Справа № 297/290/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Вірко В.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2025 року визнано винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та звільнено його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, а провадження по справі закрито.

Відповідно до постанови суду - 24.01.2025 року о 13:40 годин прикордонним нарядом «Контрольний пост» було виявлено та затримано ОСОБА_1 на напрямку 187 прикордонного знаку на відстані 18 500 метрів від лінії державного кордону при спробі незаконного перетину державного кордону поза пунктом пропуску з метою ухилення від мобілізаційних заходів, чим порушив вимоги ст. ст. 9, 12 ЗУ «Про державний кордон України».

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Вірко В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною, необґрунтованою та дискримінаційною й такою, що підлягає скасуванню через суттєве порушення норм матеріального та процесуального права. Пояснює, що 24.01.2025 на автомобілі Кочиша Ернеста вони рухалися до м.Берегова, де починається Берегівський район зі сторони селища Великі Береги їх зупинив виїзний прикордонний патруль, які почали висловлювати свою думку та припущення щодо намірів перетину державного кордону, до якого ще було дуже багато кілометрів, та примусили в примусовому порядку проїхати з ними до пропускного пункту «Лужанка», тобто саме працівники прикордонної служби привезли ОСОБА_1 до прикордонного пункту біля « НОМЕР_1 прикордонного знаку на околиці н.п.Астей (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) та імітували у такий спосіб начебто замах або спробу вчинення правопорушення, якого реально не було. Зазначає, що у протоколі не зазначено, які саме дії здійснював ОСОБА_1 з метою начебто спроби незаконного перетину державного кордону, та які б відповідали об`єктивній стороні правопорушення, передбаченого ст.204-1 КУпАП, працівниками прикордонної служби не долучено до матеріалів справи ні речових доказів, ні схеми правопорушення, а саме перебування особи у Берегівському районі Закарпатської області, який є контрольованим прикордонним районом, на відстані 18500 м. від державного кордону, що значно перевищує ширину прикордонної смуги, не є свідченням того, що ОСОБА_1 дійсно мав на меті, будь-яким способом, незаконно перетнути державний кордон України.

В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Вірко В.В. не з`явилися, хоча належним чином були повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Вірко В.В. відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку

Відповідно до положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційний суд, переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги сторони захисту, вважає висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, помилковим, оскільки вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані не в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП настає за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Досліджуючи матеріали справи в апеляційному порядку, суд вважає наявні в матеріалах справи докази недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом».

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч.1 ст. 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (ч.2 ст. 251, ст. 255 КУпАП).

Обґрунтовуючи вину ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, суд першої інстанції зіслався на протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ №241769 від 24.01.2025, протокол про адміністративне затримання від 24.01.2025, письмові пояснення та на показами надані в судовому засіданні.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 241769 від 24.01.2025 року вбачається, що 24 січня 2025 року, близько 13 год. 40 хв. прикордонним нарядом «Контрольний пост» на напрямку 187 прикордонного знаку на околиці н.п. Астей (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) в межах контрольованого прикордонного району на відстані близько 18500 метрів від державного кордону, було виявлено та затримано гр.України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який здійснив спробу незаконного незаконного перетинання державного кордону України поза встановленими пунктами із України в Угорщину поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон.

Своїми діями гр.України ОСОБА_1 порушив вимоги cт.cт. 9. 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року № 1777 XII, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 статті 204-1 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину кордону на напрямку 187 прикордонного знаку (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), на відстані близько 18 500 метрів до лінії державного кордону, на околиці населеного пункту Астей.

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що ні схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування відділу прикордонної служби, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність та умисел ОСОБА_1 на перетин кордону в такий спосіб, який ставиться йому у провину, в матеріалах справи не міститься.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги сторони захисту та зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути достатнім доказом для висновку про винуватість особи, якщо не підтверджений іншими доказами, а протокол про адміністративне затримання є лише документом, що фіксує процесуальну дію.

Разом з тим, приймаючи рішення, суд першої інстанції зазначене вище залишив поза увагою, а також те, що із протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи не вбачається, якими саме діями ОСОБА_1 вчинив незаконну спробу перетину державного кордону, та відсутні відомості, що місце, де було його затримано не є дозволеним для проходження людей біля державного кордону.

Наявні в матеріалах адміністративної справи документи не спростовують і не підтверджують того, що у протоколі про адміністративне правопорушення і постанові суду з`ясовано об`єктивну та суб`єктивну сторони цього правопорушення.

Сам по собі той факт, що ОСОБА_1 перебував у межах території, на якій установлено контрольований прикордонний район, за умови відсутності об`єктивних доказів, які б свідчили про його намір перетнути державний кордон поза межами пункту пропуску, не є підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Крім того, в матеріалах справи міститься копія тимчасового посвідчення №1/Вх/868 від 22.04.2022 військовозобов`язаного ОСОБА_1 , з якої слідує, що останній не є особою, яка підлягає мобілізації через зняття та виключення його з військового обліку військовозобов`язаних Кам?янського РТЦК та СП з відповідними підтверджуючими штампами і печатками (а.с.80, 81), що свідчить про відсутність наміру перетину ОСОБА_1 державного кордону.

За таких обставин справа не містить будь-яких доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП за обставин, викладених у постанові.

Виходячи з вищезазначеного, слід дійти висновку, що органом, що склав протокол не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, зазначені висновки судді суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП за обставин, викладених у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи, належним чином не умотивовані та не ґрунтуються на законі.

Жоден з перерахованих у постанові судді доказів не підтверджує факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, наявності у нього умислу на спробу перетнути державний кордон України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже тягар доказування на предмет доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення.

Обов`язок органу (особи), який склав протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Підсумовуючи наведене, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у спробі незаконного перетину державного кордону України в судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє дійти висновку про законність, обґрунтованість та умотивованість судового рішення з наведених вище підстав, у зв`язку з чим постанова судді суду першої інстанції підлягає скасуванню.

У відповідності до ст. 62 Конституції України, ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Вірко В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , - задовольнити.

ПостановуБерегівського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага