П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2025 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши справу, що надійшла із ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами протоколу складеного начальником групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » лейтенанта ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 204-1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №351888 від 30 серпня 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 , вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП, а саме: о 15 год. 35 хв. 30 серпня 2025 року був виявлений та затриманий на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( АДРЕСА_2 ) на напрямку 260 прикордонного знаку, начальником групи моніторингу обстановки на відстані 2000 метрів до державного кордону України, за спробу незаконного перетинання державного кордону України, з України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, в пішому порядку.

Своїми діями порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, відповідальність за які передбачена ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому згідно наявної в матеріалах справи заяви, просить розглядати справу за його відсутності, свою вину визнає.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 204 -1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Відповідно до ст. 9 КУпАП: адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що у вину ОСОБА_2 , ставиться те, що він вчинив адміністративне правопорушення передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, а саме: о 15 год. 35 хв. 30 серпня 2025 року був виявлений та затриманий на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( АДРЕСА_2 ) на напрямку 260 прикордонного знаку, начальником групи моніторингу обстановки на відстані 2000 метрів до державного кордону України, за спробу незаконного перетинання державного кордону України, з України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, в пішому порядку. Своїми діями порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 визнав вину у вчинення правопорушення, щиро кається. Разом із тим з наявних у матеріалах справи письмових пояснень ОСОБА_2 , вбачається, що він їхав із села Великі Лучки у Великий Березний до знайомого щоб разом поїхати у церкву в м. Рівне.

При цьому ні зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення ні зі схеми затримання громадянина України, не можливо встановити фактичне місце затримання. Так, у протоколі лише вказано на відстань від місця затримання до державного кордону України, а саме 2000 м.

Окрім того, ні у протоколі про адміністративне правопорушення, ні у протоколі про адміністративне затримання, ні у рапорті не вказано на конкретні дії вчинені ОСОБА_2 , що свідчили б про наявність у його діях складу інкримінованого йому правопорушення.

Так, вказана особа, згідно матеріалів справи була виявлена та затримана за 2000 м. до ДКУ, яким чином було встановлено, що він прямував саме до кордону та мав на меті незаконного перетнути ДКУ поза межами пропуску, з наявних у матеріалах справами доказах не зрозуміло. Зміст письмових пояснень не містить визнання ним наміру на перетин ДКУ з порушенням чинного законодавства.

При цьому наведене свідчить про неузгодженість між собою доказів на підтвердження винуватості особи у вчиненні нею адміністративного правопорушення.

Разом із тим, суд вважає, що жодних доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 , у вчиненні адміністративного правопорушення за яким складено протокол не містять. Відсутні відео-, фото- з місця його затримання. У протоколах та рапорті працівника ДПСУ не зазначено які саме дії, з огляду на відстань та обставини затримання останнього свідчать про його намір незаконно перетнути ДКУ поза межами пункту пропуску. Доказів на спростування доводів ОСОБА_2 про причини його перебування на місці де він був затриманим (за 2000 метрів до ДКУ) матеріали справи не містять.

Доказів на спростування вказаної інформації так, само як і доказів на підтвердження спроби незаконного перетину ним ДКУ, наявність умислу в діях такої особи, матеріали справи не містять.

З огляду на наведене вище, доказів, того, що дії ОСОБА_2 , будь-яким чином були спрямовані на спробу незаконного перетину ДКУ матеріали справи не містять.

При розгляді справи суд враховує і те, що ОСОБА_2 , 2002 року народження, має постійне місце проживання, а саме: АДРЕСА_1 . Сам факт перебування особи за 2000 м. до державного кордону не може свідчить про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП. Адже протокол не містить доказів на підтвердження того, що ним вчинялися спроби на незаконний перетин кордону.

Таким чином, будь-яких належних та допустимих доказів, які б переконливо свідчили про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні та інше.

При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

За таких обставин, суд вважає, що суть правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_2 за ч. 1 ст.204-1 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Отже, враховуючи зазначене, приймаючи до уваги, що вина ОСОБА_2 , є недоведеною та не встановленою, відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суддя вважає, що у діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, а тому, у відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.9, 10, 172-15, 247, 251, 252, 280, 284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за частиною 1 статті 204-1 Кодексу України закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош