ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2280/25 Справа № 185/826/25 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за участю (в режимі відеоконференції) :

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Букура М.Є.

апеляційну скаргу захисника Букура Ю.П. на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2025 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 124 КУпАП, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на проведення судових експертиз у розмірі 10 330 (десяти тисяч триста тридцяти) гривень 75 копійок, провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, закрито на підставі ч. 2 ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладання адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 124 КУпАП, у зв`язку із тим, що останній 16 січня 2025 року об 11:45 годині, керуючи автомобілем Фольксваген Пассат, номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті вулиці Шевченка та вулиці Полтавської в місті Павлограді Дніпропетровської області, при виїзді на нерегульоване перехрестя не надав переваги у русі автомобілю Шевроле Авео, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, чим порушив вимоги пункту 16.11 Правил дорожнього руху, внаслідок чого сталося зіткнення і автомобілі отримали механічні пошкодження.

Разом із тим суд, проаналізувавши матеріали справи, враховуючи вимоги ст. 38 КУпАП, та прийшов до висновку про збіг строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП, та про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Букур М.Є. просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі закінчення строку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, без зазначення вини та без покладення на нього витрат на проведення експертиз.

Вказує, що, застосовуючи норми КК України за аналогією, під час розгляду адміністративного правопорушення предметом дослідження має бути питання наявності чи відсутності обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме причинного зв`язку між допущеними обома учасниками дорожнього руху порушеннями правил безпеки дорожнього руху, якщо такі мали місце, та наслідками.

У межах даної справи було проведено два експертних дослідження, в межах яких експерти зазначили про наявність вини водія ОСОБА_1 та про недостатність вихідних даних для встановлення вини ОСОБА_2 . Стороною захисту було надано до суду необхідні вихідні дані для призначення експертного дослідження, однак суд відмовив у його призначенні, у зв`язку із чим не дослідив у повному обсязі ступінь вини кожного водія у настанні дорожньо-транспортної пригоди з метою досягнення мети зазначеної у КУпАП.

Зазначає, що у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстави збігу строку притягнення до адміністративної відповідальності, суд не повноважний одночасно вирішувати питання про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні правопорушення.

Крім того вказує, що питання відшкодування витрат на проведення судових експертиз врегульовані положеннями ч. 4 ст. 15 Закону України Про судову експертизу, які передбачають здійснення судових експертиз за рахунок замовника лише у кримінальних провадженнях.

Щодо строку апеляційного оскарження зазначає, що згідно із відомостями ЄДРСР оскаржувана постанова набирала законної сили 04 серпня 2025 року, у зв`язку із чим пропуск строку відбувся з поважних причин, а тому просить поновити строк апеляційного оскарження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених у ній підстав; вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови, суд апеляційної інстанції з метою забезпечення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, яке стосується її інтересів, вважає за необхідне його задовольнити та розглянути апеляційну скаргу по суті.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зважає на те, що відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне та вмотивоване рішення.

Аналізуючи з урахуванням доводів апеляційної скарги висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає його законним і обґрунтованим, таким, що відповідає фактичним обставинам справи та повністю узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; схемою місця події; письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 ; відеозаписом, який долучений до матеріалів справи; експертними висновками.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього уповноваженою особою органів поліції, та доведеність вини правопорушника поза розумним сумнівом.

На переконання суду апеляційної інстанції, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.11 ПДР України, що перебуває у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, яка спричинила пошкодження транспортних засобів, а саме з них вбачається, що останій, керуючи автомобілем Фольксваген Пассат, номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті вулиці Шевченка та вулиці Полтавської в місті Павлограді Дніпропетровської області, при виїзді на нерегульоване перехрестя не надав переваги у русі автомобілю Шевроле Авео номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення.

Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що у межах судового розгляду в суді першої інстанції за ініціативою сторони захисту було послідовно призначено та проведено дві судових експертизи, при цьому як висновок експерта № СЕ-19/104-25/12415-ІТ від 04.04.2025 року (а.с. 60-67), так і висновок експерта № КСЕ19/104-25/19607 від 10.06.2025 року (а.с. 107-116) містять категоричні висновки про наявність у діях водія ОСОБА_1 порушень ПДР, які перебувають у причинному зв`язку із настанням події ДТП, як за механізмом ДТП, вказаним водієм ОСОБА_2 , так і за механізмом, вказаним самим ОСОБА_1 .

Відтак висновок суду першої інстанції про винуватість водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає правильним та з ним погоджується.

Аналізуючи апеляційні доводи захисника, суд апеляційної інстанції вважає їх такими, що не обгрунтовують апеляційні вимоги.

Так, не можна погодитись із посиланнями апелянта на неповноту судового розгляду внаслідок не призначення у справі третьої судової експертизи, оскільки відсутні розумні підстави для сумнівів у достатності висновків двох раніше проведених у справі експертиз. Суд апеляційної інстанції звертає увагу на очевидність допущеного ОСОБА_1 порушення вимог ПДР, яке полягає у виїзді на нерегульоване перехрестя з другорядної дороги та здійсненні зіткнення із автомобілем, який рухався на перехресті по головній дорозі.

Доводи щодо необхідності з`ясування питання про можливу винуватість у настанні ДТП також і водія ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки винуватість цього водія виходить за межі судового розгляду, предметом якого є дослідження винуватості виключно водія ОСОБА_1 в обсязі обвинувачення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з мотивів закінчення строку накладання адміністративного стягнення, не повинен був вирішувати питання про винуватість ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки у межах судового розгляду ОСОБА_1 свою винуватість послідовно заперечував, а відтак суд першої інстанції грунтовно розглянув спочатку питання про наявність підстав для закриття провадження згідно із п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, і лише встановивши їх відсутність, вирішив питання про закриття провадження згідно із п. 7 ст 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо безпідставного, на його думку, стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення судових експертиз суд апеляційної інстанції оцінює критично.

Так, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, що знайшла своє відображення зокрема у рішення у справах "Надточій проти України", "Енгель та інші проти Нідерландів", "Озтюрк проти Німеччини" та "Лутц проти Німеччини", частина правопорушень, що переслідуються у межах провадження у справах про адміністративні правопорушення на підставі положень КУпАП, мають ознаки та критерії, достатні для віднесення їх до проваджень кримінально-правового характеру, а отже процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності за ними підпадає під визначення «кримінальної» у розумінні ст. 4 Протоколу № 7 Конвенції та підлягає здійсненню із дотриманням відповідних гарантій, зокрема в частині забезпечення права на захист, доведеності винуватості поза розумним сумнівом, відсутності у суду повноважень щодо виходу за межі пред`явленого особі обвинувачення тощо.

ЄСПЛ у рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення ЄСПЛ у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року).

Відтак у тих випадках, коли положення КУпАП не регулюють відповідні процесуальні питання, належить вважати правильним застосування за аналогією закону положень КПК України, які регулюють подібні за змістом правовідносини у межах кримінального процесу, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції погоджується із правильністю прийнятого судом першої інстанції рішення про стягнення з ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України у дохід держави витрат на проведення у справі судових експертиз, призначених за клопотанням сторони захисту, які були проведені державними експертним установами, що фінансуються за рахунок державного бюджету.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на викладене вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Букур М.Є. залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 , провадження щодо якого у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з закінченням строку накладання адміністративного стягнення, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця