Справа № 309/196/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Лихолат І.С., в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 04 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 04 лютого 2025 року визнано винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №023069 від 26 грудня 2024 року та постанови суду від 04 лютого 2025 року слідує, що прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з офіцером прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м.д. н.п.Яблунівка) в межах контрольованого прикордонного району на околиці н.п. Велятино /територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області/ на напрямку 151 прикордонного знаку було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з ОСОБА_2 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України, в складі групи осіб, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Лихолат І.С., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу цього адміністративного правопорушення. Вважає, що оскаржувана постанова суду є необґрунтованою, оскільки судом не з`ясовано всіх обставин, що мають значення для справи, а також неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що 26.12.2024 уповноважені особи відділу прикордонної служби зупинили гр. ОСОБА_1 та без роз`яснення обставин справи, його прав та обов`язків одразу звинуватили останнього в спробі незаконного перетину державного кордону України. Вважає зазначені дії уповноважених осіб НОМЕР_1 прикордонного загону протиправними, а протокол ЗхРУ №023069 від 26.12.2024 незаконним, складеним з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки не конкретизовано місце вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому діяння, не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону, не додано схему із зазначенням цих координат з прив`язкою до місцевості. Зазначає, що у матеріалах справи не міститься жодного доказу в підтвердження вини ОСОБА_1 у спробі незаконного перетину державного кордону, так як він був затриманий в н.п. Велятино на місцевості, яка не відноситься до прикордонної смуги. Звертає увагу, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та якому на момент складання протоколу було лише 21 рік, а відтак ухилятися від мобілізації він не мав наміру, оскільки не підлягають призову на військову службу під час мобілізації до досягнення 25-річного віку військовозобов`язані відповідно до ст.10-1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Лихолат І.С. не з`явилися, хоча належним чином були повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Лихолат І.С. відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення, судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення останнім цього адміністративного правопорушення.

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи сторони захисту, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засідання доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП настає у випадку перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно із даних, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №023069 від 26.12.2024 вбачається, що 26 грудня 2024 року близько 13 год. 20 хв. прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з офіцером прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м.д. н.п.Яблунівка) в межах контрольованого прикордонного району на околиці н.п. Велятино (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області) на напрямку 151 прикордонного знаку було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з ОСОБА_2 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України, в складі групи осіб.

Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги cт.ст. 9, 12 Закону України "Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 cт. 204-1 КУпАП.

Зі змісту протоколу вбачається, що у ньому зазначені всі необхідні й передбачені ст. 256 КУпАП відомості, який підписаний уповноваженою особою. Також, цей протокол про адміністративне правопорушення власноручно без будь-яких зауважень підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , якому було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП і будь-яких фактів невідповідності складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам цієї норми права не встановлено.

Посилання захисника в апеляційній скарзі про те, що протокол ЗхРУ №023069 від 26.12.2024 є незаконним, складений з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки не конкретизовано місце вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому діяння, не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону, не додано схему із зазначенням цих координат з прив`язкою до місцевості, то апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості викласти у протоколі або окремо свої заперечення щодо викладених у протоколі фактів, надати власні пояснення з приводу причин його знаходження 26.12.2024 на напрямку 151 прикордонного знаку на околиці населеного пункту Велятино (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області), однак таких заперечень чи пояснень не виклав, що на переконання апеляційного суду свідчить про непослідовність позиції останнього та підтверджує той факт, що відповідна версія виникла вже на стадії судового розгляду після отримання правової допомоги з метою уникнення відповідальності.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом у справі та обґрунтовано покладений судом в доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються: даними, які містяться в протоколі в протоколі особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 26.12.2024 року; даними протоколу про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 26.12.2024 року, заявою ОСОБА_1 від 26.12.2024, іншими доданими до протоколу документами.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, а тому посилання сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційний суд визнає безпідставними і до уваги не приймає.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 останнім не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що старший офіцер (старший оперуповноважений) прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м.д. АДРЕСА_1 ) головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_3 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилався ОСОБА_1 .

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що старший офіцер прикордонної служби ОСОБА_3 , діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів.

Крім того, не надано доказів того, що відносно ОСОБА_1 під час його затримання був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонного наряду. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 та його захисник оскаржували незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості, які дають суду підстави вважати, що громадянин ОСОБА_1 , який проживає у м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області, знаходився в межах прикордонної смуги на напрямку 151 прикордонного знаку на околиці населеного пункту Велятино (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області), під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України, з іншою метою, а ніж спроба перетину державного кордону.

Заперечення сторони захисту вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність його вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту.

Отже, суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі, то вони мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому, апеляційний суд керується висновком Європейського суду з прав людини, зробленим ним у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, де в п.58 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції, ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі сторони захисту не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана апеляційна скарга адвокатом Лихолат І.С. в інтересах ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Лихолат І.С. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 04 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага