Справа №949/1499/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 року м. Дубровиця

Суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Тарасюк А.М., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №369672 від 22 червня 2025 року, ОСОБА_1 , того ж дня о 17 год. 50 хв. в м. Дубровиця по вул. Юрія Колесника керував транспортним засобом марки «OPEL ASTRA», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alkotest 6810 та проходження такого огляду в медичному закладі водій відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 від дачі пояснень та підпису відмовився.

У судове засідання, призначене на 11 серпня 2025 року, ОСОБА_1 не з`явився, оскільки конверт із судовим викликом повернувся на адресу суду із відміткою працівника відділу поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.12), у зв`язку з чим розгляд даних адміністративних матеріалів було відкладено на 28 серпня 2025 року.

При цьому, у матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги від 24 липня 2025 року, укладений ОСОБА_1 з юридичною компанією "Прасолов, Шох і партнери" та ордер на надання правничої допомоги (АХ №1282174 від 14 серпня 2025 року) укладений із адвокатом Шох Кристиною Антонівною (а.с.15-16). Відтак, ОСОБА_1 мав змогу та скористався у вказаній справі професійною правовою допомогою.

14 серпня 2025 року через систему "Електронний суд" від представника ОСОБА_1 - адвоката Шох К.А. надійшло клопотання за Вх. №5079 про відкладення розгляду справи, яка призначена на 21 серпня 2025 року, для надання їй можливості ознайомитися із матеріалами, із подальшим узгодженням дати наступного судового засідання саме із представником ОСОБА_1 у даній справі - адвокатом Шох К.А. (а.с.13-14).

Судом, зважаючи на подане клопотання, не порушуючи права на захист, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відкладено розгляд справи на 28 серпня 2025 року.

До початку завчасно узгодженої із адвокатом Шох К.А. наступної дати судового засідання, зокрема 28 серпня 2025 року, через систему "Електронний суд" 27 серпня 2025 року від адвоката Шох К.А. надійшло клопотання за Вх. №ЕП-2451/25-Вх (а.с.19-20) про відкладення розгляду справи через відсутність зв`язку з ОСОБА_1 , який знаходиться у зоні ведення активних бойових дій. При цьому, зауважує, що ОСОБА_1 хоче повною мірою реалізувати надані йому КУпАП права, в тому числі, право на надання особистих пояснень по суті справи.

До того ж, у вказаному клопотанні представник ОСОБА_1 - адвокат Шох К.А. звертає увагу на терміни притягнення до адміністративної відповідальності даної категорії справ визначених ст. 38 КУпАП, а саме рік з дня вчинення правопорушення, а оскільки протокол складено 22 червня 2025 року, тобто трохи більше 2-х місяців тому, відкладення розгляду справи не створить неповаги до процесуальних строків розгляду справи, а лише має на меті дотримання процесуальних прав ОСОБА_1 , як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. При цьому, просить узгодити дату наступного судового засідання виключно із нею з урахуванням її зайнятості.

Судом, не порушуючи права на захист, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відкладено розгляд справи на 08 вересня 2025 року.

Втім, 08 вересня 2025 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Шох К.А. через систему "Електронний суд" за Вх. №ЕП-2525/25 надійшло чергове клопотання (а.с.25-26) про відкладення розгляду справи через відсутність зв`язку із ОСОБА_1 та неможливість узгодити позицію захисту, зазначаючи про те, що ОСОБА_1 хоче повною мірою реалізувати надані йому КУпАП права, в тому числі, право на надання особистих пояснень по суті справи.

Усі поданні адвокатом Шох К.А. клопотання були задоволені судом, розгляд справи було відкладено, усі дати наступних судових засідань було завчасно узгоджено із адвокатом Шох К.А. з урахуванням її зайнятості та розгляд справи вкотре було відкладено та призначено дату наступного судового засідання 18 вересня 2025 року.

Однак, 17 вересня 2025 року на електронну адресу суду за Вх №ЕП-2640/25 надійшло повідомлення адвоката Шох К.А. про те, що нею припинено повноваження захисника Лавровича В.П. і в подальшому його захист по даній справі нею здійснюватися не буде (а.с.27).

Того ж дня, 17 вересня 2025 року, від представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитренко О.О. (ордер на надання правничої допомоги серії АА №1621261 від 14 вересня 2025 року) через систему "Електронний суд" надійшло клопотання за Вх. №5850 про долучення документів, зокрема клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення із підстав проходження ним військової служби у лавах Збройних Сил України. При цьому, у разі відмови у задоволенні даного клопотання просив відкласти розгляд справи на іншу дату та час (а.с.28-38).

