Провадження № 3/686/7847/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Дзюбак О.В, з участю захисника ОСОБА_1 - адвоката Павлюка М.Ю., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

установив:

ОСОБА_1 ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на порушення ч.1 ст.150 СК України, внаслідок чого останній 23.09.2025 о 12 год. 30 хв. по пров. Вовчогоранському, 1 в смт. Чорний острів Хмельницького району під час навчального процесу на уроці фізкультури, вчинив неправомірні дії, а саме вжив нецензурну лексику відносно матері однокласника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які принижують її честь і гідність.

Вказаними діями ОСОБА_1 порушила ч.1 ст. 150 Сімейного кодексу України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 , будучи завчасно повідомленою про місце та час розгляду справи, не з`явилася. Про повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи свідчить довідка з електронної системи документообігу суду від 03.0.2025 про доставку судової повістки-повідомлення у додаток «Viber» одержувачу ОСОБА_1 за номером телефону, який вказаний у матеріалах справи.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Павлюк М.Ю. подав клопотання про розгляд справи без участі ОСОБА_1 .

Частиною 3 статті 268 цього ж Кодексу передбачений виключний перелік статей при розгляді справ, за якими присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Категорія справ за ст. 184 КУпАП до вказаного переліку не входить, а тому присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за цією статтею у судовому засіданні не є обов`язковою.

У зв`язку із цим, відповідно до ч.1 ст. 268 КУпАП суд розглядає справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Павлюк М.Ю. висловив заперечення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та подав клопотання про закриття провадження у справі відносно останньої на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Узагальнені доводи сторони захисту полягають у тому, що долучені до справи докази, зокрема рапорт старшого інспектора з ЮП СП ВнП №2 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області Мельник С. від 25.09.2025, пояснення ОСОБА_4 від 24.09.2025, пояснення ОСОБА_5 від 24.09.2025, пояснення ОСОБА_6 від 24.09.2025 є неналежними та недопустимими доказами, оскільки містять формулювання «вжив нецензурну лексику», що без наведення конкретного слова є оціночним судженням, а не описом події, не дозволяє встановити об`єктивну сторону, та указані документи є долучені до справи без їх опису, кількості аркушів, що унеможливлює встановлення належного походження документів. Також адвокат Павлюк М.Ю. зазначив, що у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення не вказано,яким саме чином ОСОБА_1 не виконувала свої батьківські обов`язки, в чому саме проявлялося їх неналежне виконання. Посилання у протоколі на п.1 ст.150 СК України здійснене на неіснуючу норму, оскільки ст..150 СК України містить частини, а не пункти.

Заслухавши пояснення захисника, дослідивши обставини справи в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.184 КУпАП настає у разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП проявляється саме у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т.ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Ухилення від виконання батьківських обов`язків може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно із ст.150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Частиною 2 пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Тобто, у протоколі про адміністративне правопорушення за вказаною статтею має бути вказано які саме нормативні акти порушено і якими конкретно діями особи. Відсутність чіткої вказівки на нормативний акт, який порушено та які саме дії вчинено (не вчинено), свідчить про неконкретність звинувачення особи і являється порушенням права на захист.

Згідно із ст.245КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, а саме:

рапортом старшого інспектора з ЮП СП ВнП №2 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області Мельник С. від 25.09.2025, у якому зазначено, що 23.09.2025 до відділення поліції №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області надійшло повідомлення ОСОБА_7 , 03.07.1988 про вчинення булінгу учнем 6-Б класу відносно її сина , однокласником ОСОБА_8

протоколом серії ВАД 418830 від 24.09.2025 року, яким зафіксовано обставини вчинення правопорушення та який є належним і допустимим доказом;

письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 24.09.2025, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , кожен з яких підтвердили подію, що відбулася 23.09.2025 року в ОСОБА_10 ліцеї , зокрема те, що на уроці фізичної культури між двома учнями ОСОБА_11 і ОСОБА_8 відбувся конфлікт , під час якого ОСОБА_12 зняв з ноги ОСОБА_13 кросівок та назвав його маму з використанням ненормативної лексики. Крім цього ОСОБА_14 , який є учнем 6 класу у письмових поясненнях зазначив, що і раніше траплялися випадки, коли ОСОБА_12 його ображав в навчальному закладі.

Письмовими поясненнями самого ОСОБА_2 ,у яких він частково підтвердив конфлікт між ним і ОСОБА_3 та те, що і раніше вчиняв відносно нього неправомірні дії, причину яких пояснити не може. Чи вживав ненормативну лексику щодо матері ОСОБА_15 не пам`ятає. Пояснення відібрані у присутності матері ОСОБА_1 .

Даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01.04.2014, яким підтвержено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказані докази є логічними та в сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 інкримінованому правопорушенні.

Аналізуючи спрямованість поведінки малолітного ОСОБА_2 на порушення прав іншої дитини, яка містить ознаки систематичності, суд дійшов висновку що така поведінка хлопчика, є наслідком не виконання (ухилення) від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_1 , яка не здійснює виховних заходів щодо свого сина не приділяє достатньої уваги його вихованню в дусі поваги до прав та свобод інших осіб, що має такі негативні наслідки для оточуючих.

