ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2539/25 Справа № 188/2446/25 Суддя у 1-й інстанції - Місюра К. В. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Хорошилова І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника Хорошилова Івана Сергійовича, подану в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працює ШУ «Першотравневе», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

на постанову судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. на користь держави з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

У постанові місцевого суду зазначено, що 09.07.2025 року о 10 годині 54 хвилини водій ОСОБА_1 в с-ще Петропавлівка по вул. Західна біля ставка очисних споруд керував автомобілем Опель Меріва, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому мав явні ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода. Від проходження огляду на стан перебування в стані алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування постанови судді, як незаконної та необґрунтованої через істотні порушення норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного застосування норм КУпАП.

Посилається на те, що суд безпідставно визнав факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом, оскільки у матеріалах справи відсутні об`єктивні докази, які б беззаперечно підтверджували на це.

Протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції містять суб`єктивні твердження про те, що ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля та автомобіль покотився. Свідок ОСОБА_3 засвідчив, що двигун транспортного засобу не був запущений, а авто скотилося з вимкненим двигуном через ухил місцевості, що спростовує факт керування.

У матеріалах справи відсутні докази законності зупинки транспортного засобу працівниками поліції, що є обов`язковою умовою для проведення огляду водія на стан сп`яніння.

Апелянт зазначає, що працівниками поліції також було порушено порядок проведення огляду на стан сп`яніння та не доведено факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду. Так, пропозиція огляду на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі не супроводжувалась залученням двох свідків, як того вимагає п. 6 Порядку № 1103. В акті огляду вказано, що проводилась відеофіксація на нагрудну камеру (бодікамеру), але відеозапис фактично відсутній, що робить зазначення в акті помилковим і акт недопустимим доказом.

ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, що суперечить твердженням протоколу та рапорту поліцейського, а відсутність двох свідків, відеозапису та підпису ОСОБА_1 в акті огляду унеможливлює визнання факту відмови.

Однак суд першої інстанції розцінив факт невизнання вини ОСОБА_1 способом захисту та наміром ухилитися від відповідальності без належного обґрунтування. Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні допитаний не був, а його свідчення про відсутність запуску двигуна автомобіля судом не враховані. Також суд не врахував відсутність у матеріалах справи повідомлення про ДТП та запису в ЄО, а також доказів законної зупинки транспортного засобу. Вказане порушило принцип об`єктивності та всебічності розгляду справи. Сплата штрафу за не пристебнутий ремінь безпеки не є визнанням вини чи факту керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Оскарження постанови працівника поліції від 09.07.2025 не було подане через економічну необґрунтованість, оскільки розмір штрафу становив 510 грн, тоді як судовий збір за оскарження 605 грн, а витрати на послуги адвоката для складання скарги та представництво у суді значно перевищують суму штрафу.

Враховуючи наведене, захисник просить постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 02.09.2025 щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисник Хорошилов І.С. підтримали доводи поданої апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, просили апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Додатково захисник звертав увагу на тому, що в матеріалах справи відсутні докази факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за встановлених судом обставин, оскільки автомобіль останнього мимоволі покотився з пригорку, де був припаркований. Ця обставина підтверджується наявними у справі письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 .

Крім того посилався на порушення працівниками поліції Порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного ч.2 ст.266 КУпАП, оскільки факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння не підтверджується жодними показами свідків, а долучений до справи диск з боді-камер патрульних поліцейських не має жодного файлу відеозапису.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, заперечував та щодо обставин події зазначив, що 09.07.2025 року зранку вони з товаришами приїхали відпочити на ставок в с-ще Петропавлівка. Свій автомобіль він залишив на ручному гальмі під уклоном. З ними також був тверезий водій ОСОБА_4 , який у подальшому повинен був відвезти усіх по домам. У якийсь момент він побачив, як свідок ОСОБА_3 пішов до його автомобіля і той став скочуватися з пригорку у бік ставка. Вони намагалися зупинити автомобіль, але той наїхав на ногу ОСОБА_3 і врізався в дерево. Потім викликали ДСНС, але разом з рятувальниками приїхали працівники патрульної поліції, поцікавилися, чий автомобіль, перевірили документи та склали на нього- ОСОБА_1 адмінпротокол за ч.1 ст.130 КУпАП. Однак ніхто йому не пропонував пройти огляд на стан сп`яніння ані на місці, ані у лікарні.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Між тим, вказаних вимог закону судом першої інстанції не дотримано з огляду на наступне.

Як слідує зі змісту постанови суду першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя місцевого суду послався, як на докази, на матеріали справи, а саме на: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 386039 від 09.07.2025; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; рапорт працівника поліції; пояснення ОСОБА_3 ; копію постанови про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 09.07.2025 щодо на ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Однак, перевіряючи вказані докази, суд апеляційної інстанції дійшов до переконання, що вони не вказують прямо або опосередковано на винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на таке.

За матеріалами справи ОСОБА_1 заперечував свою вину під час складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 09.07.2025 серії ЕПР1 №386039 (а.с.1) вбачається, що 09.07.2025 о 10 годині 54 хвилини водій ОСОБА_1 в с. Петропавлівка по вул. Західна біля ставка очисних споруд керував автомобілем Опель Меріва, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому мав явні ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода. Від проходження огляду на стан перебування в стані алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

У протоколі в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення зазначено на окремому аркуші.

Документи не вилучались, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався.

Технічний засіб відеозапису: 799652.

