Справа № 467/1251/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2025 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., з участю секретаря судового засідання Рожкової Т.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч.3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ :

Суть висунутого поліцією звинувачення

Протоколом ВАД №724269 від 21 серпня 2025 року поліція висунула ОСОБА_1 звинувачення у тому, що 23 липня 2025 року о 15:10 год. він, знаходячись по АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, бо висловлювався на її адресу нецензурною лайкою і погрожував фізичною розправою, чим було завдано шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

Позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо цієї справи, у тому числі й потерпілої особи

В судовому засіданні ОСОБА_1 повністю підтвердив відображені у протоколі обставини, зокрема, щодо часу, місця і загалом події, однак, запевнив суд, що наразі він примирився із ОСОБА_2 .

Суд, у свою чергу, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, дослідивши матеріали справи у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ураховуючи положення ст.ст. 245, 251, 280 цього ж Кодексу, аналізував наступні питання.

Чи було вчинено адміністративне правопорушення

Відповідальність за ч.3 т. 173-2 КУпАП настає у разі вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, повторно протягом року і за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Таким чином, обов`язковою кваліфікуючою ознакою правопорушення, передбаченого ч.3 ст.1732-2 КУпАП, є повторність.

Крім цього, до об`єктивної сторони цього правопорушення мають входити відомості щодо того, що особа вже була піддана адміністративному стягненню за вчинення домашнього насильства протягом року.

Тобто, особа повинна протягом року вчинити дії, передбачені ч.1, 2 ст. 173-2 КУпАП, і одночасно вже бути підданою адміністративному стягненню за ці дії у встановленому законом порядку, як у даному випадку на підставі постанови належного суду.

Тобто, для наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУпАП щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних таких ознак: 1) домашнє насильство; 2) повторність протягом року; 3) особою, яка вже була піддана адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене ч.1,2 ст. 173-2 КУпАП.

У разі відсутності хоча б однієї із цих ознак дії особи не можна кваліфікувати за ч.3 ст. 173-2 КУпАП.

Тобто, саме у цій справі доказуванню підлягає не лише факт домашнього насильства з усіма притаманними йому ознаками і наслідками, що визначені ч.1,2 ст. 173-2 КУпАП, а й факт того, що наступне домашнє насильство мало місце не пізніше, ніж через рік після учинення попереднього, тобто повторно протягом року, а так само і те, що особа вже була піддана адміністративному стягненню за ці свої дії.

Але, якщо виходити із змісту протоколу про адміністративне правопорушення ВАД №724269 від 21 серпня 2025 року, яким ОСОБА_1 було висунуте звинувачення за ч.3 ст. 173-2 КУпАП, то відсутні будь які підстави вважати, що ці його дії охоплюються складом саме цього правопорушення.

Тому ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності за таких обставин, бо таке провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, відповідно до якого провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу правопорушення.

Чи винна ця особа у вчиненні адміністративного правопорушення

Таких висновків суд дійшов провівши судовий розгляд на підставі наявного у нього протоколу про адміністративне правопорушення, виключно у його межах, та сукупно з урахуванням інших доданих до нього доказів.

Так, протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги і обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених у ньому відомостей, покладається на особу, яка його складає, а не на суд, який буде розглядати протокол.

Встановлення та зазначення повних відомостей у протоколі про адміністративне правопорушення є прямим обов`язком особи, яка його склала відповідно до вимог ч.1 ст.256 КУпАП, тобто така особа має викласти у протоколі суть правопорушення у точній відповідності з диспозицією норми, яка інкримінується особі.

Тобто, якщо поліція кваліфікує дії особи за ч.3 ст. 173-2 КУпАП, то зобов`язана у протоколі викласти суть правопорушення точно відповідно до її диспозиції, яка, до речі, є відсильною.

Суд вкотре наголошує, що відсильна (банкетна) норма це норма права, яка не встановлює повне правило поведінки сама по собі, а відсилає до інших норм цього ж акту або інших нормативних актів, щоб повністю зрозуміти зміст та ознаки певного правила.

У даному випадку банкетна норма ч. 3 ст. 173-2 КУпАП відсилає поліцію до ч.1 ст. 173-2 КУпАП і додатково висуває обов`язок зазначити у протоколі ще й і її обов`язкові ознаки, за якими, з рештою, дії особи й можливо кваліфікувати саме за частиною третьою.

Цими ознаками, знову ж таки, є: 1) повторність протягом року; 2) факт накладення на особу стягнення за раніше учинене правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст. 173-2 КУпАП.

Але якщо подивитись на протокол ВАД №724269 від 21 серпня 2025 року відносно ОСОБА_1 , і, фактично, на суть висунутого ним звинувачення, то можна побачити, що про ніяку повторність протягом року там не йдеться. Протоко не містить у собі даних, що правопорушення, учинене ОСОБА_1 23 липня 2025 року є повторним протягом року.

