає про це відповідальній особі та керівнику органу, підрозділу поліції. Згідно пп. 2 п. 1 розділу VII Інструкції №1026 від 18 грудня 2018 року під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб. Згідно з наявним в матеріалах справи відеозаписом, в порушення вищезазначеним вимог ІНСТРУКЦІЇ №1026 від 18 грудня 2018 року відеозапис не містить ані дати, ані часу фіксації подій, знятий взагалі на особистий мобільний пристрій поліцейського, а не на спеціальний технічний пристрій, дозволений до використання. Також даний відеозапис постійно переривається, а відеозйомка проведена не безперервно. Відтак, маючи при собі відеореєстратор, поліцейський фактично знехтував вимогами чинного законодавства, порушив вимоги Інструкції №1026 від 18 грудня 2018 року, у зв`язку з чим відеозапис не можна вважати належним та допустимим доказом по справі. Зазначене кореспондується із позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року по справі №216/5226/16-а. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Проте, незважаючи на вимоги ст.255 КУпАП, захисником ОСОБА_1 - адвокатом Рикуном А.В. направлено адвокатський запит на отримання повної версії відеозапису саме з боді-камери поліцейського, а також інформації щодо того, чи є особистий мобільний пристрій поліцейського тим спеціальним технічним приладом або засобом, на який дозволено фіксувати поліції адміністративні правопорушення. У відповідь на адвокатський запит отримано аналогічний відеозапис, який міститься у матеріалах справи. Інформації щодо дозволу на застосування мобільного пристрою під час фіксування адміністративних правопорушень - не отримано. 05 травня 2025 року від Департаменту патрульної поліції НПУ отримано відповідь на адвокатський запит, згідно якого, зазначено, що з метою виконання покладених відповідно до Закону завдань поліцейськими патрульної поліції використовуються такі прилади: портативні відеореєстратори, цифрова нагрудна відеокамера CammPro 1826R2.3/323H, персональний відеореєстратор HD 1080р з картою пам`яті (SD-карта на 36 Гб) із GPS та спеціалізоване програмне забезпечення, нагрудна камера Eeyelog ЕН22В, цифрова нагрудна відеокамера підвищеної міцності Video Badge VB-400, тактичний відеореєстратор з картою пам`яті Micro SD, автомобільні відеореєстратори: Aspiring, Challenger, DVR, Gazer, Genius, Globex, Incar, MI Car Driving Recorder, PRESTIGIO, PS, Tenex, TESWELL, Tescar, Xblitz, X-DIGITAL, Xiaomi, лазерні вимірювачі швидкості LTI20/20 TruCAM, лазерні вимірювачі швидкості LTI20/20 TruCAM II. Відповідно до отриманої відповіді, використовувати особистий мобільний пристрій для фіксування адміністративного правопорушення поліцейським не дозволено. Крім того, згідно з ч.2 ст.266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Враховуючи викладене, поліцейським порушено вимоги чинного законодавства України, зокрема, не дотримано вимог Інструкції №1026 від 18 грудня 2018 року та ст.266 КУпАП, а тому просив провадження у справі закрити на підставі ст.247 КУпАП.

При апеляційному розгляді справи захисник ( ОСОБА_1 ) адвокат Рикун А.В. навів доводи, що є аналогічними тим, які містяться в апеляційній скарзі.

На думку апеляційного суду, доводи, викладені в апеляційній скарзі, та заявлені стороною захисту при апеляційному розгляді, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Стосовно доводів апелянта про неналежність відеозапису події, як доказу у справі, оскільки відеозапис не містить дати та часу його фіксації, не є безперервним, знятий на особистий мобільний пристрій поліцейського, а не на спеціальний технічний пристрій, дозволений до використання, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Право поліцейського на фото та відеофіксування за допомогою технічних приладів і технічних засобів закріплено у Законі України «Про Національну поліцію» (ст.31) та Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за №28/32999.

З самого відеозапису є очевидним, що цей запис здійснювався працівниками поліції, які оформлювали адміністративний матеріал.

Ніким не заперечується того факту, що події за участю ОСОБА_1 , що зафіксовані вищевказаним відеозаписом, мали місце, та відносяться саме до цієї справи.

Більш того, вказаний відеозапис не є єдиним доказом у справі, цей запис узгоджується з іншими доказами, на які послався суд в своїй постанові.

В протоколі, складеному щодо ОСОБА_1 , в графі «технічний засіб відеозапису» зазначено, що здійснювалась відеофіксація на відео реєстратор та мобільний пристрій.

Те, що сам відеозапис події складається з окремих фрагментів, знятий на особистий мобільний пристрій поліцейського тощо (на що вказує сторона захисту), само по собі не вказує на недопустимість вказаного відеозапису як доказу.

В свою чергу, використання працівниками поліції власної техніки для фіксування правопорушення не заборонено Законом України "Про Національну поліцію" та нормами КУпАП.

Відомостей про те, що відеофіксація здійснювалась за допомогою недозволенного технічного засобу чи з порушенням вимог закону, в матеріалах справи немає.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, щодо відсутності свідків, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Так, відповідно до положень ч.2 ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а вразі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, те, що в цьому випадку були відсутні свідки, проте, велась відеофіксація, вимогам закону не суперечить.

На думку апеляційного суду, працівниками поліції дотримано порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, передбачений ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року за № 1452/735, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

Об`єктивних даних, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали складені не уповноваженими особами, в матеріалах справи немає.

Те, що час, відображений у протоколі, не збігається з часом, відображеним на відеозаписі події, на думку суду апеляційної інстанції, само по собі жодним чином не спростовує висновків суду першої інстанції та не вказує на безпідставність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, та може пояснюватися технічними причинами.

Всі докази, наявні в справі, узгоджуються між собою та істотних суперечностей не мають.

Достовірність цих доказів стороною захисту в т.ч. самим ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не спростовано.

Даних про те, що ОСОБА_1 оспорював відомості, зазначені у протоколі, в установленому законом порядку, в матеріалах справи немає.

Вина ОСОБА_1 підтверджується як відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення, так і доданими до протоколу доказами, які дослідив суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП, та є належним чином вмотивованою.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 19 червня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 334/2278/25