Згідно Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нерозбірлива мова.

Водій від проходження огляду та від підпису в акті відмовився.

Вказано, що подія зафіксована на боді-камеру 799652 (а.с.2).

Разом з цим суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що в Акті працівниками поліції не зазначено П.І.Б. водія, відносно якого цей документ було складено.

Відповідно до рапорту інспектора СРПП капітана поліції Карпенко О.В., 09.07.2025. було здійснено виїзд на повідомлення про те, що на ставку очисних споруд трапилось ДТП з потерпілими. Виїздом на МП встановлено, що факт ДТП не знайшов свого підтвердження, коли в той час трапилось наступне: водій ОСОБА_1 , 1980 року народження, в стані алкогольного сп`яніння сів за кермо автомобіля Опель Меріва, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль покотилось. Щоб транспортний засіб не з`їхав у ставок, ОСОБА_3 , 1998 року народження став попереду та йому притисло ногу між деревом та автомобілем, тілесних ушкоджень не отримав, претензій не має, авто не пошкоджено, водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер або в лікарні, на що водій відмовився. Подію зафіксовано на боді-камеру № 799652 (а.с.3).

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 , останній від дачі пояснень відмовився відповідно до положень ст. 63 Конституції України (а.с.4).

Свідок ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях зазначив, що 09.07.2025 року близько 10.50 годин він приїхав на ставок очисних споруд разом із ОСОБА_1 , де вони на пляжі вживали спиртні напої, після чого ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля та авто покотилось. ОСОБА_3 став попереду, щоб авто не скотилось у ставок та йому притиснуло ногу до дерева. Тілесних ушкоджень ОСОБА_3 не завдано, автомобіль не пошкоджений (а.с.5).

Згідно копії розписки ОСОБА_5 , 09.07.2025 о 12.00 годині від працівників поліції він отримав автомобіль Опель Меріва, д.н.з. НОМЕР_1 для зберігання. ОСОБА_5 зобов`язався не передавати керування автомобілем його власнику ОСОБА_1 до його повного витверезвлення (а.с.6).

Відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 09.07.2025 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП (а.с.7).

Крім того, судом апеляційної інстанції було відтворено відеозапис на диску DVD-R, долученому до матеріалів справи працівниками поліції, однак диск виявився пустим, який не має жодного відеофайлу (обкладинка справи).

Отже, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як зазначено у п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі- Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 за №1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з п.п.6,7 розділу I Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За приписами частини 2 ст.266 КУпАП (Із змінами і доповненнями, внесеними в останнє згідно із Законом України від 16.02.2021 р. № 1231-IX) огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У контексті Правил дорожнього руху, водій - це особа, яка керує транспортним засобом, що включає в себе наявність посвідчення водія відповідної категорії, яке дає право на керування даним транспортним засобом.

Згідно ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Як убачається з наданих матеріалів справи, при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 386039 від 09.07.2025, працівниками поліції застосувалась фіксація правопорушення за допомогою нагрудної камери № 799652. Свідки під час фіксації правопорушення не залучались (а.с.1).

Органом поліції до суду разом із протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 386039 від 09.07.2025 надано диск, який не має жодного відеофайлу, є пустим (обкладинка справи).

Проаналізувавши зазначені обставини та наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що працівники поліції було порушено процедуру огляду водія на перебування у стані алкогольного сп`яніння, чи у даному випадку фіксування факту відмови водія від проходження огляду, встановлену вимогами ст. 266 КУпАП, оскільки в матеріалах провадження відсутній відеозапис події, який підтверджує факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження запропонованого огляду на перебування у стані алкогольного сп`яніння, при цьому свідки поліцейськими залучені не були.

Враховуючи викладене, за результатами судового розгляду суд апеляційної інстанції дійшов до переконання про порушення працівниками поліції процедури огляду водія на перебування у стані алкогольного сп`яніння та про відсутність належних і достатніх доказів відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку 09.07.2025 о 10:54:00 годині, оскільки запропонований працівниками поліції порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння не відповідає вимогам, передбаченим ст. 266 КУпАП.

Водночас апеляційний суд визнає неналежним доказом Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння ( а.с.4), оскільки в ньому не зазначено П.І.Б. водія, відносно якого цей документ було складено, що позбавляє суд ідентифікувати особу водія, щодо якого проводився огляд на стан сп`яніння. А отже Акт у даному конкретному випадку ані прямо, ані опосередковано не доводить факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння. Не доводить вказаного факту й письмові пояснення свідка ОСОБА_3 .

Відповідно до положень ст.1 та ч.1 ст.2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Протокол про адміністративне правопорушення (а.с.1) та рапорт патрульного поліцейського (а.с.3), без наявності інших належних та переконливих доказів, не можуть бути беззаперечними доказами вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Таким чином слід дійти висновків про те, що судом першої інстанції, у порушення вимог ст.280 КУпАП, не було з`ясовано усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та суд дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи апеляційним судом мають бути витлумачені на користь останнього.

Апеляційний суд констатує, що у даній справі судом першої інстанції не доведено «поза будь-яким розумним сумнівом», що ОСОБА_1 маючи ознаки алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Тому апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи сторони захисту про відсутність доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, постанову судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника Хорошилова І.С. підлягає задоволенню, а постанова судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2025 року підлягає скасуванню, із закриттям провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Хорошилова Івана Сергійовича задовольнити.

Постанову судді Петропавлівського районного суду Дніпровської області від 02 вересня 2025 року про визнання винним і притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО