Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/534/25 Головуючий у суді І-ї інстанції Петров Р. І.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2025 року.Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Майорова Сергія Володимировича на постанову Фортечного районного суду м. Кропивницького від 29 липня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано виннуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,,

за участю:

захисника Майорова С.В., (в режимі відео конференції),

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно постанови Фортечного районного суду м. Кропивницького від 29 липня 2025 року, ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 03.06.2025 року, о 02-16 год., керуючи автомобілем «Volkswagen Jetta», д/н НОМЕР_2 , по вул. Юрія Липи (Бєлінського), 60/51 в м. Кропивницькому, був зупинений працівниками поліції, які після підозри щодо перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння запропонували останньому пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, однак ОСОБА_1 від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» та проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним рішенням районного суду, захисник Майоров С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі, за відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом грубо порушене право на захист, оскільки захисник був штучно позбавлений права бути почутим. Зокрема суд у постанові зазначив, що ОСОБА_1 та його захисник до приміщення суду не з`явились, були повідомлені належним чином, про час, день та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Однак, захисник у зв`язку із значною територіальною віддаленістю від місця розгляду справи, воєнним станом, зайнятістю в інших процесах в дні судового засідань, неодноразово подавались до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, з власних технічних засобів. Проте, суд у призначений час не забезпечив участі в режимі відеоконференції, та в подальшому захисник дізнався, що судом була прийнята оскаржувана постанова саме в цей день.

Тобто висновки зазначені у постанові, що захисник не з`явився, та не повідомив про причини неявки, не відповідає дійсності, тому як суд завчасно був повідомлений про бажання захисника приймати участь у розгляді справи безпосередньо ще 23.07.2025 на наступну дату судового засідання 29.07.2025. Така позиція суду у оскаржувнній постанові свідчить про необ`єктивність, як в цьому факті так і інших наведених ним.

Також, судом у оскаржуваній постанові зазначається, що вина ОСОБА_1 доведена актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак вказаний акт не містить жодного доказового значення, щодо перебування особи з ознаками алкогольного сп`яніння, тому як ОСОБА_1 відповідно до фабули зазначеній у протоколі відмовився від огляду на місці та в медичному закладі. Вказаний акт свідками не підписаний, як і ОСОБА_1 , тому посилатись на вказаний документ, як на доказ, є безпідставним. Суд посилається як на доказ вини ОСОБА_1 , - на направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 03.06.2025року, однак вказане направлення ніяким чином не підтверджує факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та відмову від огляду на стан алкогольного сп`яніння, а лише процедурним документом поліцейського, тому не є доказом вини ОСОБА_1 , у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Наявна в матеріалах справи Довідка про отримання особою посвідчення водія на право керування транспортним засобом, - зовсім не містить ознак офіційного документу, або письмового доказу, тому як є лише аркушем із надрукованим текстом відповідного змісту, без необхідних вихідних даних установи яка видала вказану довідку, підпису посадової особи, та печатки. За таких умов, не є письмовим доказом наявності, або відсутності у водія ОСОБА_1 водійського посвідчення.

За таких обставин захисник вважає, що судом не з`ясовані ці обставини, а не встановлено, на час прийняття постанови, чи має бути застосовано до ОСОБА_1 накладення стягнення у вигляді позбавленння права керування транспортними засобами, якщо відсутній доказ про наявність в нього водійського посвідчення.

Отже захисник вважає, що розгляд справи судом відбувся не повно, упереджено та не об`єктивно до наявних доказів.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши захисника у підтримку апеляційних вимог та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.

Відповідно до п.6 вказаної Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов`язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність, як за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, так само і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 № 349731 від 03.06.2025, згідно якого 03.06.2025 року, о 02-16 год., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Volkswagen Jetta», д/н НОМЕР_2 , по вул. Юрія Липи (Бєлінського), 60/51 в м. Кропивницькому, був зупинений працівниками поліції, які після підозри щодо перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння запропонували останньому пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, однак ОСОБА_1 від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» та проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився;

-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у відповідності до якого ОСОБА_1 від огляду відмовився;

-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, згідно якого у ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рора, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя), від огляду ОСОБА_1 відмовився;

-відеозаписом, який містися в матеріалах справи, яким зафіксовано обставини зазначені працівниками поліції у протоколі, зокрема у вказані в протоколі час та місці ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Jetta», д/н НОМЕР_2 , був зупинений працівниками поліції, які висловили йому підозру щодо його перебування в стані алкогольного сп`яніння та неодноразово пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. На що відповіді по суті не отримали та повідомили останньому, що будуть розцінювати його дії як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Вказані докази, всупереч твердженням захисника, отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, є взаємоузгодженими підтверджують наявність адміністративного правопорушення та виннуватість ОСОБА_1 в його вчиненні, та будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Судом апеляційної інстанції були безпосередньо досліджені письмові докази та вище зазначені відеозаписи, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення від 03.06.2025, відповідно до яких працівник поліції, виявивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, які відповідають переліку, зазначеному в «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, а саме: запах алкоголю з порожнини рора, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, законно та обґрунтовано запропонував водію пройти огляд на стан алкогольного сп`ягніння, на що ОСОБА_1 спочатку погодився, проте уникав проведення такого огляду. На неодноразові вимоги працівника поліції пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою придаду Драгер та у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 фактично відмовився. У подальшому заявив про те, що він взагалі не керував транспортним засобом.

При цьому, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 чітко усвідомлював про складання відносно нього протоколу та про наслідки у разі притягнення його до адміністративної відповідальності. Працівником поліції особі було роз`яснено його права та наслідки у разі його відмови від проведення огляду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року.

Апеляційні доводи про те, що в матеріалах справи відсутні достатні належні та допустимі докази на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 п.2.5 ПДР України є надуманими та такими, що спростовуються вищенаведеним.

Доводи викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом є необґрунтованими та безпідставними, так як факт керування підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом події з якого чітко вбачається рух транспортного засобу «Volkswagen Jetta», д/н НОМЕР_2 . Після зупинки даного транспортного засобу, одразу з водійського місця вийшла особа, яка назвалась ОСОБА_1 . При цьому фактично ніяких заперечень, в тому числі, що ОСОБА_1 не керував автомобілем ним не висловлювалось.

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд першої інстанції повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах.

Виходячи з наведеного, оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю доказів у матеріалах справи, досліджених в суді першої інстанції.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Доводи апеляційної скарги, що судом допущено розгляд справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, не є самі по собі підставою для скасування правильної та законної постанови суду, з огляду на те, що процесуальні права ОСОБА_1 та його захисника Майорова С.В. були в повній мірі відновлені під час розгляду справи в апеляційному суді, оскільки особі, яка притягається до адміністративної відповідальності надана можливість безпосередньо в судовому засіданні надати пояснення та мав безперешкодне право користуватися професійною правничою допомогою адвоката.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду і були підставами для скасування оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Також, слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну захисника Майорова Сергія Володимировича залишити без задоволення, а постанову Фортечного районного суду м. Кропивницького від 29 липня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.Я. Ткаченко