Справа № 461/5704/25 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х. М.
Провадження № 33/811/1371/25 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Неофіта Дмитра Богдановича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Неофіта Дмитра Богдановича постанову Галицького районного суд м. Львова від 25 липня 2025 року, щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 51 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн..

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605, 60 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_1 , 09 липня 2025 року о 12 год.00 хв., перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Під Дубом, 7, шляхом вільного доступу викрала з торгового залу магазину «Zara» товар, на суму 559 гривень 20 копійок, без ПДВ.

Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , органом поліції кваліфіковано за ч.1 ст.51 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Неофіта Д.Б., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову, закрити провадження у справі, або застосувати стягнення у вигляді попередження, окрім того просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Галицького районного суд м. Львова від 25 липня 2025 року, оскільки копію постанови отримала 28 серпня 2025 року.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що з оскаржуваною постановою не погоджується, оскільки судом не враховано, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності визнала свою вину, щиро розкаялася, раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася.

Наголошує, що судом не обґрунтовано належним чином застосування стягнення у вигляді штрафу, яке є надмірним та не помірним для ОСОБА_1 разом із судовим збором.

Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності отримала копію оскаржуваної постанови 28 серпня 2025 року, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідальність за частиною 1 статі 51 КУпАП настає за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Приміткою до статті 51 КУпАП визначено, що викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері власності. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у дрібному викраденні чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати (матеріальний склад). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 51 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів та у апеляційній скарзі не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається

Аргументи сторони захисту, що місцевим судом під час розгляду справи не було дотримано вимог ст. 33 КУпАП, та обрано адміністративне стягнення, яке за своїм видом є несправедливим, не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи, при обранні ОСОБА_1 , адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн., судом було враховано дані, на які, у тому числі, посилається і захисник.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Так, при призначенні адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн., місцевим судом враховано характер вчиненого адміністративного правопорушення, данні про особу правопорушниці, яка є особою молодого віку, вину визнала, просила її суворо не карати

Відтак, з метою попередження з боку ОСОБА_1 аналогічних правопорушень, вважаю, що судом першої інстанції вірно обрано покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн..

Аргументи апелянта, що визначене покарання є надмірним та не помірним для ОСОБА_1 , апеляційний суд розціню критично, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, так як ОСОБА_1 повідомила, що вона є працевлаштована та отримує заробітну плату в розмірі 30 тис. грн..

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 51 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Неофіта д.Б. є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

поновити адвокату Неофіту Дмитру Богдановичу строк на апеляційне оскарження постанови Галицького районного суд м. Львова від 25 липня 2025 року.

Постанову Галицького районного суд м. Львова від 25 липня 2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Неофіта Дмитра Богдановича - без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.