ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю секретаря судового засідання Пархоменко Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Іванової О.І., на постанову Шевченківського районного суду м. Полтава від 16 липня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, і накладено на нього стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 605 гривень 60 копійок судового збору.

За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 25 червня 2025 року о 19 годині 30 хвилин по вул. Олександра Оксанченка, 29 у м. Полтава в порушення вимог п.п.10.9, 2.10 «а» ПДР України, керуючи транспортним засобом «Chevrolet Lacetti», н.з. НОМЕР_1 , на парковці під час руху заднім ходом не впевнився в безпечності та здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «Citroen C3», н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, і, будучи причетним до цієї ДТП, залишив місце її вчинення.

В апеляційній скарзі адвокат Іванова О.І. просить змінити постанову Шевченківського районного суду м. Полтава від 16 липня 2025 року в частині виду накладеного стягнення та накласти на ОСОБА_1 стягнення за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, із застосуванням ст.36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що: внаслідок ДТП автомобілю «Citroen C3», н.з. НОМЕР_2 , завдано виключно пошкодження заднього бамперу у вигляді лінії від фарби, яке не тягне суттєвих матеріальних збитків і шкоди вказаному транспортному засобу, тобто наслідки ДТП є незначними, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 вирішив знайти його власника зранку; ОСОБА_1 визнає винуватість у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому в нього наявна потреба в керуванні автомобілем для того, щоб доставляти дитину на огляд до лікаря та задоволення інших потреб дитини; суд першої інстанції належним чином не дослідив докази щодо встановлення ступеню суспільної шкідливості вчинених ОСОБА_2 правопорушень і призначення стягнення, а наведені в оскаржуваній постанові висновки про допущення ОСОБА_2 грубого порушення вимог ПДР України є безпідставними. З огляду на викладені вище обставини, апелянт вважає необхідним і достатнім накладення на ОСОБА_2 стягнення у вигляді штрафу.

Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представнику адвокату Івановій О.І., та потерпілій ОСОБА_3 було належним чином повідомлено про місце, дату, час апеляційного розгляду та в судове засідання вони не з`явились. Водночас від адвоката Іванової О.І. та ОСОБА_1 надійшли заяви, в яких вони просили: здійснювати апеляційний розгляд за їх відсутності; постанову місцевого суду в частині виду накладеного стягнення змінити й накласти на ОСОБА_1 стягнення за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, із застосуванням ст.36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень. У заяві ОСОБА_1 підтвердив те, що визнає винуватість у вчинених ним адміністративних правопорушеннях, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, зазначив, що працює вахтовим методом у Харківській області.

Суд апеляційної інстанції заслухав думку адвоката в попередньому судовому засіданні про задоволення апеляційної скарги, перевірив матеріали справи, проаналізував доводи учасників провадження та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, за встановлених місцевим судом обставин є правильним, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами по справі.

Постанова місцевого суду оскаржується апелянтом лише в частині накладення на ОСОБА_1 стягнення за вчинені ним вказані вище адміністративні правопорушення. В апеляційній скарзі адвокат порушує питання про суворість обраного ОСОБА_1 виду адміністративного стягнення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами сторони особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про можливість досягти мети адміністративного стягнення без позбавлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, шляхом застосування іншого стягнення, а не виключно позбавлення права керування транспортними засобами.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд виходить з того, що за змістом системного аналізу норм матеріального права законодавцем встановлено презумпцію застосування більш м`якого заходу примусу, в тому числі й адміністративного стягнення, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення його мети.

Обираючи вид адміністративного стягнення, який підлягає застосуванню щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначених вище вимог КУпАП не дотримався, оскільки не врахував усі обставини провадження щодо адміністративного правопорушення та особи, яка його вчинила, в їх сукупності та, як наслідок, належним чином не обґрунтував підстав для висновку про неможливість досягнення за обставин цієї справи мети адміністративного стягнення не лише шляхом позбавлення ОСОБА_1 права керування траспортними засобами.

Місцевий суд зазначив, що, з огляду на ступінь суспільної небезпеки вчинених правопорушень, особу правопорушника, який свідомо залишив місце вчинення ДТП, не вчинив дій з метою встановлення зв`язку з власником постраждалого транспортного засобу, інші обставини в справі, можливо дійти висновку, що ОСОБА_1 вчинив грубе порушення ПДР України. Інших конкретних і доречних обставин провадження судом першої інстанції враховано не було.

Так, перевіркою матеріалів справи й офіційного веб-сайту «Судова влада України» не встановлено наявність фактів притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності чи адміністративної відповідальності за вчинення аналогічних адміністративних правопорушень, наявність у нього на момент розгляду справи застосованого стягнення чи судимості, що залишилось поза увагою місцевого суду.

Оцінюючи конкретні обставини ДТП, слід врахувати й те, що автомобіль «Chevrolet Lacetti», н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 і який від ДТП отримав пошкодження, належить ОСОБА_1 , і внаслідок вчиненого ним зіткнення під час руху заднім ходом належний потерпілій автомобіль «Citroen C3», н.з. НОМЕР_2 , отримав пошкодження лише заднього бамперу з лівої сторони. Інших пошкоджень вказаного вище транспортного засобу, автомобільної дороги, вулиці, дорожніх споруд або іншого майна, заподіяння шкоди здоров`ю людей спричинено не було, що підтверджується схемою місця ДТП (а.с.5). Також ця ДТП не характеризувалась створенням наднебезпечної аварійної обстановки для учасників дорожнього руху.

Зі змісту схеми місця ДТП слідує й те, що ОСОБА_1 на місці її складання не заперечував та підтвердив своїм підписом виниклі внаслідок ДТП пошкодження транспортних засобів, не перешкоджав встановленню істини по справі, а саме наявності на його транспортному засобі пошкоджень унаслідок ДТП.

ОСОБА_1 визнав винуватість у вчинених ним адміністративних правопорушеннях, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, тобто усвідомив їх протиправний характер, що підтверджується даними його заяви, адресованої апеляційному суду.

Водночас слід зазначити, що відповідно до схеми місця ДТП обидва транспортні засоби застраховані у відповідних страхових компаніях із наявністю страхових полісів, а тому потерпіла особа забезпечена можливістю на належне й оперативне отримання страхового відшкодування завданої шкоди транспортному засобу.

Також перевіркою матеріалів провадження встановлено відсутність претензій потерпілої до ОСОБА_1 , відсутність її позиції щодо накладення на ОСОБА_1 суворого стягнення.

Як установлено у вступній частині оскаржуваної постанови й направлених поліцією до суду матеріалах, ОСОБА_1 працевлаштований (слюсарем-ремонтником «ЮНБ Укрнафта Буріння»). Згідно з даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 він має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.44). Обставин, які би обтяжували його відповідальність, не встановлено.

А, отже, і місцевий суд не обґрунтував і не спростував, чому за таких обставин неможливо досягти мети адміністративного стягнення в разі застосування штрафу.

Зазначене вище свідчить, що навіть із урахуванням наведених місцевим судом ізольованих мотивів, накладення на ОСОБА_2 стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік не буде справедливим і необхідним стягненням у досліджуваному випадку. Наведена в оскаржуваній постанові мотивація без урахування всього комплексу обставин справи не є достатньою для висновку, що перевиховання за вчинення вказаних вище правопорушень неможливе без позбавлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, права керувати транспортними засобами, особливо враховуючи відсутність у ОСОБА_1 судимостей і застосованих адміністративних стягнень. Тому наявні підстави для пом`якшення накладеного судом першої інстанції стягнення.

Ураховуючи викладені вище обставини в цьому провадженні, характер і обставини вчинених ОСОБА_2 правопорушень, ступінь його вини та ставлення до вчиненого, особу ОСОБА_2 , відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, дотримуючись принципів співмірності, індивідуалізації та пропорційності стягнення, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність застосування щодо ОСОБА_2 стягнення за ст.ст.124, 122-4 КУпАП із застосуванням ч.2 ст.36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таке стягнення відповідатиме загальним засадам застосування адміністративного стягнення, буде справедливим, необхідним і достатнім для досягнення його мети - виховання ОСОБА_2 у дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, запобігання вчиненню нових правопорушень, а також не становитиме «особистий надмірний тягар для особи».

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Іванової О.І., задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Полтава від 16 липня 2025 року в частині накладеного на ОСОБА_1 стягнення змінити: накласти на ОСОБА_1 за ст.ст.124, 122-4 КУпАП із застосуванням ч.2 ст.36 КУпАП стягнення у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень.

В іншій частині постанову місцевого суду залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун