Справа № 720/1280/24
Провадження № 3/720/425/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області Ляху Г.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 притягується до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП у зв`язку із тим, що 13 травня 2024 року близько 00 години 55 хвилин керував автомобілем марки «Ніссан Сентра» державний номерний знак НОМЕР_1 на перехресті вулиць Центральної, 71 та Героїв Майдану в м. Новоселиця Чернівецької області, в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України.

В суді ОСОБА_2 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що на його прохання за кермом автомобіля знаходився ОСОБА_3 , який після своєного ДТП злякався та втік з місця пригоди. Оскільки, не керував автомобілем, просив провадження у справі закрити.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2 , думку його захисника, дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження по справі слід закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП з наступних підстав.

Так, згідно положень ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі про адміністративне правопорушення, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Під час розгляду справ про адміністративне правопорушення надається оцінка саме обставинам, які були викладені в протоколі.

За змістом ст.ст. 251, 280 КУпАП доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення належними та допустимими доказами підлягає подія щодо вчинення адміністративного правопорушення, вина особи у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності на інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 130 ч.1 КУпАП відповідальність особи настає у разі керування особою транспортним засобом в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння або відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного (наркотичного) сп`яніння, а згідно ст. 9 КУпАП обов`язковою умовою скоєння адміністративного правопорушення є наявність вини з боку порушника.

Таким чином, допустимими та належними доказами у справі має бути підтверджено як факт керування особою транспортним засобом, так і перебування її в стані алкогольного сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Більше того, навіть за умови визнання особою свої вини у вчиненні правопорушення, такий факт не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності (постанова ВС/КАС № 537/2088/17 від 15 травня 2019 року).

В той же час, суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 176466 від 13 травня 2024 року відносно ОСОБА_1 був складений у зв`язку із тим, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

До протоколу, в якості доказів додано відео-фіксацію з бодікамер працівників поліції оформлення матеріалів справи та висновок про результати огляду на стан сп`яніння від 13 травня 2024 року.

Однак, вищенаведені докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не можна вважати достатніми та допустимими виходячи з того, що ОСОБА_1 заперечує викладені у них обставини та вони не свідчать про керування ним транспортним засобом.

З письмових пояснень водія автомобіля марки «ВАЗ-2101» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_4 , а також пасажирів даного автомобіля ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слідує, що 13 травня 2024 року в м. Новоселиця Чернівецької області сталось зіткнення автомобілів марки «Ніссан Сентра» державний номерний знак НОМЕР_1 та марки «ВАЗ-2101» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 .. Проте, хто керував транспортним засобом марки «Ніссан Сентра» державний номерний знак НОМЕР_1 , вони не бачили.

З наявної у справі відео-фіксації з бодікамер працівників поліції вбачається як працівники міліції оформляли документи за наслідками ДТП. Самого факту пригоди на відео не зафіксовано. На місці оформлення матеріалів ДТП був присутній ОСОБА_1 , однак від дачі пояснень відмовився.

Опитаний в суді ОСОБА_3 пояснив, що на час ДТП за кермом автомобіля «Ніссан Сентра» державний номерний знак НОМЕР_1 знаходився саме він, оскільки відвозив ОСОБА_1 до дому. Внаслідок ДТП він злякався та втік з місця пригоди.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі.

В протоколі та доданих до матеріалах доводи на підтвердження факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 не зазначені та його заперечення щодо цього не спростовані відповідними доказами.

За вказаних обставин, суд не може взяти протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього докази за основу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Оскільки, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 13 травня 2024 року близько 00 години 55 хвилин автомобілем марки «Ніссан Сентра» державний номерний знак НОМЕР_1 на перехресті вулиць Центральної, 71 та Героїв Майдану в м. Новоселиця Чернівецької області, то його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП поза розумним сумнівом не доведена.

Поряд з цим, не доведення факту керування транспортним засобом є підставою для закриття провадження у справі за п. 1 ст. 247 КУпАП.

Згідно ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених цим законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумніві щодо доведеності вини обвинуваченого.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Приймаючи до уваги, що сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 слід тлумачити на його користь, вважаю, що викладені у протоколі обставини щодо керування ним транспортним засобом в стані алкольтного сп`яніння не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому його вина у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП не доведена, у зв`язку із чим провадження по справі слід закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 9, 130 ч.1, 247 п.1, 284 ч. 1 п. 3 КУпАП, суддя,-

Постановив:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення через Новоселицький районний суд до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя Ляху Г.О.