КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/3153/2025 Постанова винесена суддею Овсеп`ян Т. В.
Категорія: ч. 1 ст. 172-6 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю прокурора Ониськіва А.М., захисника Свитки А.С. та особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу захисника Свитки А.С. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, фізичної особи - підприємця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду директора Комунального підприємства «Фонд модернізації та розвитку житлового фонду міста Києва» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, відповідно до пункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія даного Закону, в порушення вимог абзацу 1 частини 2-7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» та абзацу 1 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», 14.09.2023, припинивши діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, 10.03.2025 о 17 год. 05 хв. несвоєчасно, без поважних причин, подав декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (при звільненні), шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у власному персональному електронному кабінеті.

Крім того, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду директора Комунального підприємства «Фонд модернізації та розвитку житлового фонду міста Києва» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, відповідно до пункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія даного Закону, в порушення вимог абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», 14.09.2023, припинивши діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, 10.03.2025 об 11 год. 28 хв. несвоєчасно, без поважних причин, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий 2023 рік (після звільнення), шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у власному персональному електронному кабінеті.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду, захисник Свитка А.С. подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову винесеною із неправильним застосуванням норм матеріального права, просить її скасувати на прийняти нову постанову, якою звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_1 обіймав вказану посаду - директора Комунального підприємства «Фонд модернізації та розвитку житлового фонду міста Києва» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), протягом нетривалого періоду часу, а саме з 13.06.2023 року по 14.09.2023 року. У вказаний період, діяли положення Закону 2115-1Х, згідно яких, обов`язок подачі декларацій, зокрема посадової особи юридичної особи публічного права, «відтерміновувався» на період три місяці після завершення оголошеного в Україні воєнного стану.

Звільняючись із займаної посади керівника юридичної особи публічного права, ОСОБА_1 був обізнаний саме із комплексом положень законодавства про запобігання корупції, якими встановлювався його обов`язок подати відповідні декларації в межах тримісячного строку після завершення оголошеного в Україні воєнного стану. Саме у зв`язку з цим останній легітимно і правомірно очікував настання вказаних обставин, з якими законодавство, на момент його звільнення, пов`язувало виникнення в нього відповідного обов`язку.

Згодом, згідно абзацу 4 частини 27 Розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», установлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» здійснення заходів фінансового контролю, передбачених розділом VII цього Закону (зокрема подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), відновлюється у повному обсязі та здійснюється у порядку та строки, визначені цим Законом (у тому числі з урахуванням особливостей, встановлених частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону).

Відповідно до даних офіційного веб-сайту Верховної Ради України, Закон України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» набрав чинності 12.10.2023 року, тобто майже через повний місяць після звільнення ОСОБА_1 з посади за згодою сторін.

Особливістю вказаного Закону України є те, що в його прикінцевих положеннях відсутня норма, згідно якої передбачено, що його положення поширюються на осіб, які припинили обов`язки посадової особи органу державної влади чи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Так, про зміни в законодавстві щодо відновлення обов`язку осіб про подачі декларацій, які обіймають (обіймали) посаду, аналогічну тій, яку в період з червня по вересень 2023 року обіймав ОСОБА_1 , останньому ніхто не повідомляв. ОСОБА_1 не має будь-якої юридичної освіти. Після 14.09.2023 року він більше не обіймав посади, на які поширюються вимоги розділу ІІ ЗУ «Про запобігання корупції».

