Номер провадження: 33/813/1972/25
Номер справи місцевого суду: 496/6097/24
Головуючий у 1-й інстанції Шаньшина М. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,

вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги ОСОБА_1

на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 11 серпня 2025 року

у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

встановив:

Постановою судді Біляївського районного суду Одеської області від 11 серпня 2025 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Вирішено питання щодо судових витрат.

11 вересня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою у якій порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що він не отримував копію оскаржуваної постанови суду, тому був позбавлений можливості своєчасно звернутися з апеляційною скаргою.

Апеляційний суд перевіривши матеріали справи вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної вище постанови суду, задоволенню не підлягає, а подану апеляційну скаргу, потрібно повернути особі, що її подала, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

Отже законодавець визначив процесуальний механізм, яким обумовив перебіг строку на апеляційне оскарження постанови судді саме з моменту її постановлення, а не з моменту отримання копії судового рішення, особою щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності, чи, зокрема її захисником.

Відповідно до наведеної вище норми, апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Законом передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Така позиція законодавця обґрунтована тим, щоб стимулювати особу сумлінно та своєчасно реалізовувати процесуальні права та належним чином виконувати обов`язки, покладені на неї законом.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами потрібно вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення покладено на апелянта.

Так, оскаржувана постанова прийнята Біляївським районним судом Одеської області 11 серпня 2025 року, тому строк на апеляційне оскарження цієї постанови суду закінчився 21 серпня 2025 року.

Як убачається з матеріалів справи, 11 серпня 2025 року (день прийняття оскаржуваної постанови суду), ОСОБА_3 особисто засобами електронного зв`язку з електронної пошти - «ІНФОРМАЦІЯ_1», звернувся до місцевого суду із заявою про відкладення розгляду справи (а.с. 25).

За результатами розгляду справи, копію оскаржуваної постанови суд надіслав на зазначену вище адресу електронної пошти («ІНФОРМАЦІЯ_1») та 13 серпня 2025 року апелянтом отримано копію оскаржуваної постанови, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 31).

В постанові Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі

№ 465/6147/18 (провадження N 61-8101св22) вказано, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з "презумпції обізнаності": особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 лютого 2024 року у справі N 456/1880/16-ц (провадження N 61-5466св23), від 06 березня 2024 року у справі N 137/214/21 (провадження N 61-5069св23).

Надіславши заяву, подану до суду першої інстанції, засобами електронного зв`язку, яка містить електронну адресу: «ІНФОРМАЦІЯ_1», апелянт фактично погодився на доставлення йому судового рішення засобами електронного зв`язку за вказаною вище електронною адресою.

Отже, апелянт отримав копію оскаржуваної постанови 13 серпня 2025 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження.

Вказане свідчить про наявність сукупності передумов, які вочевидь не створювали перешкод для подання апеляційної скарги на вказану вище постанову суду в межах встановленого законом строку.

Разом з цим, з апеляційною скаргою апелянт звернувся до суду лише 11 вересня 2025 року, тобто з пропуском, встановленого статтею 294 КУпАП, строку на апеляційне оскарження.

У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

ЄСПЛ зауважує, що сторона, яка задіяна під час судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв розумності строку є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання (рішення ЄСПЛ від 21 листопада 1995 рокуу справі "Чірікоста і Віола проти Італії" ("Ciricosta and Viola v. Italy", заява N 19753/92)).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.

Посилання апелянта на те, що він не отримував копію оскаржуваної постанови, як підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд відхиляє, як такі, що спростовуються матеріалами справи.

Іншими обставинами поважність причин пропуску процесуального строку, апелянт не обгрунтовує.

З огляду на викладене вище, апеляційним судом не встановлено підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Біляївського районного суду Одеської області від 11 серпня 2025 року, а тому у задоволенні клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження потрібно відмовити та відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП

постановив:

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Біляївського районного суду Одеської області від 11 серпня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Ю.П. Лозко