Справа № 950/1995/25
Провадження № 3/950/1158/25
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 року м. Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Косолап В.М.,

за участю секретаря судового засідання Лєсної Н.В.,

особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 ,

потерпілої ОСОБА_2 та її представника адвоката Семиволос В.В.,

розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; громадянин України; проживає: АДРЕСА_1 ) за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом Серії ВАД № 602265 від 27.06.2025, 27.06.2025 о 20 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї тещі ОСОБА_2 , в ході якого висловлювався в її адресу нецензурною лайкою та словесно погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення заперечив. Зазначив, що вони з ОСОБА_2 проживають в одному будинку, який поділений на дві квартири. Вони з дружиною проживають окремо. В той день він приїхав додому, а коли підходив до будинку, вийшла ОСОБА_2 та спитала «по горілочку їздив..». Далі вона почала кричати, що могли почути і сусіди. Ніяких погроз та насильства з його боку не було. ОСОБА_2 постійно викликає поліцію і свариться з ним. Сварки у них тривають близько 30 років скільки він там живе.

ОСОБА_2 у судому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 негарна людина, схиляє її доньку до вживання алкоголю, захопив її будинок, чинить фізичне насильство. Вона не виходить із своєї квартири так як не почувається хазяйкою у власному будинку.

Дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. «b» статті 3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами від 11.05.2011 (Стамбульська конвенція) «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні;

Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 14 ч. 1 вищевказаної статті, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином домашнє насильство розуміється як вид поведінки (активних дій) відповідно до якої одна особа (кривдник) намагається встановити контроль над іншою особою (жертвою насильства).

При цьому домашнє насильство у формі психологічного насильства передбачає активні дії (словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування тощо) якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі умислу. Обов`язковою ознакою складу даного адміністративного правопорушення є наявність шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, згідно зі ст. 280 КУпАП суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення; чи винна особа у його вчиненні; чи підлягає особа адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

У протоколі зазначена інформація про те, що 27.06.2025 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_2 , що виражалось у нецензурній лайці та словесних погрозах. При цьому ОСОБА_1 пояснив, що він приїхав додому, а коли заходив у будинок, вийшла ОСОБА_2 і першою почала сварку.

До протоколу додані письмові пояснення ОСОБА_2 у яких зазначено: «… 27.06.2025 близько 20 год. додому прийшов зять в п`яному стані з пляшкою горілки на що я йому зробила зауваження про те, що досить пиячити…».

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердила, що давала саме такі пояснення.

Таким чином, як свідчать матеріали справи, 27.06.2025 близько 20 год. ОСОБА_2 першою почала сварку, що також узгоджується з поясненнями ОСОБА_1 в тій частині, що коли він прийшов додому, потерпіла вийшла з квартири та почала сварку з ним.

Здебільшого обвинувачення з боку потерпілої у бік ОСОБА_1 ґрунтуються на особистій неприязні до нього, без прив`язки до конкретної події (27.06.2025), що свідчить про їх довгострокові двосторонні конфлікті сімейні відносини, а не про вчинення домашнього насильства, кривдником у якому виступає ОСОБА_1 .

Фактично, пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтується лише на трьох документах (протокол, протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, пояснення потерпілої), які не містять опису конкретних обставин вчинення домашнього насильства, містять шаблонні формулювання, а тому не є належними доказами.

Натомість протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаним належним доказом, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали жодного сумніву.

Також, як зазначила потерпіла, у будинку проживає її донька, дружина ОСОБА_1 , яка також була вдома, однак чи опитувалась вона працівниками поліції невідомо.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на відсутність у матеріалах справи доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд вважає, що у діях останнього відсутній склад зазначеного правопорушення, у зв`язку із чим провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 173-2, 247, 266, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Вадим КОСОЛАП