Провадження № 3/127/5804/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Горбатюк В.В., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №221407 встановлено, що ОСОБА_1 о 20 год. 45 хв. 23.08.2025 здійснювала домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно ОСОБА_2 , а саме: кричала, штовхаючись, висловлювалась лайливою мовою та провокувала на сварку, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №221406 встановлено, що о 20 год. 45 хв. 23.08.2025 ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 , здійснювала психологічне насильство щодо свого сина ОСОБА_3 , а саме в його присутності лаялась, провокувала на сварку, кричала, чим вчинила в дитини стрес. Своїми діями вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала, зазначила, що фізичного насильства стосовно свекрухи та малолітнього сина не вчиняла. Просила об`єднати у одне провадження справи про притягнення її до адміністративної відповідальності. Також пояснила, що ОСОБА_2 є матір`ю її чоловіка ОСОБА_4 та, відповідно, її свекрухою. Відносини із чоловіком перебувають на стадії розірвання шлюбу. ОСОБА_4 тривалий час ніде не працює, сім`ю не забезпечує, у тому числі їх спільного сина. Вказує, що свекруху дратує, що ОСОБА_1 ходить на роботу, заробляє гроші і того ж самого вимагає від її сина. Коли ОСОБА_1 повідомила, що її підвищують на роботі у займаній посаді, свекруха сприйняла це дуже негативно.

ОСОБА_1 23.08.2025 перебувала на роботі, де колеги в колі співробітників організували невелике святкування з нагоди її призначення на нову посаду. За її словами, святкування мало службовий характер, вона випила невелику кількість алкоголю, яке в колективі вважається прийнятним під час таких подій. Після закінчення робочого дня ОСОБА_1 поїхала до квартири свекрухи, щоб забрати свого малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Її син того вечора знаходився у свекрухи, оскільки чоловік ОСОБА_1 (син свекрухи) після садочку завжди намагається забрати його та залишає у свекрухи.

У момент події в квартирі, за словами ОСОБА_1 , окрім малолітнього сина, були присутні: свекруха та її чоловік, а також ОСОБА_6 (її чоловік). Коли ОСОБА_1 зайшла до квартири і свекруха з дверей нанесла їй удар по голові, почала до неї кричати, за те, що вона випила, погрожувати та сильно штовхнула. ОСОБА_2 , з поміж іншого, погрожувала ОСОБА_7 , що «зіпсує їй життя», що для займаної нею посади в медичній фірмі було б руйнівним. Після вказаного, викликала працівників поліції. Разом із цим вказує, що сварки не було, крику також. Все сталось зненацька, після отриманих ударів, ОСОБА_1 плакала, але не лаялась та точно не кричала і не штовхала потерпілу. Вказує, що свекруха значно більша за неї у вазі і достатньо сильна жінка, тому від удару в голову у ОСОБА_1 було сильне запаморочення. Зазначила, що вона фізично не могла штовхати свекруху. Малолітній син в цей час перебував у іншій кімнаті.

ОСОБА_1 додала, що цей конфлікт, пов`язаний, зокрема, з майновим спором: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана на двох із чоловіком ще до шлюбу та оформлена як спільна власність (по 1/2 частки). Згодом чоловік свою частку квартири подарував батьку (тестю), оскільки боявся, що на квартиру накладуть арешт через його ухилення від військової служби. Коли стало відомо, що сім`я розпадається, квартирне питання стало основним подразником для свекрухи. Тепер, щоб отримати можливість проживати у квартирі, свекруха намагається відібрати дитину. Також вказує, що малолітній син потребує постійного лікування та догляду, так як має підтверджені діагнози та особливі потреби для нормального розвитку. Перебування у домі свекрухи шкодить його здоров`ю, оскільки він щоразу стає свідком сварок, які там відбуваються.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Антонюк Ю.М. просила закрити провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. Вказала, що винуватість ОСОБА_1 не доведена матеріалами справи. Сама потерпіла у судове засідання не з`явилась, хоча суд і відкладав розгляд справи, здійснював її виклик та надавав можливість надати пояснення у справі. Тобто потерпіла уникла участі у судовому засіданні свідома, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку особи, що притягується до адміністративної відповідальності та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Частиною 2 статті 173-2 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017 (далі Закон № 2229-VIII), домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 14 ч.1 ст. 1 Закону № 2229-VIII, психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з визначенням, яке надане у пункті 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII, фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Диспозиція частини 1 та частини 2 статті 173-2 КУпАП в якості обов`язкового елементу об`єктивної сторони домашнього насильства передбачає настання наслідків у виді реального заподіяння шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої.

Однак із матеріалів справи не встановлено, що наслідком дій ОСОБА_1 є заподіяння шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої. Будь-які відомості та докази про ці обставини у матеріалах справи відсутні. Зі змісту протоколу не встановлено чи завдана така шкода потерпілій.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №221407 зазначено, що ОСОБА_1 о 20 год. 45 хв. 23.08.2025 здійснювала домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно ОСОБА_2 , а саме: кричала, штовхаючись, висловлювалась лайливою мовою та провокувала на сварку, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Свідки події відсутні.

Тобто вказано що здійснювались дії психологічного та фізичного характеру, однак не зазначено, що цими діями завдано шкоди психічному чи фізичному здоров`ю потерпілої.

У протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 23.08.2025 обставинами справи вказано, що ОСОБА_1 почала провокувати на сварку, штовхати та кричати, чим почала створювати нестерпні умови для проживання. У відповідній графі зазначено, що такі дії проявлялись в тому, що правопорушниця вдарила потерпілу в область голови, після чого вилізла гуля. У графі «чи були очевидці події» вказано, що не було. Зі слів потерпілої записано вірно та підпис потерпілої наявний.

У поясненнях ОСОБА_2 від 23.08.2025 зазначено, що до її квартири прийшла невістка, яка була випивша, хотіла забрати онука. Так як було вже темно, вони сказали, що викличуть таксі, але невістка хотіла їхати на трамваї. Вони їй не дозволили. Тоді вона почала кричати і вдарила ОСОБА_1 по голові, від чого у останньої з`явилась гуля. Вказано, що правопорушниця почала з битися з потерпілою, чоловіком потерпілої та сином потерпілої. Тому їм довелося викликати поліцію.

Тобто у матеріалах справи наявні розбіжності щодо обставин конфлікту. Відповідно до протоколу про адмінправопорушення та протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення події відбувалися без свідків, очевидців. А у поясненнях потерпілої є вказівка про участь у бійці чотирьох осіб: потерпілої, чоловіка потерпілої, та сина потерпілої із ОСОБА_1 .

Разом із цим стосовно ОСОБА_1 складено протокол серії АПР18 №221406, згідно з яким вказані події відбувалися ще й у присутності дитини.

За клопотанням захисника Самойлюк О.М. судове засідання відкладалось та суд здійснював виклик потерпілої особи, щоб остання могла надати пояснення, зокрема, щодо зазначених розбіжностей. Однак, відповідно до отриманої заяви потерпіла не бажала надавати пояснення, а просила суд враховувати ті, що наявні в матеріалах справи.

У поясненнях особи, що притягується до адміністративної відповідальності вказано, що її свекруха спровокувала напад на неї. Вказує, що не наносила свекрусі тілесних ушкоджень, тобто спростовує пояснення потерпілої.

Одночасно, суд звертає увагу, що за фактом вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП працівниками поліції не відібрано пояснень, а ні в законного представника малолітньої дитини, а ні в самої дитини, а лише додано ксерокопії із оригіналів пояснень, рапорту та протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення, що додані до протоколу, складеного за фактом вчинення правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

До матеріалів справи додано форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 23.08.2025 щодо постраждалої особи ОСОБА_3 та форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 23.08.2025 щодо постраждалої особи ОСОБА_2 . У цих документах поліцейськими визначено рівень небезпеки низький.

Відповідно до консультативного висновку №322 від 15.09.2025 лікаря КНП "Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка ВОР" під час патопсихологічного обстеження дитини ОСОБА_3 ставлення до матері позитивне. Зі слів дитини у стосунках між бабусею і дідусем спостерігаються конфлікти, під час яких іноді фізичні дії спрямовуються на нього.

До матеріалів справи додано копію заключення №219/23 від 14.03.2023, що підтверджує пояснення особи, стосовно якої розглядаються адмінматеріали, про стан здоров`я малолітнього сина та потребу у постійному його догляді.

На адвокатський запит КНП «ЦПМСД №3 м. Вінниці надало відповідь від 19.09.2025 за №1289, що 17.06.2020 ОСОБА_3 задекларований в лікаря педіатра ОСОБА_8 . Усі візити із дитиною до лікаря були у супроводі матері.

Згідно із випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 24.08.2025 ОСОБА_1 звернулась до КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», тобто на наступний день після події. Повний діагноз: забій м`яких тканин голови, вегето-судинна дистонія. Короткий анамнез: травма 23.08.2025 в побуті в епізоді конфлікту з відомими. Дата створення документа 24.08.2025.

Відповідно до судового наказу №127/28818/25, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області від 15.09.2025, постановлено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 .

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого №18415 від 30.08.2025 ОСОБА_2 звернулась до Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги. Вказано діагноз - забій плеча та плечового поясу, дата травми 23.08.2025.

Суд звертає увагу, що потерпіла звернулась до лікаря через тиждень після подій, що могли мати місце. Однак вказана травма не узгоджується із поясненнями потерпілої, а саме, що їй нанесено удар в голову, після якої у неї з`явилась гуля на голові.

Окрім цього, Законом (№3733-IX від 22.05.2024) внесено зміни і до статті 269 КУпАП «Потерпілий», відповідно до якої якщо адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173-2 або 173-6 цього Кодексу, було вчинено у присутності малолітньої чи неповнолітньої особи, така особа також визнається потерпілим, незалежно від того, чи було їй заподіяно шкоду таким правопорушенням, і на неї поширюються права потерпілого, крім права на відшкодування майнової шкоди.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство саме відносно малолітньої дитини.

Таким чином, якщо правопорушення вчинено не безпосередньо стосовно дитини, а тільки у її присутності, то вказана дитина визнається потерпілою і у працівників поліції не має необхідності складати окремий протокол, так як жодних дій по відношенню до дитини вчинено не було.

Отже, враховуючи викладені обставини та досліджені докази, суд вважає не доведеним, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, тобто вчинення домашнього насильства стосовно дитини.

Ураховуючи недоліки оформлення (відсутність зазначення місця вчинення правопорушення та чіткого викладу обставин, а саме наслідків у виді заподіяння шкоди), а також доказову невизначеність (відсутність об`єктивних свідчень, експертних висновків чи медичної документації, яка б підтверджувала заподіяння шкоди фізичного або психічного здоров`я потерпілій), суд також і не має підстав для встановлення наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, ст. 173-2 КУпАП.

Згідно із положеннями ст. 279, 280 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, волночас суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказані вимоги закону узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Суд наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010, відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі й закріплених в статті 62 Конституції України.

Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Положення статті 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява №39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Згідно із ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, і ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З урахуванням вимог статей 245, 251, 252 КУпАП, ст. 62 Конституції України поза розумним сумнівом не доведена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, за відсутності переконливих доказів щодо винуватості ОСОБА_1 , суд доходить висновку про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 7, 173-2, 247, 251, 279, 280, 283, 284, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України за відсутністю в її діях вказаних складів адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В. В. Горбатюк