Провадження № 3/727/2629/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Смотрицький В.Г. розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , за ст.51 ч.1 КУпАП, -

встановив :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 06 вересня 2025 року ОСОБА_1 02.08.2025 року приблизно о 18.05 год. перебувала в магазині «Єва» по вулиці Головна, 200 м. Чернівці, таємно викрала спрей, туш для вій, два дезодоранти, загальною вартістю 505,69 грн.

В суді ОСОБА_1 вину не визнала та пояснила, що вона в магазині була з дитиною і на касі самообслуговування пробивала товар, її дитина відволікла і вона не побачила, чи пробився даний товар. В неї не було умислу на викрадення товару, вона його не приховувала, просто, відволікши на дитину, не побачила, що товар не пробився.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 КУпАП, суд враховує, що ч.1 ст.51 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Крадіжка, як один із злочинів проти власності, вчиняється в умовах її неочевидності для сторонніх осіб. Так, в п.п.3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» передбачає, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб; її потрібно вважати закінченою з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Статтею 10 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року, заява №926/08), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06 грудня 1998 року (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №652220 від 06.09.2025 року відносно ОСОБА_1 та інші матеріали справи, приходжу до висновку, що поза розумним сумнівом не можна встановити умисел ОСОБА_1 на вчинення правопорушення.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 КУпАП, є недоведеною, а тому справу необхідно закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247 п. 1, 51 ч.1, 221, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

Постановив:

Провадження в справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 ч.1 КпАП України, закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: