Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Міліщука С.Л. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2025 року стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 119 (сто дев`ятнадцять) гривень.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 185 КпАП України закрито на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в діях складу і події адміністративного правопорушення.

Згідно постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 16.05.2025 о 21 год 40 хв вчинив дрібне хуліганство, а саме нецензурно лаявся у громадському місці, образливо чіплявся до пересічних громадян, перебуваючи стані сильного алкогольного сп`яніння, чим порушив громадський порядок та спокій громадян, що кваліфіковано за ст. 173 КпАП України.

Не погоджуючись з вказаною постановою, захисник Міліщук С.Л. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді в частині притягнення ОСОБА_1 за ст. 173 КпАП України та закрити провадження у справі в цій частині за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. На думку апелянта, достатніх доказів, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 173 КпАП України, не надано суду, а рапорт працівника поліції та протокол про адміністративне правопорушення не є достатніми та переконливими доказами винності особи без інших доказів. Крім того, ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, передбачені ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КпАП України, чим фактично порушено його право на захист та можливість скористатися правовою допомогою адвоката.

У судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисник не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового розгляду. Про поважність причин своєї неявки апеляційний суд не повідомили.

Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 та його захисника Міліщука С.Л. суд враховує, що останні були добре обізнані про перебування у провадженні Волинського апеляційного суду апеляційної скарги. Слід також звернути увагу і на той факт, що судове засідання уже відкладалося з ініціативи захисника, проте 06 жовтня 2025 року ні ОСОБА_1 , ні його захисник у судове засідання апеляційного суду не прибули.

Тому, за наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності у судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисника.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, доходжу такого висновку.

Положеннями ст. 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, положеннями ст. 252 КпАП України передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до приписів ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Сторона захисту оскаржує дану постанову лише в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КпАП України.

Дослідивши під час апеляційного розгляду матеріали справи про адміністративні правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КпАП України.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного вище адміністративного правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №210874 від 16.05.2025, копією постанови про адміністративне затримання серії АА №046153 від 16.05.2025, рапортом працівника поліції, письмовими поясненнями, відеозаписами та іншими наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 173 КУпАП дрібне хуліганство- це нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Заперечуючи причетність до згаданого правопорушення та наголошуючи на неправильній оцінці судом матеріалів справи, позиція захисника в переважній більшості ґрунтується на тому, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КпАП України. Проте, такі твердження у повній мірі спростовуються відеозаписом обставин події та вище вказаними письмовими доказами, тому суд дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КпАП України.

Зафіксовані нагрудною камерою поліцейського на відеозаписі висловлювання, поведінка правопорушника не піддає жодному сумніву встановлені фактичні обставини, які становлять склад інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Поміж тим, судом першої інстанції було обґрунтовано взято до уваги письмові пояснення ОСОБА_2 , пояснення надані в судовому засіданні поліцейськими взводу №1 роти №3 батальйону УПП у Волинській області ДПП лейтенанта поліції Костюкевича Д.І., ОСОБА_3 які були присутні під час складання протоколів про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та пояснення яких об`єктивно узгоджуються з подіями, відображеними на відеозаписі із їх нагрудних відео реєстраторів, письмовими поясненнями ОСОБА_2 та протоколом про адміністративне правопорушення, складеним стосовно ОСОБА_1 .

Необґрунтованими є доводи захисника, що працівники поліції є зацікавленими особами та їх показання не можуть бути належними доказами у справі, оскільки пояснення працівників поліції не є єдиним доказом вини ОСОБА_1 , а враховуються судом у сукупності з іншими доказами для встановлення обставин справи, хронології подій.

Покликання в апеляційній скарзі про розбіжність у вказаному часі вчинення адміністративного правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №210874 від 16.05.2025 та встановленого на відеозаписі з бодікамер працівників поліції є несуттєвою, щоб ставити під сумнів сам факт вчинення такого правопорушення.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо порушеного судом права ОСОБА_1 на захист, то такі є голослівними, оскільки ОСОБА_1 під час документування правопорушень, його адміністративного затримання вказав, що не потребує захисника. Поміж тим, враховуючи зафіксовану відеозаписом агресивну поведінку останнього, який не мав наміру спілкуватися з працівниками поліції, надавати адекватні відповіді на запитання та динамічність подій, працівниками поліції правильно було розцінену таку поведінку ОСОБА_1 як відмову від надання пояснень по суті правопорушень, відмову від підпису протоколу про адміністративне правопорушення та отримання його копії.

Отже, судом першої інстанції з`ясовані всі фактичні обставини справи, передбачені ст. 280 КпАП України, які мають істотне значення для правильного її вирішення, наявний в матеріалах справи відеозапис та протокол про адміністративне правопорушення у повній мірі узгоджуються з іншими доказами у справі, та, на переконання апеляційного суду, підтверджують факт вчинення дрібного хуліганства за обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, обставини, які зазначені в апеляційній скарзі, та на переконання апелянта слугують підставами для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, є недостатніми, тому суд їх не бере до уваги.

Враховуючи вищенаведене постанова судді є законною та обґрунтованою, а підстав для скасування оскарженого судового рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КпАП України,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу захисника Міліщука Сергія Леонідовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2025 року стосовно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В. В. Гапончук