Також, відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», у разі притягнення суб`єкта декларування до відповідальності за неподання декларації або в разі виявлення у ній недостовірних відомостей, що підтверджується відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили, або рішенням Національного агентства, суб`єкт декларування упродовж 10 днів зобов`язаний подати відповідну декларацію, у тому числі виправлену декларацію з достовірними відомостями. Тобто профільний Закон пов`язує виникнення додаткового обов`язку з подачі декларації після набрання законної сили рішення суду про притягнення до адміністративної відповідальності. Натомість, ОСОБА_1 , дізнавшись самостійно про відновлення обов`язку з декларування, зібрав всі необхідні документи для зазначення достовірних відомостей у відповідних деклараціях та самостійно їх склав і подав 10.03.2025 року. Вказане свідчить про відсутність у ОСОБА_1 будь-якого умислу на вчинення правопорушення, пов`язаного із недекларуванням. Більше того, в період, який мав охоплюватися поданими ОСОБА_1 деклараціями, останній та члени його сім`ї не зазнали істотних змін у майновому стані. Лише після цього, 11.03.2025 року відповідні посадові особи правоохоронного органу виявили факт невчасної, але подачі відповідних декларацій ОСОБА_1 і розпочали процедуру його притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, вказує, що, накладаючи на ОСОБА_1 стягнення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, суд першої інстанції не врахував дані особи-правопорушника, який раніше до адміністративної відповідальності за корупційні адміністративні правопорушення не притягувався, характер та обставини правопорушення, а саме відсутність будь-яких дій на зміну майнового стану у цей період, а також відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, адже хоч із запізненням, однак ОСОБА_1 подав декларацію, відсутність реально заподіяної істотної шкоди суспільним чи державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, які охороняються законом, що, на думку сторони захисту, суттєво знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого та, як наслідок, призводить до малозначності діяння.

Звертає увагу й на те, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та за сумісництвом - особою, який має чинні свідоцтва про право на заняття експертною діяльністю. Вказана діяльність на даний час є єдиним засобом, завдяки якій останній утримує себе та членів своєї сім`ї в умовах вчергове продовженого в Україні воєнного стану. Відповідно до приписів ст. 11 Закону України «Про судову експертизу», «не може залучатися до проведення судової експертизи та виконання обов`язків судового експерта особа, визнана в установленому законом порядку недієздатною, а також та, яка має не зняту або не погашену судимість, або на яку протягом останнього року накладалося адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, або дисциплінарне стягнення у виді припинення права на проведення судової експертизи за відповідною експертною спеціальністю».

Тож притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є непропорційним та поставить останнього в край скрутне матеріальне становище і не має на меті дійсне його виховання та забезпечення його майбутньої правомірної поведінки на державній службі чи прирівняній до неї, адже таку він не здійснює і самостійно правомірно усунув своє порушення без жодного втручання з боку посадових осіб правоохоронного органу.

Ненавмисно скоєне правопорушення ОСОБА_1 , яке зумовлено виключно динамічністю профільного законодавства України у сфері запобігання корупції, самостійне усунення такого порушення, відсутність законодавчих обмежень щодо застосування приписів ст. 22 КУПАП у аналогічних обставинах та наявність відповідної судової практики - свідчить про можливість застосувати вказаний інститут і до ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Свитки А.С. на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти її задоволення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен вжити всіх передбачених законом заходів для повного, всебічного і об`єктивного дослідження доказів по справі та з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, цих вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суддя місцевого суду дотримався, а висновки судді Шевченківського районного суду м. Києва щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, частиною 1 статті 172-6 КУпАП встановлено відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до п.п. 1, 2 п. 2 розділу II Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом НАЗК від 08.11.2023 № 252/23 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 13.11.2023 за № 1965/41021, суб`єкти декларування подають декларації з додержанням таких вимог: щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону (щороку), абзацу другого частини другої статті 45 Закону (після припинення діяльності (після звільнення)) у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року; декларація при звільненні - декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону - протягом 30 днів з дня припинення діяльності. Така декларація подається за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності. Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону, крім декларації кандидата на посаду.

Наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 23.07.2021 № 448/21 «Про затвердження Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.07.2021 за № 986/36608, затверджено Порядок формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Реєстру.

Відповідно до розділу II вказаного Порядку, суб`єкти декларування подають до Реєстру зазначені в пункті 1 цього розділу документи шляхом заповнення електронних форм відповідних документів. Суб`єкти декларування подають зазначені документи через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Реєстру у власному персональному електронному кабінеті після реєстрації в Реєстрі. Після заповнення усіх необхідних полів форми документа суб`єкт декларування підписує документ шляхом накладання на нього особистого кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису відповідно до вимог законодавства. Кожному поданому документу Реєстр автоматично надає унікальний ідентифікатор документа та накладає на нього електронну печатку Реєстру, що унеможливлює внесення несанкціонованих змін до поданого документа (забезпечує цілісність документа).

