Справа № 215/8055/25
08 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг
Суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Коноваленка М.І., розглянувши матеріали які надійшли від ППП в місті Кривий Ріг Департаменту УПП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.1 ст.130 КпАП України,-
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №461266 від 22.09.2025, водій ОСОБА_1 22.09.2025 о 03.55 год. біля будинку №70 по вул. Віри Білай в м. Кривому Розі Дніпропетровської області керував автомобілем Ssang Yong н/з НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується тестом зробленим на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest 6820, результат 0,89‰, чим своїми діями порушив вимоги п.2.9а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Правопорушник ОСОБА_1 вину не визнав, просив закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення через те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.
Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п.2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за ст.130 КУпАП настає в разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
В якості доказу перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, до протоколу про адміністративне правопорушення була додана роздруківка алкотесту (а.с.6).
Водночас, суддя не може прийняти вказаний документ як допустимий доказ у справі, виходячи з наступного.
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий виключно у порядку встановленому законом.
Згідно ст.3 ЗУ «Про національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України №1452/735 від 09.11.2015 Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», з метою створення нормативно-правового підґрунтя діяльності патрульної поліції та закладів охорони здоров`я щодо виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затверджено «Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» /далі Інструкція/.
Ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду.
Відповідно до п.6, 7 Розділу І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно п.6 Розділу ІІ Інструкції, огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.
Із зазначеного слідує, що Інструкцію визначений певний порядок проведення огляду особи на стан сп`яніння, а саме поліцейський повинен спочатку запропонувати пройти такий огляд на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу, а лише потім, в разі відмови від проходження такого огляду на місці зупинки запропонувати здійснити такий огляд у закладі охорони здоров`я, надавши направлення, форма якого визначена Інструкцією.
Водночас, в направленні на огляд водія до закладу охорони здоров`я не зазначено відомостей про результати огляду ОСОБА_1 зроблені на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу (а.с.4), в той час як матеріали справи містять роздруківку алкотесту, тобто вказане направлення було складено до проведення алкотесту, що свідчить про порушення процедури проведення огляду особи на встановлення стану сп`яніння.
Слід зауважити, що відповідно до п.6, 7 Розділу І Інструкції, огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою технічних засобів проводиться виключно на місці зупинки транспортного засобу.
Проте, як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №461266 від 22.09.2025 (а.с.1), рапорту працівника поліції (а.с.3) та картки обліку адміністративного правопорушення (а.с.10), транспортний засіб ОСОБА_1 був зупинений біля будинку №70 по вул. Віри Білай в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в той час, як згідно роздруківки алкотесту, огляд ОСОБА_1 був проведений біля будинку №65 по вул. Віри Білай в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с.5), тобто місце зупинки транспортного засобу різниця з місцем проведення огляду.
Таким чином, суддя не може вважати належним та допустимим доказом результат алкотесту, оскільки він був складений з суттєвими процесуальними порушеннями та його зміст не узгоджується з матеріалами справи.
Крім того, в направленні на огляд водія до закладу охорони здоров`я взагалі не зазначено які ознаки та якого саме сп`яніння були виявленні у ОСОБА_1 (а.с.4).
Також, відповідно до змісту направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до закладу охорони здоров`я вбачається, що ОСОБА_1 було доставлено на огляд у заклад охорони здоров`я працівником поліції (а.с.4), але на доданому до протоколу відеозаписі вказаний факт не зафіксований (а.с.8).
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ Надточій проти України (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні кримінальному обвинуваченню у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.
У своїх рішеннях Ірландія проти Сполученого Королівства від 18 січня 1978 року, та Коробов проти України від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення поза розумним сумнівом, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
З огляду на вищевикладене, у судді відсутні достовірні дані, на підставі яких суд має можливість встановити факти та обставини, що вказували б на наявність в діях особи, відносно якої складено адміністративний протокол, ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно з ч.3 статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до Рішення Конституційного суду України, від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у випадку встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності належних та достатніх доказів вини ОСОБА_1 , суддя приходить до висновку щодо недоведеності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Керуючись ст.ст.245, 247 п.1, 280 КУпАП України, суддя,-
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником протягом десяти днів з дня ухвалення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який ухвалив постанову.

СУДДЯ: