печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2025 року м. Київ

Суддя Печерського районного суду м.Києва Соловйов Олег Леонідович, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, члена правління АТ «Українська залізниця» (далі за текстом АТ «Укрзалізниця») , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

31.07.2025 з Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, до Печерського районного суду м. Києва, надійшов протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, відносно члена правління АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1 .

Зі змісту вказаного протоколу про адміністративне правопорушення від 21.07.2025 настає, що головним спеціалістом відділу прав на доступ до інформації Департаменту додержання інформаційних прав Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Мироновою К.Ю. здійснюється провадження за зверненням ОСОБА_2 щодо порушення посадовими особами АТ «Укрзалізниця» права на інформацію. За обставинами інкримінованих події стверджується, що 18.10.2024 ОСОБА_2 звернувся до АТ «Укрзалізниця» із запитом про надання інформації щодо розміру грошових виплат та/або заробітної плати з урахуванням усіх, без виключень, доплат, які було здійснено АТ «Укрзалізниця» за кожен місяць у період часу з 01.01.2022 по день отримання запиту включно, щодо кожного члена правління та наглядової ради АТ «Укрзалізниці». За наслідками розгляду звернення у продовжений термін, заявнику 04.11.2024 надано відповідь про загальний порядок нарахування заробітної плати та посилаючись на введений в Україні воєнний стан повідомлено про неможливість отримання цієї інформації на офіційному вебсайті АТ «Укрзалізниці». За результатами звернення потерпілого до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, листами від 24.12.2024 та 24.01.2025 запропоновано АТ «Укрзалізниці» повторно розглянути звернення заявника, внаслідок чого 03.01.2025 та 31.01.2025 проінформовано Секретаріат Уповноваженого, що листами від 30.12.2024 та 30.01.2025 заявнику надано відповідь. За результатами аналізу вказаних листів зроблено висновок, що АТ «Укрзалізницею» не надано інформації за запитом ОСОБА_2 .

З огляду на викладені обставини, зроблено висновок, що членом правління АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1 , як підписантом листа-відповіді від 24.05.2025 не надано запитувану інформацію, що є порушення Закону, за яке настає адміністративна відповідальність у розумінні пункту 2 частини 1 статті 24 Закону та дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, як ненадання інформації на запит.

В судовому засіданні захисником ОСОБА_1 - адвокатом Буцулаєвим Є.Ф., наведена правова позиція за якою, стверджується про відсутність складу правопорушення, оскільки відповідь АТ «Укрзалізниця» за первинним запитом ОСОБА_2 від 18.10.2024 була надана 04.11.2024 за вих№ццуп-13/260 за підписом головного бухгалтера АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_3 та директора з управління персоналом та соціальної політики АТ «Укрзалізниця» Олени Гавури. Опираючись на те, що подальша переписка ініційована Секретаріатом Уповноваженого пов`язана з неповнотою розгляду звернення ОСОБА_2 , то член правління ОСОБА_1 не є суб`єктом вказаного правопорушення, оскільки запит від 18.10.2024 не розглядав, лист №ццуп-13/260 від 04.11.2024 не підписував. Крім того, захисник наполягав на застосуванні вимог ст. 38 КУпАП, оскільки тримісячний строк накладення адміністративного стягнення сплинув 05.02.2025, опираючись на час надання первинної відповіді.

Потерпілий ОСОБА_2 надіслав до суду письмові пояснення за змістом яких, підтвердив отримання 04.11.2024 від АТ «Укрзалізниці» відповіді на запит та звернення до Секретаріату Уповноваженого 11.12.2024 з приводу неповноти наданої інформації. Наполягав на притягненні уповноваженої особи АТ «Укразалізниці» до відповідальності, через ненадання інформації про розмір заробітної плати членів правління та наглядової ради.

Зважаючи на те, що відповідно до положень чинного законодавства, зокрема, ст. 270 КУпАП, участь потерпілого та органу влади (посадової особи), який складав протокол про адміністративне правопорушення, не є обов`язковою в межах провадження у справі про адміністративне правопорушення, то, враховуючи характер та складність справи, обсяг доказової бази, зміст та обсяг висунутих заперечень, суд доходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності потерпілого та представника органу влади, що здійснював складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

У ч. 2 ст. 212-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 21.07.2025 судом встановлено, що ОСОБА_1 , як член правління АТ «Укрзалізниця», обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, а саме: в ненаданні інформації на запит.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

У ч. 1, 2 ст. 1 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» встановлюється, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Аналіз ст. 6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» дає можливість зробити висновок, що чинним законодавством визначено види та категорії публічної інформації з обмеженим доступом, а також сукупність критеріїв та обставин, наявність і дотримання яких передбачає правомірну можливість розпорядника публічної інформації обмежити доступ до тієї чи іншої публічної інформації.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 цього ж Закону визначаються такі види публічної інформації з обмеженим доступом: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація. У свою чергу ч. 2 ст. 6 вказаного нормативно-правового акту визначається сукупність критеріїв, дотримання яких є обов`язковим для обмеження доступу до публічної інформації - обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч. 8 ст. 6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Вищевикладені положення чинного законодавства у своїй сукупності дають можливість зробити висновок, віднесення тієї чи іншої інформації до інформації з обмеженим доступом, зокрема, конфіденційної чи службової, не є визначальною та єдиною підставою для відмови у наданні доступу до неї, оскільки відмова у наданні доступу до такої інформації має обґрунтовуватися критеріями трискладового тесту, передбаченого ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації». При цьому віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом і наявність підстав для обмеження доступу до неї, передбачених ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» є підставою для обмеження доступу саме до інформації, а не до документу, в якому вона міститься.

Вказаний висновок узгоджується з п. 6.1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» від 29.09.2016 року № 10, в якому зазначається, що належність запитуваної інформації до конфіденційної, таємної або для службового користування на підставі статей 7, 8, 9 Закону № 2939-VI відповідно не є єдиною достатньою підставою для обмеження доступу до неї. Обмеження доступу до конкретної інформації допускається у разі, якщо за визначенням вона є конфіденційною або таємною або для службового користування та за умови застосування сукупності вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону № 2939-VI.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках, зокрема, інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Судом встановлено, що 18.10.2024 ОСОБА_2 звернувся до АТ «Укрзалізниця», із запитом на отримання публічної інформації, а саме: з запитом щодо надання інформації про розміри грошових виплат та/або заробітної плати, з урахуванням усі, без виключень, доплат, які було здійснено АТ «Укрзалізниця» членами правління та наглядової ради АТ «Укрзалізниці» за кожен місяць у період з 01.01.2022 по день отримання даного запиту, включно.

Листом АТ «Укрзалізниця» від 04.11.2024 № ЦЦУП-13/260 за підписом директора з управління персоналом та соціальної політики Гавура О. та головного бухгалтера ОСОБА_3 надано інформацію щодо обрання та припинення повноважень членів наглядової ради з переліком осіб. Роз`яснено, що членам наглядової ради не виплачується заробітна плата, оскільки вони не є працівниками товариства. Наведено, що за умовами укладених Договорів розмір річної винагороди члена наглядової ради складає 2 905 584грн. Конкретизовано, що кожному члену наглядової ради АТ «Укрзалізниці» (окрім О. Камишіна) в період з січня 2022 по вересень 2024 року нараховувалась Винагорода за місяць у розмір 242 132грн. Крім того, голові наглядової ради Гепарду Хаферу з 02.02.2022 по червень 2022 виплачувалась додаткова винагорода за виконання функцій голови наглядової ради у розмірі 20 відсотків від суми винагороди за місяць. Аналогічно викладена інформація щодо голови та членів правління АТ «Укрзалізниця» шляхом визначення порядку нарахування відповідно до умов договорів та вимог Законодавства.

Будучи незадоволеним форматом та змістом наданої інформації, ОСОБА_2 11.12.2024 звернувся до Секретаріату Уповноваженого за захистом своїх прав людини та громадянина.

Листами АТ «Укрзалізниця» від 30.12.2024 та 30.01.2025, на виконання листів Секретаріату Уповноваженого від 24.12.2024 та 24.01.2025 відповідно, проінформованого заявника про загальний порядок визначення умов оплати послуг та компенсації витрат членів наглядових рад, врегульований чинним законодавством.

Не вирішуючи питання щодо можливості надання такої інформації та утримуючись від аналізу щодо повноти і відповідності такої інформації, суд звертає увагу на наступні обставини.

Так, за підписами членів правління ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , 24 та 26 травня 2025 ОСОБА_2 та Секретаріату Уповноваженого, відповідно, спрямовані листи щодо повторного розгляду звернення заявника від 18.10.2024 із посиланням на результати розгляду викладених в листах від 04.11.2024 №ЦЦУП-13/260, від 30.12.2024 №ЦЦУП-13/318, від 30.01.2025 №ЦЦУП-12/17.

Звертає на себе увагу, той факт, що ОСОБА_1 відповідно до п.2 розпорядження КабМіну України «Деякі питання правління акціонерного товариства «Українська залізниця» №282-р від 01.04.2025, згідно наказу голови правління АТ «Укрзалізниця» від 02.04.2025 №(не розбірливо на а.с.74) призначений на посаду члена правління АТ «Укрзалізниця» з 10.04.2025. Наведене, виключає твердження за протоколом про можливість притягнення останнього до відповідальності, оскільки інкриміновані дії пов`язані із наданням інформації за звернення ОСОБА_2 від 18.10.2024, були вчинені до призначення ОСОБА_1 на посаду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин як відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 на час вчинення інкримінованих події не був суб`єктом вчинення даного правопорушення, тому не може бути притягнутий до відповідальності за дії які мали місце до працевлаштування.

Аналіз змісту фабули інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, дозволяє зробити висновок про неконкретизований характер, оскільки одночасно містить твердження про порушення повноти інформації вчиненого при повторному розгляді звернення ОСОБА_2 , який відбувався за пропозицією Секретаріату Уповноваженого у травні 2025 року. Наведений порядок розгляду звернень, а саме їх повторний перегляд на вимоги Секретаріату Уповноваженого, непередбачений Законом України «Про доступ до публічної інформації» та носить характер зловживання правом з метою штучного створення умов з дотримання вимог ст. 38 КУпАП щодо поновлення строку для притягнення до відповідальності у випадку настання ознак правопорушення, передбаченого ст. 212-3 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, через що провадження у справі за протоколом відносно останнього підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 7, 212-3, 221, 247, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за фактом вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення постанови.

Суддя О.Л.Соловйов