Суд вважає, що виховні заходи щодо дитини з боку батьків мають носити постійний, систематичний характер, з урахуванням особливостей дитини, відомих батькам, що обумовлено положеннями ст. 150 СК України та має забезпечувати таку поведінку дитини, яка під час, зокрема навчального процесу має не порушувати прав інших дітей та батьки мають сприяти взаємоввічливому ставленню дитини до однокласників та учасників навчального процесу, не посягати на честь і гідність інших людей.

Суд зазначає, що в теорії права під обов`язком традиційно розуміють належну поведінку, яка відповідає суб`єктивному праву. Вона може полягати як у здійсненні певних активних дій, так і в утриманні від дій, які порушують права інших осіб, перешкоджають їх здійсненню. У сімейно-правовій доктрині обов`язок батьків щодо виховання дитини визначається як «міра належної поведінки, яка виявляється у особистому впливі на дитину, порівнюючи свої дії з вимогами педагогіки, нормами моралі та моральності».

Повага до прав та свобод інших людей є одним з елементів правової культури особи, яку покликані виховати батьки дитини.

Правова культура є, в свою чергу, результатом правового виховання, яке полягає у передачі, накопиченні та засвоєнні знань, принципів і норм права, а також у формуванні відповідного ставлення до права та практиці його реалізації, вміння використовувати свої права, дотримуватися заборон та виконувати обов`язки.

Таким чином, повага до прав та свобод інших людей означає як знання своїх прав, виконання обов`язків, так і знання прав, свобод і обов`язків інших осіб, а також дотримання загально правової заборони, яка міститься у ст. 67 Конституції України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб (ч. 2 ст. 13 ЦК України). Саме на засвоєння вказаних принципів і має бути спрямоване правове виховання дитини.

Як вбачається із протоколу серії ВАД 418830 від 24.09.2025, у ньому в достатньому обсязі, зазначено про факт, який можна розглядати як наслідок недостатнього виконання ОСОБА_1 в порушення вимог своїх батьківських обов`язків, внаслідок чого її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 23.09.2025 о 12 год. 30 хв. по пров. Вовчогоранському, 1 в смт. Чорний острів Хмельницького району під час навчального процесу на уроці фізкультури, вчинив неправомірні дії, а саме вжив нецензурну лексику відносно матері однокласника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які принижують її честь і гідність.

Зазначення автором протоколу п.1 ст.150 СК України замість ч.1 ст.150 СК України є фактично опискою, що не призвела до неможливості установлення дійсних фактичних обставин адміністративного правопорушення та їх правильної кваліфікації за ч.1 ст.184 КУпАП та вирішення справи, що є основною функцією правосуддя.

А тому доводи захисника у цій частині є формальними.

Нецензурна (ненормативна) лексика за своєю суттю охоплює вульгарні, грубі лайливі та непристойні вирази, які виражають у більшості випадків спонтанну реакцію на неприємну та несподівану ситуацію.

Ненормативну лексику можна вважати своєрідною формою вербальної, мовної агресії по відношенню до кого-небудь. Використовуючи знецінені слова та вирази, особа порівнює об`єкт своєї уваги з чимось непристойним. Використовуючи нецензурну лексику людина переступає існуючі моральні норми соціуму.

Суд уважає, що не зазначення у протоколі конкретного, цитованого слова чи виразу у сукупності із дослідженими доказами та долученими письмовими поясненнями як однокласників, так і учителя ОСОБА_5 , не спростовують образливий, лайливий характер висловлювань ОСОБА_2 стосовно матері ОСОБА_3 .

Отже, ОСОБА_16 відповідно до вимог ст.150 СК України не виконала обов`язок щодо виховання сина , тобто цілеспрямованого впливу на свідомість та поведінку її дитини ОСОБА_2 з метою формування у нього установок, понять, принципів, ціннісних орієнтацій, які забезпечують необхідні умови для її розвитку, підготовки до життя, поваги до інших осіб та суспільства в цілому, що спричинило вказані наслідки.

Із долучених документів не вбачаються ознаки фальсифікації матеріалів. Отже, підстав визнавати зібрані уповноваженою особою.докази недопустимими, немає.

При обранні стягнення враховується характер правопорушення, відомості про особу ОСОБА_1 , яка раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності, а тому суд вважає за можливе накласти на останню мінімальний вид адміністративного стягнення, з передбачених санкцією ч.1 ст. 184 КУпАП, а саме у виді попередження.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП, статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення у дохід держави.

Керуючись ст.ст. 401, 283, 284, 294 КУпАП, суд,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накласти на неї стягнення у виді попередження.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Після набрання постановою законної сили:

стягувачем судового збору є: Державна судова адміністрація України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Липська, 18/5;

боржником є: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 .

Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA 0026001; код класифікації доходів бюджету 22030106; пункт 5, судовий збір у справі №686/28201/25.

Квитанції слід подати у каб. № 4 (2-й поверх), вул. Пилипчука,1, м. Хмельницький. У разі направлення оригіналів квитанцій засобами зв`язку вказувати адресу: 29001, м. Хмельницький, вул. Героїв Майдану, 54/e-mail: (із обов`язковим зазначенням «направляю квитанції по справі №686/28201/25» ).

Суддя Олександр ДЗЮБАК