Так, ОСОБА_1 , посилаючись на норми міжнародного права, практику ЄСПЛ, норми КУпАП та КПК України, а також на судову практику окремих апеляційних судів України, у зв`язку з перебуванням на військовій службі у Збройних силах України, з метою недопущення порушення права на захист та доступ до правосуддя, просив зупинити провадження на підставі ст. 335 КПК України.

Отже, щодо заявленого клопотання про зупинення провадження у справі, суд зазначає наступне.

Як вбачається з положень п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч. 1 ст. 277 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

У клопотанні ОСОБА_1 просить застосувати за аналогією закону положення ч. 1 ст. 335 КПК, згідно із якою у разі якщо обвинувачений був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його звільнення з військової служби.

Вищевказана норма закону була прийнята 14 квітня 2022 року, набрала чинності 01 травня 2022 року.

Проте, у КУпАП такі зміни не були внесені, що свідчить про те, що законодавець мав на меті врегулювати виключно питання щодо зупинення в умовах воєнного стану у зв`язку із призовом на військову службу за мобілізацією обвинувачених саме кримінальних проваджень.

Слід також зазначити, що статус обвинуваченого відрізняється від статусу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, відповідно до вимог КПК України участь обвинуваченого у розгляді кримінального провадження є обов`язковою. Натомість, в силу приписів ст. 268 КУпАП, явка особи при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема за ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою, що виключає можливість застосування норм КПК України до правовідносин у даній справі за аналогією закону.

Слід також зауважити, що строки притягнення до кримінальної відповідальності є більш тривалими ніж строки накладення адміністративного стягнення, а порядок їх обчислення є різним. Так, у КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі.

Відповідно до положень п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17 жовтня 2014 року "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" у випадку відкладення розгляду справи про адміністративні правопорушення за клопотанням учасників судового розгляду строк накладення адміністративного стягнення, передбачений статтею 38 КУпАП, обчислюється починаючи з дня вчинення адміністративного правопорушення, а при триваючому правопорушенні - починаючи з дня його виявлення. Можливість зупинення цього строку у зв`язку з перенесенням розгляду справи не передбачено, крім випадку, визначеного частиною четвертою статті 277 КУпАП.

Частиною 4 ст. 277 КУпАП передбачено лише можливість зупинення строків розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому розгляд даної справи без невиправданої затримки буде відповідати інтересам особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та суспільства.

Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнов проти України" згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням пункту 1 статті 6 даної Конвенції.

Верховним Судом в пункті 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За приписами ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Також, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, що мало місце 22 червня 2025 року, коли останній уже перебував на військовій службі.

Водночас ч. 1 ст. 335 КПК України передбачає зупинення провадження у разі коли обвинувачений був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період після вчинення правопорушення.

Частиною 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою.

Окрім цього, у клопотанні не вказано, у чому саме полягає неможливість розгляду судом зазначеної справи у період знаходження ОСОБА_1 на військовій службі, враховуючи, що він не позбавлений можливості здійснювати реалізацію наданих йому чинним законодавством прав засобами поштового зв`язку, як власне було подано дане клопотання, або за участю захисника для здійснення захисту, якого до справи ним уже залучено.

Відтак об`єктивної неможливості розгляду справи суд не вбачає.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Вказане клопотання було розглянуто 18 вересня 2025 року в судовому засіданні в режимі ВКЗ за участю представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитренко О.О., якій також було повідомлено про відкладення судового засідання за клопотанням ОСОБА_1 на 25 вересня 2025 року. Також про відкладення справи на 25 вересня2025 року належним чином повідомлено ОСОБА_1 .

Проте, 25 вересня 2025 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитренко О.О. через систему "Електронний суд" надійшло клопотання за Вх. 6043 про долучення документів та відкладення розгляду справи у зв`язку із неотриманням відповіді на адвокатські запити, скеровані до Національної поліції України, Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області та Управління патрульної поліції в Рівненській області із яким також подано клопотання ОСОБА_1 від 24 вересня 2025 року про відкладення розгляду справи на іншу дату та з метою дотримання його прав просив розглянути дану справу за його участю (а.с.39-45).

Зважаючи на наведені обставини, враховуючи встановлений Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" термін розгляду адвокатських запитів, та передбачену відповідальність за ненадання запитуваної інформації, судом було відкладено розгляд справи на 02 жовтня 2025 року.

Так, 02 жовтня 2025 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитренко О.О. через систему "Електронний суд" надійшло ряд клопотань, зокрема про:

- витребування з ГУНП в Рівненській області оригіналу відеозапису доданого до матеріалів вказаної адміністративної справи (вх.№6204) (а.с.50);

- витребування інформації з військової служби правопорядку Рівненської області про їхню участь при складанні протоколу (вх. № 6203) (а.с.52;

- долучення документів та відкладення розгляду справи через неотримання відповідей на адвокатські запити, надання їм належної оцінки та забезпечення можливості участі в судовому засіданні ОСОБА_1 (вх.№ 6205). До вказаного клопотання додано клопотання ОСОБА_1 від 01 жовтня 2025 року про відкладення розгляду справи та розгляд справи за його участі (а.с.54-55).