Крім цього, протокол не містить вказівки на те, коли, ким і якому стягненню ОСОБА_1 був підданий протягом року за правопорушення,передбачене ч.1,2 ст. 173 -2 КУпАП.

Тобто, вимога відсильної (бланкетної) норми ч.3 ст.173-2 КУпАП абсолютно не виконана у цьому протоколі.

Бо у частині зазначення суті обвинувачення поліція виклала лише обставини учинення домашнього насильства і не відобразила жодної із обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу правопорушення за ч.3 ст.173-2 КУпАП, про які судом зазначено вище.

Фактично, у протоколі викладена фабула, яка відповідає правопорушенню, передбаченому ч.1 ст.173-2 КУпАП. Але ж поліція кваліфікує дії ОСОБА_1 за ч.3 ст. 173-2 цього Кодексу і не вказує обов`язкових елементів складу, які їй притаманні і, власне, які й визначають собою це правопорушення.

А відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення має наслідком відсутність складу правопорушення у цілому.

Бо за змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення має розглядатись лише у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

При цьому судом враховується правова позиція, викладена в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016) про те, що суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчинення адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд також не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

А так як протокол ВАД №724269 від 21 серпня 2025 року відносно ОСОБА_1 не містить у собі правильного формулювання обвинувачення (суті порушення) у точній відповідності із диспозицією ч.3 ст. 173-2 КУпАП щодо зазначення у ньому двох обов`язкових кваліфікуючих ознак, то суд не може вважати його допустимим доказом у цій справі, бо він, фактично, не відповідає вимогам ч.1ст.256 КУпАП у частині зазначення у ньому суті адміністративного правопорушення.

А суд, будучи обмеженим лише тими, даними, що відображені у протоколі, не може самостійно їх змінити.

Бо тим самим суд втратить роль арбітра у цьому процесі і перебере на себе функції обвинувача,що є недопустимим в ключі практики ЄСПЛ.

Такий протокол і висунуте у такий спосіб звинувачення свідчить про порушення права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на захист, бо остання не можу ефективно захищати себе перед судом.

Тому таке порушення суд розцінює як істотне і виключає протокол із доказової бази у цій справі.

Стосовно інших доказів, то вони є похідними від протоколу і не можуть собою замінити його і покликані лише підтвердити обставини, що у ньому викладені.

Та й не містять вони у собі відомостей, на підставі яких можна зробити безсумнівний висновок про учинення правопорушення, зокрема, щодо наслідків домашнього насильства.

Тому суд мусить констатувати,що ця справа не забезпечена сукупністю належних і допустимих доказів, на підставі яких можливо було б зробити безсумнівний висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства, тим більше повторно протягом року.

Слід сказати, що на підтвердження кваліфікації за ч.3 ст. 173-2 КУпАП поліція надала суду постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 було піддано адміністративному стягненню у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Однак, суд вже вкотре зазначає, що дані про цю постанову, у тому числі й застосоване на її підставі стягнення, мають біти відображені у самому протоколі.

Бо саме факт накладення на ОСОБА_1 стягнення за ч.2 ст. 173-2 КУпАП й визначає собою об`єктивну сторону за ч.3 ст.173-2 КУпАП і вказує на ознаку повторного вчинення правопорушення протягом року.

Зазначення номера справи, за результатами розгляду якої була винесена постанова, у відповідній графі протоколу не свідчить про виконання бланкетної норми ч.3 ст. 173-2 КУпАП, бо таке посилання має фігурувати у викладеній суті правопорушення.

Тож, суд, за таких умов, має сумніви у тому, що у діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУпАП.

А як вказав Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019, елементом принципу презумпції невинуватості є принцип«in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

З огляду на недоведеність в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-2 КУпАП, а саме обов`язкових ознак, що його визначають, провадження у справі слід закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Чи підлягає порушник адміністративній відповідальності

Підставою адміністративної відповідальності є наявність у вчиненому особою діянні всіх ознак складу правопорушення, передбаченого законом. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

У даному випадку суд встановив відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУпАП, а тому приймає рішення про закриття провадження у цій справі на підставі п.1 ст.247 цього ж Кодексу.

Тому ОСОБА_1 у цьому провадженні не піддається адміністративному стягненню і не підлягає адміністративній відповідальності.

Інші питання, що вирішуються судом при винесенні постанови

Судовий збір за таких обставин також не підлягає стягненню із ОСОБА_1 , бо на нього не накладається адміністративне стягнення з мотивів, що судом наведені вище.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 247, 283,284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 цього ж Кодексу у зв`язку з відсутністю у його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на неї.

Суддя Ірина Явіца