Справа № 461/6204/25 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І. Р.
Провадження № 33/811/1323/25 Доповідач: Галапац І. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі:

судді Галапаца І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу захисника правопорушниці ОСОБА_1 адвоката Василечко Наталії Володимирівни на постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 21 серпня 2025 року,

з участю прокурора Павленка Р.І.,

правопорушниці ОСОБА_1 ,

захисника правопорушниці адвоката Василечко Н.В.

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України 605,6 грн судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 , будучи звільненою з посади директора офісу з управління персоналом Львівської міської ради, являючись суб`єктом відповідальності відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті З Закону України «Про запобігання корупції», та примітки до статті 172-6 КУпАП, за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог абз.2 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2024 рік (після звільнення), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник правопорушниці ОСОБА_1 адвокат Василечко Н.В. покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною. Зазначає, що районним судом неповно та однобічно зясовано обставини справи, не оцінено докази стосовно своєчасного подання ОСОБА_1 інших декларацій, які фактично містили всі необхідні відомості за відповідний звітний період, що виключає наявність суспільно небезпечних наслідків. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 самостійно звернулася до технічної підтримки НАЗК для усунення помилки та подала правильну декларацію, діючи добросовісно та з метою недопущення наслідків. Акцентує увагу на те, що затримка у наданні належного типу декларації становила лише 12 календарних днів, що є незначним строком та не завдало суспільно небезпечних наслідків. Стверджує, що ОСОБА_1 первинно подала декларацію 29 березня 2025 року, тобто у встановлений законодавством строк до 1 квітня 2025 року. Протягом тридцятиденного періоду ОСОБА_1 самостійно виявила технічну помилку неправильне визначення типу декларації як «перед звільненням», замість «щорічної» декларації за 2024 рік (після звільнення), при цьому, обидва види декларацій охоплюють одні і ті ж відомості, які вже були зазначені в поданих деклараціях від 30 липня 2024 року та 29 березня 2025 року, тобто жодних нових чи прихованих даних не існувало. Вважає, що місцевий суд, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, не в повній мірі дотримався вимог ст. ст. 23, 33 КУпАП, в силу яких є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закрити. Якщо на думку суду, у діях ОСОБА_1 наявний склад відповідного правопорушення, просить звільнити її від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 172-6 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого та обмежитись усним зауваженням.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та виступ її захисника адвоката Василечко Н.В., які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення постанови місцевого суду без змін, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції обгрунтовано на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Такий висновок суду є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи й підтверджується доказами у справі, а саме: протоколом № 603 від 28 липня 2025 року; декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; повідомленням НАЗК від 05 травня 2025 року; послідовністю дій НАЗК; поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими, наявними в матеріалах справи доказами, яким суддя районного суду дала належну правову оцінку в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення суд вважає необґрунтованими й до уваги не приймає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно ст. 248 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

У ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено поняття "правопорушення, пов`язаного з корупцією», а саме, - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч.1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП форму вини не визначено та не передбачено наявність негативних наслідків вчиненого правопорушення, тобто вказане правопорушення може бути вчинено як умисно, так і з необережності, в тому числі через незнання законодавства.

Це адміністративне правопорушення є правопорушенням з формальним складом, для констатації наявності якого достатньо лише встановлення факту несвоєчасного подання декларації (порушення вимоги закону). Встановлення ж суспільно-небезпечних наслідків та з`ясування форми вини не вимагається.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а", "в"- "ґ" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції», Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти.

Так, як вбачається із матеріалів справи, згідно розпорядження міського голови Львівської міської ради №335-к від 29 березня 2024 року ОСОБА_1 , призначено на посаду директора офісу з управління персоналом Львівської міської ради з 01 квітня 2024 року по 01 липня 2024 року.

Відповідно до розпорядження міського голови Львівської міської ради №752-к від 01 липня 2024 року, ОСОБА_1 звільнено з посади директора офісу з управління персоналом Львівської міської ради з 01 липня 2024 року. Таким чином, ОСОБА_1 зобов`язана була подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2024 рік (після звільнення) до 00:00 год. 01 квітня 2025 року.

Разом з тим, як вірно зазначено в постанові суддею місцевого суду, 30 липня 2024 року, ОСОБА_1 подала декларацію у зв`язку зі звільненням, яка охоплює звітний період з 01 січня 2024 року по 01 липня 2024 року.

29 березня 2025 року, у строк, встановлений частиною першою статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон про запобігання корупції), ОСОБА_1 подала ще одну декларацію, яка охоплює період після звільнення з 01 липня 2024 року по 31 грудня 2024 року.

Тобто, станом на 29 березня 2025 року в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, вже були наявні дві декларації, подані ОСОБА_1 , які в сукупності повністю охоплювали весь 2024 рік.

Протягом 30 календарних днів з моменту подачі декларації від 29 березня 2025 року ОСОБА_1 самостійно виявила технічну помилку у згаданій декларації, а саме помилкове визначення її типу як декларації перед звільненням, хоча фактично мала бути подана щорічна декларація за 2024 рік (після звільнення), яка охоплює аналогічні відомості, що вже були зазначені у деклараціях від 30 липня 2024 року та 29 березня 2025 року.

Відповідно до частини четвертої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єкт декларування має право протягом 30 календарних днів з дня подання декларації подати виправлену декларацію у разі виявлення помилки. Тобто, у випадку Клієнта виправити декларацію можна до 29 квітня 2025 року.

В подальшому. ОСОБА_1 звернулася до технічної підтримки вебпорталу НАЗК з відповідним листом, в якому зазначила, що при спробі надіслати виправлену декларацію виявлено технічну неможливість заміни типу декларації та повідомила, що подані нею декларації повністю охоплюють звітний період 2024 року та містять усі відомості, що підлягають декларуванню, а також просила врахувати ці обставини.

У відповідь на своє звернення ОСОБА_1 отримала інформацію, що у випадку помилкового обрання типу декларації виправлення може бути здійснене шляхом подання нової декларації з правильним типом у її випадку, «щорічної» декларації, що підтверджується відповіддю від технічної підтримки НАЗК (ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

12 квітня 2025 року ОСОБА_1 виправила декларацію від 29 березня 2025 року шляхом подачі щорічної декларації за 2024 рік.

Отже, згідно даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2024 рік (після звільнення), 12 квітня 2025 року о 19:46 год., тобто несвоєчасно.

При цьому будь яких поважних причин, які унеможливлювали подачу нею декларації вчасно, тобто до 01 квітня 2025 року ОСОБА_1 не навела.

Посилання апелянта про відсутність умислу є неспроможними, оскільки адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.176-2 КУпАП - є правопорушенням з формальним складом, для констатації наявності якого встановлення суспільно-небезпечних наслідків не вимагається, і суб`єктивна сторона якого може виявлятися як в умисній так і в необережній формі вини.

Відтак, апеляційний суд вважає, що місцевий суд прийшов до вірного переконання, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Що стосується доводів апелянта на закриття провадження стосовно ОСОБА_1 у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, то апеляційний суд вважає такі безпідставними з огляду на корупційний характер правопорушення та не визнання правопорушницею вини у скоєному

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що обране суддею першої інстанції адміністративне стягнення за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою правопорушницею, так і іншими особами.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

Таким чином, постанова суду першої інстанції є законна і обґрунтована, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 адвоката Василечко Н.В. залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 21 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.