Поряд з цим суд зауважує, що до клопотання не додано направлених запитів із підтвердженими датами, необґрунтовано яким чином запитувана інформація підтвердить чи спростує ту чи іншу подію, та яким чином це впливає на розгляд справи.

Отже, проаналізувавши подані клопотання, суд переконується в тому, що такі не підлягають до задоволення, виходячи з того, що чинний КУпАП не передбачає витребовування доказів вини/невинуватості особи, відносно якої порушено адміністративне провадження.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено обставини, які повинні бути з`ясовані при розгляді справи про адміністративне правопорушення та фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні тощо.

Водночас слід зауважити, що процедура реалізації права на витребування доказів поставлена в залежність від того наскільки сумлінно учасник справи використав надані йому процесуальні можливості для самостійного їх одержання.

У даному випадку адвокат Дмитренко О.О. не вказує докази щодо причин неможливості самостійного отримання зазначених нею доказів, які просить витребувати.

Згідно із Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатура забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема:

1) звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб);

2) представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами;

3) ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом;

4) складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку;

5) доповідати клопотання та скарги на прийомі в посадових і службових осіб та відповідно до закону одержувати від них письмові мотивовані відповіді на ці клопотання і скарги;

6) бути присутнім під час розгляду своїх клопотань і скарг на засіданнях колегіальних органів та давати пояснення щодо суті клопотань і скарг;

7) збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою;

8) застосовувати технічні засоби, у тому числі для копіювання матеріалів справи, в якій адвокат здійснює захист, представництво або надає інші види правничої допомоги, фіксувати процесуальні дії, в яких він бере участь, а також хід судового засідання в порядку, передбаченому законом;

9) посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів;

10) одержувати письмові висновки фахівців, експертів з питань, що потребують спеціальних знань;

11) користуватися іншими правами, передбаченими цим Законом та іншими законами.

Отже, Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" надає можливість адвокату під час здійснення ним адвокатської діяльності звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб), за не надання якої чинним КУпАП встановлено адміністративну відповідальність.

Тому вважаю обґрунтування представником ОСОБА_1 - адвокатом Дмитренко О.О. обставин, які спонукали для звернення до суду, недостатнім для висновку про неможливість самостійного одержання нею, як адвокатом, документів/інформації - доказів у справі.

Також, 02 жовтня 2025 року через систему "Електронний суд" адвокатом Дмитренко О.О. подані клопотання про:

- долучення пояснень виклик свідків (вх. №6224) (а.с.58-60), до якого додано пояснення ОСОБА_2 від 25 вересня 2025 року, яка зазначає про те, що є сестрою ОСОБА_1 та повідомляє, що 22 червня 2025 року спілкувалася із братом, який їй повідомив, що він був зупинений поліцією, однак не довіряє її приладам, запитував пораду, яке, на переконання суду, не підлягає до задоволення, та вказана особа не може бути допитана у якості свідка, оскільки відповідно до положень чинного законодавства України, свідком може бути фізична особа, якій відомі будь-які обставини, що мають значення для вирішення справи та надасть суду відомості про факти, які він сприйняв безпосередньо (був очевидцем) або дізнався від інших осіб. Матеріали справи не містять відомостей про Т.Третяк., як свідка події, що є предметом судового розгляду та ступінь їхнього споріднення;

- призначення покарання з урахуванням принципу індивідуалізації (вх.№6225), у якому адвокат Дмитренко О.О. допускаючи притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП просить врахувати вимоги ст. 33 КУпАП, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України, судову практику інших судів, зазначаючи, що позбавивши ОСОБА_1 права керування призведе до критичних затримок у наданні допомоги та ускладнить оперативне реагування на виклики, що виникають на фронті. Просить застосувати за аналогією закону ст. 69 КК України і не призначати ОСОБА_1 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом (а.с.61-78);

- врахування судової практики та закриття провадження в справі (вх. №6226) (а.с.79-83), посилаючись на правовий висновок Івано-Франківського апеляційного суду у постанові від 24 січня 2025 року у справі №351/1403/24, який через порушення процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння закрив справу на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП;

- про визнання відеозаписів недопустимими та недостовірними доказами (вх. №6227) (а.с.84-86), посилаючись при цьому на те, що відеозапис не відображає обставин, що мають суттєве значення для справи, посилаючись на ст. 86 КК України, зазначаючи при цьому, на допустимість доказу, який є таким лише коли він отриманий у порядку, встановленим цим Кодексом;

- про закриття провадження в справі (вх. №6234) у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення посилаючись при цьому на порядок встановлення стану алкогольного сп`яніння та керування у такому стані транспортним засобом та порушення п. 2.9а Правил дорожнього руху і це при тому, що ОСОБА_1 вміняється порушення саме п. 2.5 ПДР України, та з додаванням до даного клопотання письмових пояснень ОСОБА_1 (а.с.87-94), які, у свою чергу, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи;

- про відкладення розгляду справи у зв`язку із повітряною тривогою (вх. №6235) (а.с.95), яке було задоволено та розгляд справи відкладено на 09 жовтня 2025 року.

