Справа № 405/5827/25
провадження № 3/405/1651/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 м. Кропивницький

Суддя Подільського районного суду м. Кропивницького Юр`єва К.С., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП фізичної особи НОМЕР_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ :

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №454674 від 15.09.2025 вбачається, що 10.09.2025, о 15 год. 13 хв., у м. Кропивницькому по вул. Пашутинська, 22, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Honda Accord, державний номерний знак НОМЕР_2 , в порушенні вимог п.п 10.1., 13.1. ПДР України допустила ДТП після чого залишила місце події. Для встановлення всіх обставин події було проведено ряд поліцейських заходів.

Вказаним діями ОСОБА_1 порушила п.п. «а» п. 2.10 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що не знала про факт ДТП; не відчула, що скоїла контакт з іншим транспортним засобом; якщо б відразу відчула та побачила, що зачепила інший транспортний засіб то не залишила б місце ДТП, а дочекалась працівників поліції; умислу залишати місце ДТП не було.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, повно та всебічно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Стаття 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №454674 від 15.09.2025, ОСОБА_1 ставиться в провину те, що вона в порушення п.п. «а» п. 2.10 Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом Honda Accord, державний номерний знак НОМЕР_2 , допустила ДТП після чого залишила місце події.

При цьому будь-які докази про те, що ОСОБА_1 умисно залишила місце ДТП в матеріалах справи не має. Так, з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що вона місце ДТП умисно не залишала, вона не усвідомлювала про те, що машина під її керуванням допустила наїзд на інший припаркований автомобіль, тому вона далі поїхала по своїм справам, контакту з іншим автомобілем вона не відчула. Про обставини викладені в протоколі, дізналась від працівників поліції 15.09.2025, наміру приховувати обставини та події дорожньо-транспортної пригоди та залишати місце її вчинення, вона не мала, якби дізналась раніше про те, що сталось, повернулась на місце ДТП.

Із врахуванням загального визначення поняття адміністративного правопорушення обов`язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на залишення водієм транспортного засобу місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

При цьому діяння, передбачені ст. 122-4 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що з наданих суду пояснень ОСОБА_1 вбачається, що вона не мала умислу на вчинення будь-якого порушення, а працівниками поліції не надано до суду доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 діяла умисно та усвідомлювала протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок. Під час судового розгляду таких доказів також не здобуто.

Відтак, встановлені судом факти вказують на відсутність в діях ОСОБА_1 умислу на порушення п.п. «а» 2.10 ПДР України, а також не доведення перед судом достатніми та допустимими доказами поза розумним сумнівом ознак суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, та форми вини ОСОБА_1 у його вчиненні в будь-якій формі.

За таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини), тож, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутній склад адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження по справі відносно ОСОБА_1 ст.122-4 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 7, 40-1, 122-4, 247, 283-291 КУпАП України, суд

постановив:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП фізичної особи НОМЕР_1 , за ст. 122-4 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Подільський районний суд міста Кропивницького протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Катерина Сергіївна Юр`єва