Справа № 504/3230/25
Номер провадження 3-зв/504/9/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області:

у складі головуючого судді Якиміва А.В.,

з участю секретаря судового засідання Ємельяненко М.В.

розглянувши в залі суду в селищі Доброслав заяву ОСОБА_1 про відвід судді Жовтана П.В. від участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення, щодо ОСОБА_1 за ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

до суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Жовтана П.В. від участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення, щодо ОСОБА_1 за ст.130 КУпАП.

Заява вмотивована тим, що власником автомобіля, згідно свідоцтва про реєстрацію є рідний батько ОСОБА_2 . Інших доводів заява не містить, до заяви не додано будь-яких матеріалів.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився про розгляд справи повідомлений належним чином.

Головуючий у справі, пояснень щодо заявленого відводу не надав, про розгляд справи повідомлявся засобами електронного зв`язку.

Кодекс проадміністративні правопорушення не містить норм що регламентують питання відводів у провадженні, а тому в даному випадку суд вважає за можливе застосувати аналогію закону.

Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 р. зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У п. 3.4 і 3.6. свого рішення від 11.10.2011 р. (справа № 10-рп/2011) Конституційний Суд України, аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від кримінального правопорушення полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, до вказаних правовідносин, що містять прогалини у нормативному регулюванні слід застосувати норми чинно кримінально-процесуального закону.

Неявка учасників провадження не перешкоджає розгляду заяви відповідно до вимог ч. 3 ст. 81 КПК України, який суд застосовує за аналогією закону.

Оскільки, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про судове засідання, відповідно до вимог ч. 4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Поняття "інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді", є оціночними, використання яких залежить від правосвідомості особи, яка їх застосовує та з`ясовує їх сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.

Оскільки жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді, тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності судді для мети п. 1 ст. 6 Конвенції має встановлюватися згідно з: 1) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості судді має бути визначено окремо від його поведінки, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості судді, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; 2) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці слідчого судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Тому особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів іншого. Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості.

Відповідно до частини 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

З поданої заяви, судом не встановлено підстав для відводу, передбачених ст. ст. 75, 76 КПК України, а доводи ОСОБА_1 про те, що батько ОСОБА_2 є власником автомобіля (не вказано котрого), не вказують, що суддя Жовтан П.В. заціквлений в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення, щодо ОСОБА_1 за ст.130 КУпАП, а тому заява останнього задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 75, 76 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Жовтана П.В. від участі у розгляді справи про адмністратвине правопорушення, щодо ОСОБА_1 за ст.130 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя А. В. Якимів