Справа № 525/206/25
Провадження №3/525/132/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2025 селище Велика Багачка

Суддя Великобагачанського районного суду Полтавської області Прасол Я.В., секретар судового засідання Корж Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка адміністративний матеріал, який надійшов з УПП в Полтавській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності протягом року не притягався,

за ст.ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

у с т а н о в и л а:

17.02.2025 о 19 год. 35 хв. на автодорозі Київ-Харків-Довжанський 276 км 800 м водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «KIA SORENTO» днз НОМЕР_2 під час перестроювання не надав дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі на яку він перестроювався, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «RENAULT DUSTER» днз НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 , чим порушив п. 10.3, 13.1 Правил дорожнього руху. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 124 КУпАП.

17.02.2025 о 19 год. 35 хв. на автодорозі Київ-Харків-Довжанський 276 км 800 м водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «KIA SORENTO» днз НОМЕР_2 здійснив зіткнення з автомобілем «RENAULT DUSTER» днз НОМЕР_3 після чого залишив дорожньо-транспортну пригоду, до якої він причетний, чим порушив п. 2.10 а Правил дорожнього руху. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 122-4 КУпАП.

Постановою суду від 05.05.2025 справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності об`єднані в одне провадження (а.с. 49).

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 під час розгляду справи судом свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП не визнав, пояснив, що діяв у межах крайньої необхідності, за ст. 124 КУпАП - визнав частково, вважав, що інший водій також порушив ПДР. Суду пояснив, що 17.02.2025 близько 19 год. 30 хв. після зміни варти, стояв у крайній правій смузі дороги, подивився у дзеркала, автомобілі були дуже далеко, почав виїздити у середню смугу, автомобіль важкий, тому він не зрозумів, що сталося. Увімкнув аварійку, вийшов з автомобіля, побачив відірваний передній бампер, жодних автомобілів, які б зупинилися на місці події, не було. Він зателефонував начальнику, повідомив про ДТП, останній наказав їхати здати зброю. Оскільки автомобіль був пошкоджений, тому вирішив повернутися на місце ДТП на іншому автомобілі. На ділянці дороги, де сталася ДТП три смуги, у якій рухався «RENAULT DUSTER» та з якою швидкістю йому не відомо, їхав він дуже швидко. Коли він повернувся на місце події «RENAULT DUSTER» стояв за 300-400 метрів від місця зіткнення.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що у лютому 2025 року у період часу з 19 по 20 годину, після зміни варти йому, як т.в.о. командира взводу, зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що автомобіль, яким він керував, зачепив інший автомобіль та продовжив рух не зупиняючись. Він наказав ОСОБА_1 здати зброю та БК, після чого вирішувати всі питання. Він бачив автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , на ньому були механічні пошкодження. Оскільки автомобіль був пошкоджений ОСОБА_1 , здавши зброю, на іншому автомобілі повернувся на місце ДТП. Пізніше приїздили працівники поліції, оглядали пошкоджений автомобіль.

ОСОБА_2 жодного разу у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень підтверджується письмовими доказами зібраними по справі:

- протоколами про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №249867 від 18.02.2025 та ЕПР1 №249858 від 18.02.2025, у яких зазначені обставини вчинення адміністративних правопорушень;

- схемою місця ДТП, яка мала місце 17.02.2025 о 19 год. 30 хв. на автодорозі М03 Київ-Харків-Довжанський 276 км + 800 м, яка підписана обома учасниками події без будь-яких зауважень чи застережень;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2

16.06.2025 судом за клопотанням сторони захисту по справі було призначено комплексну судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу, проведення якої доручено Полтавському відділенню ННЦ «ІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса», матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 надіслані до експертної установи.

19.09.2025 матеріали справи повернулися на адресу суду з повідомленням про неможливість надання висновку експерта.

У судове засідання 09.10.2025 особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисник адвокат Смірнов С.І. не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Від захисника адвоката Смірнова С.І. надійшла заява про розгляд справи без особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та без захисника, просив закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 268 КУпАП, суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підставі наявних у справі доказів.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху визначено, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.?

Згідно п. 2.10 а Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до п. 10.3 Правил дорожнього руху у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

Пунктом 13.1 Правил дорожнього руху визначено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Вивчивши та проаналізувавши в сукупності всі докази зібрані по справі, суд вважає, доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП.

Посилання сторони захисту на ті обставини, що залишивши місце ДТП ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, суд не бере до уваги та вважає їх обраним способом захисту, зважаючи на наступне.

Норми ст. 17 КУпАП визначають, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності, а ст. 18 цього Кодексу передбачає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Також, стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана «передчасна» і «спізніла» крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

У ході розгляду справи не було встановлено будь-якої дійсної, реальної небезпеки, яка загрожувала державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, а також будь-якої відверненої шкоди водієм ОСОБА_1 . Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що свідок ОСОБА_3 був уповноважений віддавати накази ОСОБА_1 станом на день вчинення інкримінованих адміністративних правопорушень.

Особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не оспорювалася, також він не заперечував факту залишення місця ДТП.

Частиною 2 статті 38 КУпАП установлено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій шостій цієї статті.

Статтею 247 КУпАП установлено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за наявності однієї з обставин, передбачених цією статтею, у тому числі, і у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (п. 7 ст. 247 КУпАП).

Згідно матеріалів справи адміністративні правопорушення були вчинені 17.02.2025, тобто станом на день прийняття рішення судом закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, а тому провадження у даній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.

Суд прийшов до переконання, що провадження у справі підлягає закриттю, а тому судовий збір з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не стягується.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 61 Конституції України, ст. ст. 9, 23, 33, 38, 122-4, 124, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 289, 294 КУпАП,

у х в а л и л а:

Закрити провадження у справі №525/206/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Великобагачанський районний суд.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Я.В. Прасол