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався і діє на даний час.

Законом України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або війни» від 03.03.2022 № 2115-ІХ установлено, що фізичні особи, фізичні особи-підприємці, юридичні особи подають облікові, фінансові, бухгалтерські, розрахункові, аудиторські звіти та будь-які інші документи, подання яких вимагається відповідно до норм чинного законодавства в документальній та/або в електронній формі, протягом трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни за весь період неподання звітності чи обов`язку подати документи. Також у період воєнного стану або стану війни будь-які перевірки щодо своєчасності та повноти подання будь-яких звітів чи документів звітового характеру уповноваженими органами не здійснюється.

Абзацом 4 частини 2-7 Розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» установлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» здійснення заходів фінансового контролю, передбачених розділом VII цього Закону (зокрема подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), відновлюється у повному обсязі та здійснюється у порядку та строки, визначені цим Законом (у тому числі з урахуванням особливостей, встановлених частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону).

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» набрав чинності 12.10.2023 року.

Абзацом 1 частини 2-7 Розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» установлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені у частинах сьомій - чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.

Таким чином, з 12.10.2023 року здійснення заходів фінансового контролю, передбачених розділом VII Закону України «Про запобігання корупції» (зокрема подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) відновлено у повному обсязі та здійснюється у порядку та строки, визначені цим Законом (у тому числі з урахуванням особливостей, встановлених частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону).

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», посадові особи юридичних осіб публічного права є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Статтею першою Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до Розпорядження Київського міського голови від 12.06.2023 року № 493 «Про призначення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 призначено на посаду директора Комунального підприємства «Фонд модернізації та розвитку житлового фонду міста Києва» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з 13.06.2023 року шляхом укладення з ним контракту.

Відповідно до Статуту Комунального підприємства «Фонд модернізації та розвитку житлового фонду міста Києва», зазначене підприємство - є фінансовою установою, яка заснована на комунальній власності територіальної громади міста Києва, належить до сфери управління виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та підпорядкована Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Засновником і власником цього підприємства є територіальна громада міста Києва, від імені якої виступає Київська міська рада (п.1.1). Підприємство утворено відповідно до рішення Київської міської ради від 07.10.2021 року № 2747/2788 «Про створення комунального підприємства «Фонду модернізації та розвитку житлового фонду міста Києва» (п. 1.2).

Таким чином, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Комунального підприємства «Фонд модернізації та розвитку житлового фонду міста Києва» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), відносився до посадових осіб підприємства, яке є юридичною особою публічного права, а тому є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом декларування та суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Відповідно до розпорядження Київського міського голови від 12.09.2023 року № 866 «Про звільнення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 звільнено з посади директора Підприємства з 14.09.2023 року за угодою сторін.

Відповідно до Роз`яснення Національного агентства щодо фінансової доброчесності: застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю (подання декларації, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, повідомлення про відкриття валютного рахунку) від 13.11.2023 року № 4, днем припинення діяльності є останній день виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у пп. «а», «в» - «ґ» п. 2 ч. 1 ст. З Закону, у тому числі перебування на посадах, зазначених у п. 1, пп. «а», «в» - «ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону.

Відлік строку подання декларації при звільненні починається з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем припинення діяльності.

З наведеного вище слідує, що з моменту відновлення декларування ОСОБА_1 мав виконати вимогу абзацу 1 ч. ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», а саме протягом 30 календарних днів, тобто з 12.10.2023 року до 11.11.2023 року, але не пізніше 31 січня 2024 року, подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Крім того, припинивши діяльність, пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, на виконання ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 був зобов`язаний до 00 годин 00 хвилин 01 квітня 2024 року подати щорічну декларацію за минулий рік - 2023 рік.

Разом з тим, за даними Єдиного державного реєстру декларацій, декларація при звільненні та щорічна декларація були подані ОСОБА_1 10.03.2025 року, тобто з пропуском встановленого законом строку.

Отже, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Що стосується тверджень захисника в апеляційній скарзі про відсутність у ОСОБА_1 прямого умислу на несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, то слід зазначити наступне.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що правопорушення, пов`язане з корупцією, - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони й обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону.

