Справа № 303/1199/25
Провадження № 33/4806/673/25
ЗАКАРПАТСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

про повернення апеляційної скарги

09.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.03.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього на підставі ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 248046 від 15.02.2025 та постанови судді від 12.03.2025 вбачається, що 15.02.2025 о 17 год 33 хв у м. Мукачеві по вул. Космонавтів, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Renault Sandero», д. н. з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом, не переконався у безпечності маневру та не звернувся за допомогою сторонніх осіб, внаслідок чого допустив зіткнення з припаркованим на узбіччі транспортним засобом марки «Skoda Fabia», д. н. з. НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 248058 від 15.02.2025 та постанови судді від 12.03.2025 вбачається, що 15.02.2025 о 17 год 35 хв у м. Мукачеві по вул. Космонавтів, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Renault Sandero», д. н. з. НОМЕР_1 , та будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце події, чим порушив вимоги п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 247995 від 15.02.2025 та постанови судді від 12.03.2025 вбачається, що 15.02.2025 о 17 год 50 хв у м. Мукачеві по вул. Ужгородській, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Renault Sandero», д. н. з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря Мукачівської ЦРЛ № 43 від 15.02.2025, чим порушив вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

-2-

На постанову судді від 12.03.2025, ОСОБА_1 25.09.2025 подав апеляційну скаргу, у якій ставить питання про скасування цієї постанови та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропущено з поважних причин, оскільки з 15.03.2025 по 02.04.2025 знаходився за межами Закарпатської області для вирішення питань щодо перевезення на власному автомобілі своєї тітки та племінників із с. Китайгород Царичанського району Дніпропетровської області до м. Мукачева Закарпатської області, внаслідок чого несвоєчасно отримав поштове відправлення з копією постанови судді від 12.03.2025.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала з таких підстав.

Діючим Кодексом України про адміністративні правопорушення чітко встановлено процедуру та строки оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону.

Згідно ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Отже, нормами діючого законодавства чітко встановлено, що строк на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення відраховується не з моменту отримання копії оскаржуваного судового рішення, а з моменту винесення постанови.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 посилається на несвоєчасне отримання копії постанови у зв`язку з тим, що з 15.03.2025 по 02.04.2025 знаходився за межами Закарпатської області для вирішення особистих питань.

У той же час, за правовим змістом зазначених норм КУпАП, строк на оскарження постанови суду першої інстанції може бути поновлений особі, яка подала апеляційну скаргу, тільки виключно у разі, коли він пропущений з поважних причин, які об`єктивно позбавляли останнього реалізувати своє законне право на оскарження судового рішення.

З матеріалів справи про адміністративні правопорушення вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена 12.03.2025 за відсутності ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, однак на розгляд справи не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності (а. с. 60).

При цьому, ОСОБА_1 не заперечується той факт, що йому було відомо про час та місце розгляду Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області справи щодо нього.

У зв`язку з чим, взявши до уваги те, що участь особи, належним чином повідомленої про час та місце розгляду справи, у справах про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП не є обов`язковою, судом першої інстанції прийнято рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_1

-3-

Таким чином, досліджені матеріали справи дають апеляційному суду підстави вважати, що судом першої інстанції були створені належні умови для реалізації ОСОБА_1 захисту своїх інтересів та передбачених статтею 268 КУпАП прав під час розгляду справи.

Проте, ОСОБА_1 не виявив бажання брати участь у розгляді справи, реалізувавши таким чином право на захист своїх інтересів, подав заяву про розгляд справи без його участі, та не оскаржив в установлений законом десятиденний строк постанову суду від 12.03.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності.

При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України» в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції.

Разом з тим, ОСОБА_1 вперше було подано апеляційну скаргу 03.04.2025, однак постановою Закарпатського апеляційного суду від 28.04.2025 така була йому повернута з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження та відсутності клопотання про поновлення такого строку.

Повторно ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою тільки 25.09.2025.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, початком строку на апеляційне оскарження постанови судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.03.2025 є день її прийняття, а не отримання її копії, і будь-яких підстав вважати, що такий строк пропущено з поважних причин, немає.

Апеляційним судом відхиляється і наведене в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження посилання, як на причину пропуску такого строку, щодо несвоєчасного отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови у зв`язку з тим, що з 15.03.2025 по 02.04.2025 знаходився за межами Закарпатської області для вирішення особистих питань.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у підтвердження таких обставин не надано жодних доказів, і при цьому така обставина не перешкоджала реалізації ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції у передбачений ст. 294 КУпАП строк, у тому числі шляхом звернення за правовою допомогою.

При цьому апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини ( далі ЄСПЛ) сформульовану в рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України». Так, у пункті 41 цього рішення Європейський суд зазначив, що якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

-4-

Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення забезпечують за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності (п. 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008; п. 47 рішення у справі «Устименко проти України», від 29.10.2015).

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

При прийнятті рішення щодо поновлення строку, суди зобов`язані вказувати підстави поновлення строку. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» п. 27, рішення від 26.04.2007, та «Трух проти України» від 14.10.2003).

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не наведено таких обставин із наданням доказів у їх підтвердження (зокрема про хворобу, відрядження, стихійне лихо, хворобу близьких родичів тощо), які б дійсно свідчили про те, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, і що ОСОБА_1 був позбавлений можливості оскаржити постанову судді в межах передбаченого законом строку.

Також, до клопотання не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості після 12.03.2025 та протягом строку на апеляційне оскарження звернутися до суду першої інстанції з метою дізнатися про результати судового засідання, у тому числі й отримати копію оскаржуваної постанови, а відтак і оскаржити її в передбачений законом строк, чи звернутися за правовою допомогою для здійснення таких дій.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення такого строку на апеляційне оскарження судового рішення від 12.03.2025.

При цьому, питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку з врахуванням того, які саме дані наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та чи підтверджуються вони відповідними доказами.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не підтвердив поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а тому відсутні підстави для його поновлення, у зв`язку з чим у поновленні строку на апеляційне оскарження необхідно відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Повернення апеляційної скарги, не позбавляє особу, яка подала апеляційну скаргу права звернутися з апеляційною скаргою на постанову суду з вмотивованим клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження, в якому необхідно конкретизувати причини, які не дозволили їй своєчасно у встановлений законом строк оскаржити постанову суду з долученням належних та достатніх доказів.

-5-

При прийнятті рішення про необхідність відмови ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд також враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань не вправі витребовувати будь-які докази; те, що пропущений строк є значним (більше ніж шість місяців) і ОСОБА_1 не доведено поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення й не надано таких доказів, які б підтверджували поважність причин його пропуску; що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті, тому доводи апеляційної скарги, що не стосуються причин поновлення строку на апеляційне оскарження, не перевіряються.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.03.2025, щодо ОСОБА_3 , - відмовити.

Апеляційну скаргу та доданими до неї документами повернути особі, яка її подала, надіславши їй копію цієї постанови.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя