Номер провадження: 33/813/1879/25
Головуючий у першій інстанції Деркачов О. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду: Громік Р.Д.

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

за участі:

правопорушника ОСОБА_1

захисника Струкової К.О.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Пересипського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2025 року, якою накладено на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто стягнено в дохід держави 40800 грн, а також позбавлено права керування транспортними засобами на строк 5 років; стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн, за наступними платіжними реквізитами,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №362571 від 05.07.2025 вбачається, що 05 липня 2025 року о 23 годині 25 хвилин біля буд.№12, по вул. Одарія, в м. Одесі ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Hyundai Accent», н/з НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії, повторно протягом року, чим порушив вимоги п.2.1«а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР).

Постановою судді Пересипського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2025 року накладено на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто стягнено в дохід держави 40800 грн, а також позбавлено права керування транспортними засобами на строк 5 років; стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн, за наступними платіжними реквізитами.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді та провадження закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального та матеріального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що:

1) не доведено кваліфікуючої ознаки «повторності протягом року», тобто неправильне застосування ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки в постанові судді Пересипського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2025 року зазначає, що 12 липня 2025 року ОСОБА_3 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, що пізніше ніж події 05.07.2025;

2) судом першої інстанції допущено порушення правил доказування, оскільки суд обмежився лише довідкою з порталу Адмінпрактики, проте судом не встановлено оскарження даної постанови ЕНА №2593176 від 12.07.2024, сплати штрафу за цією постановою тощо;

3) суд першої інстанції неправильно застосував санкцію в частині позбавлення права керування, оскільки ОСОБА_2 немає такого права, а тому призначення покарання у вигляді позбавлення права покарання не може застосовуватися відносно особи, яка не набула такого права.

Вивчивши доводи поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з п. 2.1.а Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частина 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, чи керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, або керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 5 ст. 126 КУпАП необхідно встановити факт керування особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, і що таке керування є повторним протягом року.

При цьому, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №362571 від 05.07.2025(а.с. 1);

- довідкою про отримання (неотримання) особою посвідчення водія з якої вбачається, що відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», станом на 05.07.2025, громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не отримував в Україні посвідчення водія (а.с.3);

- довідкою про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення з якої вбачається, що відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», станом на 05.07.2025, громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом року піддавався адміністративному стягненню за ч. 2 ст. 126 КУпАП 12 липня 2024 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2593176, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн (а.с.4);

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2593176 від 12.07.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн (а.с.5),

- відеозаписами, що є додатком до протоколу (а.с. 6).

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, дійшов правильного висновку, що в діях ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності, вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.5 ст.126 КУпАП.

Суд першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення правильно враховував: ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, а також те, що умисні дії правопорушника були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що необхідним і достатнім адміністративним стягненням для правопорушника буде штраф з позбавленням права керування транспортними засобами, з метою подальшого запобігання правопорушень та виховування особи в дусі дотримання «Правил дорожнього руху України».

Обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, не встановлені.

При накладенні стягнення суд першої інстанції правильно врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що не доведено кваліфікуючої ознаки «повторності протягом року», тобто неправильне застосування ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки в постанові судді Пересипського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2025 року зазначено, що 12 липня 2025 року ОСОБА_3 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, що пізніше ніж події 05.07.2025, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Дійсно в постанові судді Пересипського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2025 року міститься посилання на те, що ОСОБА_2 12 липня 2025 року притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, що також підтверджено змістом постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2593176.

З матеріалів справи вбачається, що як доказ наявності повторності протягом року долучено:

- довідка про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення з якої вбачається, що відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», сатном на 05.07.2025, громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом року піддавався адміністративному стягненню за ч. 2 ст. 126 КУпАП 12 липня 2024 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2593176, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн (а.с.4);

- постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2593176 від 12.07.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн (а.с.5).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції допущено описку в частині дати притягнення ОСОБА_1 , оскільки замість правильної дати 05.07.2024, помилково зазначено 12 липня 2025, однак вказані розбіжності спростовуються доказами, наявними матеріалами справи, які в свою чергу доводять наявність повторності в діях ОСОБА_1 , а тому доводи в цій частині є необґрунтованими.

Посилання скаржника про те, що судом першої інстанції допущено порушення правил доказування, оскільки суд обмежився лише довідкою з порталу Адмінпрактики, так як судом першої інстанції не встановлено оскарження даної постанови ЕНА №2593176 від 12.07.2024, сплати штрафу за цією постановою тощо, не спростовують факту правопорушення з огляду на таке.

Відповідно до п. 5 розділу VII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, у разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

Тобто, аналіз вищевказаної норми дає підстави стверджувати, що до матеріалів справи в обов`язковому порядку долучається довідка про повторність. Вимоги для долучення інших документів відсутні.

У матеріалах справи наявна довідка з бази ІКС ІПНП «Адмінпрактика» про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення з якої вбачається, що відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», станом на 05.07.2025, громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом року піддавався адміністративному стягненню за ч. 2 ст. 126 КУпАП (а.с. 4), а також постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2593176 від 12.07.2024 (а.с.5)

Більше того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції адвокат та ОСОБА_2 зазначили, що не оскаржували вищевказану постанову серії ЕНА №2593176 від 12.07.2024.

Таким чином, матеріали справи містять належні докази про наявність повторності в діях ОСОБА_1 , а тому доводи скаржника є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно застосував санкцію в частині позбавлення права керування, оскільки ОСОБА_2 немає такого права, а тому призначення покарання у вигляді позбавлення права покарання не може застосовуватися відносно особи, яка не набула такого права, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

За змістом ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

За позицією апеляційного суду, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами вимоги закону судом першої інстанції були дотримані у повній мірі.

Апеляційний суд звертає увагу, що санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого. Санкції вказаної статті передбачає альтернативне стягнення в частині оплатного вилученням транспортного засобу чи без такого, проте будь-яких альтернативних видів стягнення в частині позбавлення права керування санкція вказаної статті не передбачає.

Слід зазначити, що позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 24 КУпАП. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети стягнення щодо запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень як особою, що притягнута до адміністративної відповідальності, так і іншими особами, з дотриманням засад справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Накладене місцевим судом на ОСОБА_1 стягнення відповідає санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП, є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню нових правопорушень.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Пересипського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2025 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Пересипського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік