Провадження №33/812/411/25 Категорія: ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у першій інстанції Кокорєв В. В.
Доповідачка апеляційного суду Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

в складі: головуючої- судді Ямкової О. О.

за участю: секретаря Колосової О. М.

захисника Ільїна О. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - адвоката Ільїна О. В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Інгульського районного суду міста Миколаєва від 15 серпня 2025 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1

- якою її визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн та позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови судді, 16 травня 2025 року о 21 годині 45 хвилині у місті Миколаєві по проспекту Миру 18 водійка ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «JEEP», державний номерний знак НОМЕР_1 , але не була уважна, не слідкувала за дорожньою обстановкою та не дотрималася безпечної дистанції, внаслідок чого в порушення пунктів 2.3б та 13.1 ПДР України, допустила зіткнення з автомобілем «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який стояв на перехресті на забороняючий сигнал світлофору, та який від зіткнення продовжив рух і здійснив контактування зі службовим транспортним засобом «Міцубісі», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керування водія ОСОБА_3 , який стояв попереду на забороняючий сигнал світлофору. За наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, їй о 21.46 запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку, але водійка відмовилася, чим порушила пункт 2.5 ПДР України, що зафіксовано представниками поліції за допомогою відеозапису.

ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною 1 статті 130 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою 12 вересня 2025 року, за закінченням робочого часу, захисник ОСОБА_1 адвокат Ільїн О. В. через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, яка зареєстрована у суді в перший робочий день, 15 вересня 2025 року, де просив постанову суду від 15 серпня 2025 року скасувати.

Разом з тим клопотав про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що адвокат Костенко С. О., який представляв у суді першої інстанції інтереси ОСОБА_1 не інформував її про дати слухання справи та про ухвалену суддею постанову, внаслідок чого ОСОБА_1 не була обізнана про постановлене судове рішення та дізналася про його існування лише 8 вересня 2025 року із вебсайту «Судова влада України», а отже була позбавлена можливості своєчасно подати апеляційну скаргу. За таких обставин, вважали, що пропустили строк з поважних причин.

Слухання справи у суді апеляційної інстанції відбулося за відсутності ОСОБА_1 та потерпілих, які повідомлені належним чином про дату та час слухання справи, у присутності захисника ОСОБА_1 адвоката Ільїна О. В. відповідно до вимог, передбачених статтею 294 КУпАП.

Перевіривши доводи, викладені в клопотанні, заслухавши захисника адвоката Ільїна О. В. на підтримку клопотання про поновлення строку, вивчивши матеріали справи приходжу до висновку, що строк на подачу апеляційної скарги не підлягає поновленню з наступних підстав.

Згідно до положень частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Також у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Тому, в розумінні положень статті 294 КУпАП, строк передбачений на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства з розгляду справ про адміністративні правопорушення та своєчасного виконання ними передбачених КУпАП певних процесуальних дій. Інститут строків в процесі розгляду таких справ сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого учасник справи може оскаржити рішення про накладення на нього адміністративного стягнення; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду в порядку апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, постанова набирає чинності та пред`являється державою в особі її компетентних органів до виконання. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Сам строк звернення до апеляційного суду - це проміжок часу з дня винесення судом першої інстанції постанови у справі про адміністративні правопорушення, протягом якого особа має право звернутися до суду з апеляційною скаргою. Початок перебігу строку звернення до суду починається з дня винесення судом першої інстанції відповідної постанови.

За таких обставин поважними причинами пропуску цього строку можуть бути визнаними лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до апеляційного суду зі скаргою починається від дня винесення постанови судді суду першої інстанції, а його пропуск з доведення цією особою обставин поважності його пропуску, тобто обставин незнання особи про складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та як наслідок цих обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В цьому разі порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Розумні строки в судочинстві з розгляду справ про адміністративні правопорушення - це найкоротші за конкретних обставин строки, протягом яких правопорушник чи його захисник повинні вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Поважними причинами пропуску процесуального строку є причини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне оскарження постанови суду першої інстанції, та підтверджені належними і допустимими доказами. Тому саме незнання про порушення своїх прав через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Згідно матеріалів провадження судове рішення про притягнення водійки ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності постановлено суддею місцевого суду 15 серпня 2025 року та оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 18 серпня 2025 року.

Копія постанови судді направлена за закінченням строку на її оскарження за місцем проживання ОСОБА_1 листом від 4 вересня 2025 року (а.с.70-72).

Апеляційна скарга через електронний кабінет системи «Електронний суд» подана захисником ОСОБА_1 адвокатом Ільїним О. В. лише 12 вересня 2025 року. Тобто, поза межами строку встановленого статтею 294 КУпАП.

За такого, оцінюючи обставини звернення адвоката Ільїна О. В. в інтересах ОСОБА_1 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Інгульського районного суду міста Миколаєва від 15 серпня 2025 року з урахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ, а також положень статті 294 КУпАП, апеляційний суд враховує, що вказаною нормою встановлені строки звернення до апеляційного суду в порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого перегляду судового рішення у справах про адміністративні правопорушення, зокрема поновлення порушених прав заявника, який повинен діяти добросовісно.

З матеріалів адміністративної справи та постанови суду вбачається, що особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та її захисник Костенко С. О. в судовому засіданні, у якому судом ухвалена постанова присутніми не були, але про дату та час судового слухання належним чином та завчасно повідомлені. ОСОБА_1 подала заяву про слухання справи про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, за її відсутністю. Захисником подані письмові заперечення та прохання про відкладення слухання справи (а.с.15-17, 27-52, 54, 60-69).

За наведених обставин посилання захисника Ільїна О. В. на неможливість своєчасно подати апеляційну скаргу, у зв`язку з не отриманням копії постанови суду, виглядає досить сумнівним.

Тому, враховуючи обізнаність ОСОБА_1 та її захисника у суді першої інстанції адвоката Костенко С. В. про дати судових засідань та рух справи, перебування постанови судді від 15 серпня 2025 року в Єдиному реєстрі судових рішень з 18 серпня 2025 року з достеменним знанням номеру справи, у якій винесена ця постанова, наведена захисником Ільїним О. В. обставина про дату обізнаності особи щодо ухваленого відносно неї судового рішення, якою на його думку є дата отримання нею копії, не може бути розцінена судом як причина, яка унеможливила або ускладнила можливість вчинення процесуальної дії на своєчасну подачу апеляційної скарги.

Не є обставиною для поновлення строку і посилання захисника Ільїна О. В. на порушення іншим захисником Костенком С. В. своїх професійних обов`язків стосовно інформування ОСОБА_1 про рух її справи, з огляду на те, що ОСОБА_1 особисто повідомлялася судом про дати та час слухання справи, була обізнана стосовно цього та подавала відповідні заяви про слухання справи за її відсутністю та про відкладення слухання, а отже об`єктивно могла дізнатися про результати розгляду її заяв та наслідки розгляду справи, незалежно від якості надання їй професійної допомоги.

В той же час апеляційна скарга подана захисником Ільїним О. В. в інтересах ОСОБА_1 лише 12 вересня 2025 року, а його доводи про дату отримання копії постанови 8 вересня 2025 року, як початок відліку строку на апеляційне оскарження, є такими, що суперечать положенням статті 294 ЦПК України, оскільки датою початку такого строку є дата винесення постанови суддею.

Таким чином, будучі обізнаними про розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності, та датою і змістом постановленого суддею рішення у справі, особа, відносно якої складено протокол, та її захисники зволікали зі своєчасною подачею апеляційної скарги, не направили вчасно апеляційну скаргу без об`єктивних на то причин.

Отже, апелянтом пропущений десятиденний строк, передбачений на оскарження постанови в справах про адміністративні правопорушення, а наведені причини, які перешкодили йому в передбачений законом строк подати апеляційну скаргу не є поважними.

За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови суду апелянтом був пропущений без поважних причин, а тому поновленню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити захиснику ОСОБА_1 адвокату Ільїну О. В. в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Інгульського районного суду міста Миколаєва від 15 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною 1 статті 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу з додатками невідкладно повернути - ОСОБА_4 .

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча О. О. Ямкова