09 жовтня 2025 року в судовому засіданні, проведеному в режимі ВКЗ, представник ОСОБА_1 - адвокат Дмитренко О.О., озвучила та підтримала раніше поданні клопотання про закриття провадження по справі про адміністративні правопорушення у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, ОСОБА_1 ні в одне із вищевказаних судових засідань не з`явився, при цьому знаючи, що на розгляді в суді відносно нього перебувають матеріали справи про адміністративне правопорушення, проявив байдужість до результатів розгляду такої, хоча неодноразово як він сам так і його представники, клопотали про бажання взяти участь у розгляді справи.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року наголосив, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки

Тож, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, зважаючи на те, що судом вжиті заходи для належного сповіщення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про час, дату і місце розгляду справи, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, розглянувши поданні ОСОБА_1 та його представниками 17 клопотань, заслухавши аргументи адвоката Дмитренко О.О. та з`ясувавши повно, всебічно, об`єктивно усі обставини справи, приходжу до наступного висновку.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Частиною 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно п. 1.3. Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Згідно п. 2.5. ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Цією ж постановою Пленуму визначено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що спричиняють вчиненню адміністративний правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності (пункт 27).

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, основними доказами по справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №369672 від 22 червня 2025 року, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 22 червня 2025 року, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зобов`язання про відсторонення від керування транспортним засобом та відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського, з якого вбачається, що на пропозицію поліцейським пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Alkotest 6810 на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився.

Вказані докази є узгодженими між собою, отримані у встановленому законом порядку та не викликають сумнівів у їх належності, допустимості та достовірності.

Зважаючи на вказане, вважаю, що відомості у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР, є достовірними та допустимими доказами.

Дії працівників поліції в частині правомірності та підставності складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не оскаржував в передбаченому законом порядку. Заперечень до адміністративного матеріалу по складеному протоколу про адміністративне правопорушення ним не подано.

Таким чином, відсутність в матеріалах справи доказів оскарження ОСОБА_1 дій працівників поліції вказує на погодження ним зі складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Тому, посилання адвоката Дмитренко О.О. на те, що було порушено вимоги законодавства при складені відносно ОСОБА_1 протоколу не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо його незгоди із такими результатами та/або оскарження таких дій, як і не містять результатів такого оскарження.

До того ж, суд вважає за необхідне зауважити, що у своїх клопотаннях, які також оцінюються судом критично, адвокатом Дмитренко О.О. неодноразова акцентується увага на порушенні п. 2.9а ПДР, що передбачає відповідальність за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, тоді як адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 містять посилання на порушення ним п. 2.5 ПДР, зокрема за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alkotest 6810 та проходження такого огляду в медичному закладі, що і утворює склад адміністративного правопорушення передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам "Кобець проти України" від 14 лютого 2008 року, "Берктай проти Туреччини" від 08 лютого 2001 року, "Лавенте проти Латвії" від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявні усі ознаки складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а його вину у вчиненому правопорушенні, в тому, що він відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, доведено повністю.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Відповідно до ст. 34 та ст. 35 КУпАП, судом не встановлено обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 скоїв грубе правопорушення, яке у випадку його не виявлення працівниками поліції, могло потягнути за собою тяжкі наслідки.

Вказане вище обумовлено тим, що керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Так, водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, а також і для самого себе.

Отже, враховуючи зазначені обставини справи, суд вважає, що для виправлення ОСОБА_1 , а також з метою його виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, буде доречним застосувати, щодо нього стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки таке стягнення повністю досягне мети його застосування.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.ст. 40-1, 284, 287, 294, 308 КУпАП

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП притягнути до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

(Реквізити для сплати штрафу: отримувач коштів: ГУК у Рівненській області/21081300, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38012494, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0017001, призначення платежу: адміністративний штраф, протокол серії ЕПР1 №369672).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) на користь держави в особі Державної судової адміністрації України:

отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106;

код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

рахунок отримувача: UA0026001;

код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, тобто 34000 грн. (тридцять чотири тисячі гривень).

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду Тарасюк А.М.