Суб`єктивна сторона корупційного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, як це визначено ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, незалежно від ознак суб`єктивної сторони, є адміністративним правопорушенням з формальним складом, оскільки не передбачає настання наслідків, при цьому обов`язковою складовою складу даного правопорушення є існування об`єктивної сторони, тобто протиправного діяння, і суб`єкт правопорушення усвідомлює протиправність вчиненого ним діяння (дії або бездіяльності).

З матеріалів справи убачається, що із встановленими Законом України «Про запобігання корупції» вимогами та зобов`язаннями щодо подачі декларацій після звільнення ОСОБА_1 був ознайомлений.

За таких обставин, слід дійти висновку, що ОСОБА_1 усвідомлював про обов`язок подати декларацію при звільненні протягом 30 календарних днів після звільнення (в даному випадку строк обчислюється з 12.10.2023 року, але не пізніше 31 січня 2024 року) та щорічну декларацію за 2023 рік до 01.04.2024 року.

Водночас ОСОБА_1 подав вказані декларації 10.03.2025 року, тобто поза межами встановленого строку.

Обставин, які об`єктивно могли завадити ОСОБА_1 своєчасно подати декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, судом не встановлено.

Що стосується твердження захисника, що на час звільнення ОСОБА_1 з роботи діяв Законом України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або війни» від 03.03.2022 № 2115-ІХ, якій відтермінував подачу декларацій на три місяці після завершення військового стану, то, як зазначалося вище, з 12.10.2023 року набув чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», який відновив обов`язок подачі декларації для осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Те, що вказаний закон було прийнято після звільнення ОСОБА_1 не звільняє його від обов`язку подати декларацію при звільненні та щорічну декларацію в межах визначеного вказаним законом строку. Норми цього закону стосуються всіх суб`єктів декларування без винятку, в тому числі і тих, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Також і те, що за період, який мав охоплюватися деклараціями, не відбулося істотних змін в майновому стані суб`єкта декларування та членів його сім`ї, не впливає на склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Таким чином, при розгляді даної справи суд першої інстанції дотримав вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, правильно встановив усі фактичні обставини справи та, на підставі наявних у справі доказів, дійшов вмотивованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Також суддя дотримався загальних правил накладення стягнення, передбачених у ст. 33 КУпАП, та призначив ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., що є мінімальним розміром стягнення, визначеним санкцією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

При цьому, всупереч доводів апеляційної скарги, суддею враховано конкретні обставини справи, характер вчиненого правопорушення, зокрема відсутність істотних наслідків, дані про особу ОСОБА_1 , його майновий стан, відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, на підставі чого суддя прийшов до висновку, що адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян є достатнім та справедливим, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про можливість звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП у зв`язку з малозначністю правопорушення є безпідставними.

Так, адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-6 КУпАП, по своїй суті не може бути визнане малозначним, оскільки передбачає відповідальність за порушення вимог фінансового контролю, який є обов`язковим для всіх осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При цьому, вказані особи мають виконувати передбачені законом вимоги щодо фінансового контролю, незалежно від того, чи змінювався їх матеріальний стан, а тому відповідні доводи апеляційної скарги про відсутність негативних наслідків від дій ОСОБА_1 , шкоди, зміни матеріального стану тощо не можуть бути взятими до уваги.

Враховуючи конкретні обставини справи, зокрема, доведеність того, що ОСОБА_1 умисно, без поважних причин, не подав своєчасно щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також декларацію при звільненні, вважаю, що адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, не може бути визнано малозначним, а відтак, не вбачаю підстав для застосування у цій справі вимог ст. 22 КУпАП.

Заслуговує на увагу і відношення ОСОБА_1 до вчиненого, який фактично своєї вини не визнав, а також строк подачі декларації при звільненні та щорічної декларації, а саме 10.03.2025 року, в той час, як строк для подачі декларацій закінчувався 11.11.2023 року, але не пізніше 31 січня 2024 року, та 01.04.2024 року відповідно.

Апеляційним переглядом справи не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права.

Отже, за встановлених вище обставин, постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а відтак апеляційна скарга захисника Свитки А.С. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу захисника Свитки А.С. залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.