Справа № 138/2663/25
Провадження № 33/801/1012/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Савкова І. М.
Доповідач: Береговий О. Ю.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О. Ю.,

розглянув апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 вересня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 333932 від 10 вересня 2025 року, цього ж дня о 16 год. 20 хв. на напрямку н.п. Немія (Україна) - н.п. Волчинець (Республіка Молдова) в районні прикордонного знаку № 0124, ОСОБА_1 , здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України, поза пунктами пропуску через державний кордон України, а саме, уникаючи увагу прикордонних нарядів, рухався безпосередньо до річки Дністер для незаконного перетинання державного кордону, вплав через річку Дністер, чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України», вчинивши правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 вересня 2025 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, просив оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Апеляційна скарга обґрунтовується тим, що на переконання скаржника суд першої інстанції порушив його право на захист у зв`язку з неналежним повідомленням про дату та час судового засідання.

Також ОСОБА_1 вказує, що його було затримано на блокпосту при в`їзді у м. Могилів-Подільський, після чого він був доставлений до частини Державної прикордонної служби, де змушений визнати свою вину і лише після цих дій щодо нього був складений протокол. Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що наявні істотні порушення порядку складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Також ОСОБА_1 вказує на недоведеність вини, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення ним правопорушення. Формулювання про визнання вини у протоколі про адміністративне правопорушення він пояснює своїм бажанням якнайшвидше врегулювати стресову ситуацію.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 333932 від 10 вересня 2025 року убачається, що цього ж дня о 16 год. 20 хв. на напрямку н.п. Немія (Україна) - н.п. Волчинець (Республіка Молдова) в районні прикордонного знаку №0124, ОСОБА_1 , здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України, поза пунктами пропуску через державний кордон України, а саме, уникаючи увагу прикордонних нарядів, рухався безпосередньо до річки Дністер для незаконного перетинання державного кордону вплав через річку Дністер, чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України».

До протоколу долучені рапорти військовослужбовців Державної прикордонної служби України про обставини вказаного правопорушення з яких убачається, що 10 вересня 2025 року о 16 год 20 хв на напрямку Немія (Україна) н.п. Волчинець (Республіка Молдова), в районі прикордонного знаку № 0124, було виявлено 1 особу чоловічої статі, який здійснював спробу незаконного перетинання державного кордону України, а саме уникаючи уваги прикордонних нарядів, рухався безпосередньо до річки Дністер для незаконного перетинання державного кордону України вплав через річку Дністер поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Окрім цього, до матеріалів справи, долучено схему виявлення громадянина ОСОБА_1 (ділянка впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1 ПРИКЗ) від 10 вересня 2025 року.

У матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких 10 вересня 2025 року він разом із колегою прямував до м. Могилів-Подільський, у статусі торгового представника дистриб`ютора. У своїх поясненнях він також зазначив, що не мав при собі жодних дозвільних документів окрім паспорта та підтвердив факт визнання своєї вини, що засвідчується його власним підписом.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення цілком доведена матеріалами справи, а саме наявними у ній вищезазначеними доказами.

Однак з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно ст. 12 вказаного Закону, пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Відповідно до наказу Вінницької обласної військової адміністрації №284/4 від 27 квітня 2024 року, встановлено на строк дії правового режиму воєнного стану, особливий режим в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів на території Вінницької області, зокрема на території Вінницького, Гайсинського, Жмеринського, Могилів-Подільського, Тульчинського, Хмільницького районів, в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1455 «Про затвердження Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан».

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Суб`єктивна сторона це внутрішня психічна сторона правопорушення, яка характеризує ставлення особи до вчиненого діяння та його наслідків. Вона включає вину (умисел або необережність), мотив, мету та інші психічні ознаки, що визначають волю та свідомість правопорушника. Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння, а також місце,час та спосіб його вчинення.

Ознаками об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність ст. 204-1 КУпАП, є:

- перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України;

- перетинання або спроба перетинання державного кордону України в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів;

- перетинання або спроба перетинання державного кордону України з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Як вбачається зі складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 333932 від 10 вересня 2025 року, суть вчиненого ним правопорушення полягає у здійсненні спроби незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через річку Дністер.

Матеріли справи не містять відомостей на підтвердження того, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на безпосереднє перетинання державного кордону України поза межами пунктами пропуску, тобто у спосіб, заборонений законом.

Той факт, що ОСОБА_1 перебував у межах території, на якій установлено контрольований прикордонний район, за умови відсутності об`єктивних доказів, які б свідчили про його намір перетнути державний кордон поза межами пункту пропуску, не є підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній умисел на незаконне перетинання державного кордону України. Зокрема, його письмові пояснення свідчать про те, що він прямував у службових справах до м. Могилів-Подільський, не мав при собі жодних засобів чи документів, що вказували б на підготовку до перетинання кордону, та визнавав лише перебування в межах прикордонної території. Відсутність доказів, які б підтверджували наявність прямого наміру перетнути державний кордон поза встановленими пунктами пропуску, свідчить про необґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо наявності у його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Посилання суду першої інстанції на рапорти військовослужбовців Державної прикордонної служби України, як на доказ винних дій ОСОБА_1 , апеляційний суд не бере до уваги, оскільки, у розумінні ст. 251 КУпАП, такі рапорти не можуть вважатися належним і допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 524/5741/16-а.

Визнання вини у письмових поясненнях також не є беззаперечним доказом і не звільняє суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо та всієї доказової бази у сукупності, на що була звернута увага Верховним Судом у постанові від 09 грудня 2021 року у справі № 487/4245/18.

Більше того, ОСОБА_1 ні у своїй заяві, ні у письмових поясненнях не вказує на намір чи спробу здійснити перетин державного кордону України, а зазначення лише фрази «свою провину визнаю» цілком пояснюється його бажанням швидкого та добровільного врегулювання стресової ситуації, що склалася.

Поряд з цим, в своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що він разом із колегою прямував до м. Могилів-Подільський у якості торгового представника дистриб`ютора.

Фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, до протоколу не додано.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є беззаперечним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, дослідивши наявні у справі матеріали, апеляційний суд вважає, що у справі відсутні докази, які у своїй сукупності доводять спробу ОСОБА_1 на незаконний перетин кордону за зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин.

Наявні докази, на які посилається суд першої інстанції, апеляційний суд оцінює виключно як припущення посадових осіб прикордонної служби, вони є недостатніми для доведення вини за критерієм «поза розумним сумнівом».

Судом першої інстанції у повній мірі не було досліджено наявні в матеріалах справи докази, що мало наслідком помилковий висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Аналізуючи у сукупності викладені в протоколі обставини, докази у справі, апеляційний суд встановив, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на винні дії ОСОБА_1 щодо незаконного перетинання державного кордону.

Положеннями ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційного скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За встановлених під час апеляційного розгляду справи обставин, є законні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі у зв`язку з недоведеністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 7, 247, 251, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-1 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О. Ю. Береговий