Справа № 129/1873/25
Провадження по справі № 3/129/913/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2025 року м. Гайсин

в складі: головуючого - судді Дєдова С.М.,

з участю секретаря Мединської О.С.,

захисника Бровченка І.В.,

розглянувши матеріали, які надійшли з Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , водія Благодійного фонду «Лікар без кордонів-Бельгія», паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Попаснянським РВ УМВС України в Луганській області, РНОКПП НОМЕР_2 , до адміністративної відповідальності не притягувався,

в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП,

Установив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 331236 від 15.05.2025 р., ОСОБА_1 притягується до відповідальності за ст.124 КУпАП за те, що 15.05.2025 р. о 12:40 год. в м. Гайсині Вінницької області, він, керуючи, належним Благодійному фонду «Лікар без кордонів-Бельгія» автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_3 , проїхав перехрестя вулиць Центральна-Соборна, на увімкнений червоний сигнал світлофора, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Caravelle», із іноземною реєстрацію НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобілем «Nissan X-Trail», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби було технічно та механічно пошкоджено, чим порушив пункт 16.5. Правил дорожнього руху, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - адвоката Бровченко І.В. подав до суду клопотання про закриття провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Клопотання обґрунтував тим, що згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 331236 від 15.05.2025 р., ОСОБА_1 15.05.2025 року о 12 год. 40 хв. в м. Гайсині по вул. Центральній, керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_3 , проїхав перехрестя на увімкнений червоний сигнал світлофору та здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Caravelle», із іноземною реєстрацію НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобілем «Nissan X-Trail», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_3 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 16.5. Правил дорожнього руху (ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах), за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не визнає, зважаючи на те, що обставини, зазначені у протоколі, не відповідають дійсності. Вважає, що провадження в справі відносно ОСОБА_1 відповідно до п.1) ч. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю, оскільки ОСОБА_1 не порушував п. 16.5 ПДР, а зіткнення автомобілів відбулося саме внаслідок порушення ПДР України водієм автомобіля «Volkswagen Caravelle», із іноземною реєстрацію НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 , який не надав перевагу у русі автомобілю «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_3 (швидка медична допомога), який рухався на проблискових маячках синього кольору, що підтверджується постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 25.06.2025 р. по справі № 129/1871/25. Як слідує з пояснень ОСОБА_1 , 15.05.2025 року він керував автомобілем швидкої «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_3 , прямував з м. Кривого Рогу до Чернівців та проїжджаючи місто Гайсин Вінницької області на увімкнених проблискових маячках та сиреною під час об`їзду затору заїхав на перехрестя на жовтий сигнал світлофору, оглянувшись чи не має перешкоди, він продовжив рух на перехресті та в той момент в автомобіль швидкої в`їхав військовий бус, однак уникнути зіткнення з даним авто у ОСОБА_1 не представилось можливості, оскільки бус рухався надто швидко.

Водій ОСОБА_1 при проїзді перехрестя керувався п. 3.1 ПДР України, який надає водію оперативного транспортного засобу, виконуючи невідкладне службове завдання, відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху.

Того дня водій ОСОБА_1 керував автомобілем швидкої «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить БФ «Лікарі без кордонів - Бельгія», тобто був водієм оперативного транспортного засобу та виконував невідкладне службове завдання з транспортування пацієнтів дітей в кількості 4-х осіб, які потребували супроводження медичним персоналом на автомобілі швидкої допомоги, що підтверджується листом БФ «Лікарі без кордонів-Бельгія» вих. 06/06 від 06 червня 2025 р.

Наявність увімкнених проблискових маячків та спеціального звукового сигналу під час перетину ОСОБА_1 перехрестя підтверджується, окрім показів самого ОСОБА_1 , письмовими поясненнями водія ОСОБА_4 , де він вказує, що чув сирену та поясненнями іншого водія ОСОБА_3 , яка вказувала, що чула сирену, коли заїхала на перехрестя.

Окрім того, дані обставини не заперечувалися водієм ОСОБА_4 під час розгляду відносно нього справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та встановлено судовим рішенням по справі, а саме постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 25.06.2025 року по справі № 129/1871/25.

З метою підтвердження вказаних обставин, захисником ОСОБА_1 адвокатом Смалем А.А. було направлено до Гайсинської міської ради та Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області адвокатські запити щодо надання записів з камер відеоспостереження, встановлених на перехресті вулиці Центральна-Соборна в м. Гайсин Вінницької області. Однак бажаного результату це не дало, оскільки, як слідує з відповідей на адвокатські запити, відеозаписи не збереглися.

В свою чергу, притягнення водія ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та встановлення судом тих обставин, що саме водій ОСОБА_4 не надав перевагу у русі автомобілю «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_3 ,(швидка медична допомога), який рухався на проблискових маячках синього кольору, чим порушив п. 3.1 ПДР України, виключає можливість притягнення водія ОСОБА_1 зважаючи, що це взаємовиключні порушення.

Окремо слід зазначити, що з протоколу слідує, що водій ОСОБА_1 нібито порушив пункт 16.5 ПДР України, однак це не відповідає дійсності та дорожньо-транспортній обстановці, яка мала місце 15.05.2025 р., оскільки п. 16.5 ПДР України регулює проїзд регульованого перехрестя на сигнал світлофору, що дозволяє рух, однак як слідує з пояснень всіх учасників ДТП, ОСОБА_1 здійснював проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофору.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази порушення ОСОБА_1 пункту 16.5. Правил дорожнього руху, а саме ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, про зазначається у фабулі протоколі.

Тобто під час складення протоколу працівники поліції не вірно навіть зазначили пункт Правил дорожнього руху, за порушення якого навіть теоретично могла настати відповідальність ОСОБА_1 , а відтак вказаний протокол не відповідає приписам ст. 256 КУпАП.

Згідно зі статтею 2 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. При цьому, стаття 17 зазначеного Закону визначає, що національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008р., заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. У своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує на тому, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже суд не може самостійно змінювати фабулу обвинувачення та кваліфікацію дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, збирати докази чи усувати їх недоліки.

Більш того, навіть в схемі ДТП не зазначено про порушення п. 16.5 ПДР, як порушення внаслідок якого настало ДТП, а вказано про порушення п. 3.1. ПДР України, за порушення якого притягнуто до адміністративної відповідальності водія ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Само по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення, за відсутності інших даних на підтвердження наявності складу адмінправопорушення, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

З огляду на вищевикладене, оскільки в діях водія автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 відсутні ознаки порушення п. 16.5. ПДР України, (ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах), а тому вказана особа не може бути визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За таких обставин, протокол про порушення ОСОБА_1 п. 16.5 ПДР України не відповідає фактичним обставинам справи, а тому справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП.

Підсумовуючи наведене, вважає, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася в внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля «Volkswagen Caravelle», із іноземною реєстрацію НОМЕР_4 , ОСОБА_4 , що вже встановлено судовим рішенням.

З урахуванням досліджених доказів та вимог закону визнаю за необхідне справу закрити з таких міркувань.

Відповідно до вимог КУпАП, одним із завдань провадження у адміністративних справах є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст. 247 і 280 КпАП.

Згідно із ст. 280 КУпАП суди при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, мають також з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

Згідно із ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

КУпАП визнає відсутність у діянні складу (сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак) адміністративного правопорушення як обставини, що виключають провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідальність водія транспортного засобу за ст. 124 КУпАП настає, зокрема, лише за умови порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно із пунктом 16.5. Правил дорожнього руху, у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.

Відповідно до вимог ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю Суд враховує.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.

За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Розглядаючи дану конкретну ситуацію і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на даний випадок, Суд звертає увагу, що виходячи з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини хоч і за національним законом ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, йому пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні Європейським Судом, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Зокрема, в даному випадку Судом враховується, що адміністративне стягнення у виді штрафу, або ж позбавлення права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 p., заява № 16347/02), крім того, у справі «Малофєєва проти росії» (рішення від 30.05.2013 p., заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, а згідно рішення у справі «Карелін проти росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу.

Оскільки особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вину у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, не визнає та категорично заперечує свою винуватість у скоєнні ним вказаного адміністративного правопорушення, він наполягав на закритті провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ст. 124 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку із недоведеністю події і складу адміністративного правопорушення; враховуючи те, що суд встановлює наявність чи відсутність події і складу адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи виключно на підставі доказів, а обов`язок щодо збирання доказів покладається виключно на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, а обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч.3 ст.62 Конституції України), а матеріали справи не містять беззаперечних, достатніх, допустимих, достовірних доказів про те, що ОСОБА_1 , будучи учасником дорожнього руху, порушив вимоги правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, оскільки ОСОБА_1 при проїзді перехрестя керувався п. 3.1 ПДР України, який надає водію оперативного транспортного засобу, виконуючи невідкладне службове завдання, відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху, крім того з оглянутого протоколу слідує, що водій ОСОБА_1 нібито порушив пункт 16.5 ПДР України, однак це не відповідає дійсності та дорожньо-транспортній обстановці, яка мала місце 15.05.2025 р., оскільки п. 16.5 ПДР України регулює проїзд регульованого перехрестя на сигнал світлофору, що дозволяє рух, однак як слідує з пояснень всіх учасників ДТП, ОСОБА_1 здійснював проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофору, в матеріалах справи відсутні будь-які докази порушення ОСОБА_1 пункту 16.5. Правил дорожнього руху, а саме ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, про що зазначається у фабулі протоколу; враховуючи також те, що обставини вказаної дорожньо-транспортної пригоди не заперечувалися водієм ОСОБА_4 під час розгляду відносно нього справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та встановлено судовим рішенням по справі, а саме постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 25.06.2025 року по справі № 129/1871/25, якою саме іншого водія, х учасника цієї ДТП ОСОБА_4 визнано її винуватцем, а тому за таких обставин, суд приходить до переконання про недоведеність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1) ч. 1 ст.247 КУпАП.

За таких обставин протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 331236 від 15.05.2025 р. до уваги не приймається.

При цьому, в даній ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

Крім того постановою Гайсинського районного суду Вінницької області №129/1871/25 від 24.06.2025 р. ОСОБА_4 в даній дорожньо-транспортній пригоді визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на останнього стягнення у виді штрафу.

Керуючись ст.ст. 40-1, 280, 283, 284 КУпАП, п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,

Постановив:

Закрити справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, через відсутність в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: