ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/807/437/25 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ст.185 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника-адвоката Пономаренка О.О., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою захисника останнього - адвоката Пономаренка О.О. на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 204,00 гривень,

стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. на користь держави.

Згідно з постановою суду, 15 листопада 2024 року о 09 год. 22 хв. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: м.Запоріжжя, вул.Ігоря Сікорського, 175, не виконав законну вимогу працівника поліції, а саме: не надав документи відповідно до ч.2 ст.32 Закону України «Про національну поліцію», чим вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Пономаренко О.О. просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що поліцейський, перш ніж застосувати заходи фізичного впливу, в порушення вимог ч.3 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію", не представився, не назвав ані свого прізвища, ані спеціального звання, а одразу почав хапати ОСОБА_1 та погрожувати застосувати до нього заходи фізичного впливу.

Вважає, що поліцейський мав підійти до особи, представитися згідно з вимогами закону, та сформувати свою законну вимогу: прохання пред`явити документи для встановлення особи ОСОБА_1 та після відмови з боку ОСОБА_1 , він мав би повторити свою законну вимогу та попередити, що в разі її невиконання його буде затримано та доставлено у відділ поліції для встановлення особи та складання протоколу про адміністративне правопорушення. І лише після повторної непокори з боку ОСОБА_1 законній вимозі поліцейського ці дії становили би склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Звертає увагу, що час, зазначений у протоколі, відрізняється від того часу, який зазначений на боді-камері поліцейського.

Перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Зі змісту ст.283 КУпАП вбачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі, оскільки не з`ясував повно і всебічно всіх обставин справи та не перевірив належним чином наявні в справі докази.

Так, згідно з матеріалами справи, щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №001616 від 15 листопада 2024 року, у якому зазначено, що 15 листопада 2024 року о 09 год. 22 хв. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: м.Запоріжжя, вул.Ігоря Сікорського, 175, не виконав законну вимогу працівника поліції, а саме: не надав документи відповідно до ч.2 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію», чим вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП.

До протоколу додано:

- протокол про адміністративне затримання серії АЗ №078397 від 15 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 ;

- копія доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, до якої застосовано адміністративне затримання від 15 листопада 2024 року №003-280004101;

- копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2051 серії ХВ №000342;

- рапорт ДОП сектору превенції відділу поліції №3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Махмутова Я. від 15 листопада 2024 року;

- письмова заява ОСОБА_1 від 15 листопада 2024 року;

- рапорт реєстрації про подію ЄО №28466 від 15 листопада 2024 року;

- відеозаписи події.

Дослідивши наявні в справі докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП України.

На думку апеляційного суду, такий висновок суду першої інстанції є передчасним, оскільки на його підтвердження достатніх доказів в матеріалах справи немає.

Згідно з оскаржуваною постановою, при розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснив, що не вчиняв правопорушення. Вказав, що на нього напали невідомі, які спричинили тілесні ушкодження.

Його захисник-адвокат Пономаренко О.О. в суді першої інстанції просив закрити провадження у справі з мотивів, наведених у письмовому клопотанні.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та додатково зауважив на тому, що вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення він не визнає. На його думку, в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП. Щодо обставин справи зазначив, що на нього напали невідомі люди, які нанесли йому тілесні ушкодження та намагались відібрати в нього телефон. Через виниклу ситуацію він дуже злякався, проте, документи він не відмовлявся надавати.

Його захисник-адвокат Пономаренко О.О. навів доводи, що є аналогічними тим, які містяться в апеляційній скарзі.

При перевірці доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Диспозицією ст.185 КУпАП передбачена відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також за вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Об`єктом цього правопорушення виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління. Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції (або члена громадського формування з охорони громадського порядку чи державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку) при виконанні ним службових обов`язків. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таке правопорушення повинно проявлятись у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Вказане тлумачення викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» №8 від 26 червня 1992 року (зі змінами) роз`яснено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, що адміністративна відповідальність за ст.185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

Правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП, обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського - це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.

Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких як: перебування працівника поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії АЗ №078397 від 15 листопада 2024 року, складеного щодо ОСОБА_1 , міститься лише загальне формулювання про те, що « ОСОБА_1 не виконав законну вимогу працівника поліції, а саме не надав документи відповідно до ч.2 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію», чим вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського».

Проте, наявними в матеріалах справи доказами, обставини, викладені у протоколі, не підтверджуються поза розумним сумнівом.

Зокрема, згідно з долученими до протоколу відеозаписами події, працівники поліції рухались на службовому транспортному засобі, в цей час, один з поліцейських вибіг з автомобіля, підбіг до ОСОБА_1 та повідомив, що ведеться відеофіксація, попросив ОСОБА_1 надати документи, та вказав, що в разі ненадання ОСОБА_1 документів, його буде затримано та застосовано до нього спеціальні засоби - кайданки. В подальшому цим записом зафіксовано, що ОСОБА_1 було затримано.

При цьому, з наявного відеозапису убачається, що працівник поліції з самого початку спілкування із ОСОБА_1 поводився надто емоційно та нестримано без об`єктивних на то причин. При цьому вказаний працівник поліції не представився ОСОБА_1 , не повідомив останньому, які саме документи йому потрібно надати.

В цей же час, з долучених до протоколу відеозаписів встановлено, що ОСОБА_1 якогось активного опору працівникам поліції не чинив, пояснював, що він є особою з інвалідністю, казав, що на нього неправомірно напали, через що він злякався та повідомив про цей факт на лінію 102.

На переконання суду апеляційної інстанції, в матеріалах цієї справи немає достатніх доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, а саме злісної непокори законній вимозі поліцейського.

Суд першої інстанції не проаналізував досліджені докази та жодної оцінки цим доказам не надав в оскаржуваній постанові, що не відповідає вимогам ст.ст.245, 280, 283 КУпАП.

Версія сторони захисту належним чином не перевірена судом першої інстанції, не оцінена у сукупності з іншими доказами та не спростована.

В свою чергу, на спростування версії сторони захисту, зокрема і самого ОСОБА_1 щодо фактичних обставин, достатніх доказів в матеріалах справи немає, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

На переконання суду апеляційної інстанції, відомостями, зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному щодо ОСОБА_1 , а також відомостями, що містяться в доданих до цього протоколу документах, не доведено те, що в діях ОСОБА_1 дійсно є склад інкримінованого йому правопорушення.

Свідки події відсутні.

Пояснень понятих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, в матеріалах справи теж немає.

В свою чергу, суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості. При цьому усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Тягар доведення в діях особи складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган.

На думку апеляційного суду, зібрані в справі докази не відповідають критерію «поза розумним сумнівом».

Викладене свідчить про те, що суд першої інстанції повно і всебічно не з`ясував всіх обставин справи та не перевірив їх доказами, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вищевказаному правопорушенні є передчасними та суперечать фактичним обставинам справи.

З урахуванням викладеного, оскаржувана постанова суду не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому підлягає безумовному скасуванню з закриттям провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП- через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу захисника-адвоката Пономаренка О.О. задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ст.185 КУпАП скасувати.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу та події правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 336/12121/24