Номер провадження: 33/813/1391/25
Номер справи місцевого суду: 504/1670/25
Головуючий у першій інстанції Якимів А.В.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Копіци О.В., за участю секретаря судового засідання Ровенко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Єрмоленко А.В., в інтересах потерпілої ОСОБА_1 , на постанову Комінтернівського райсуду Одеської обл. від 26.05.2025, якою стосовно:

ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- було закрито провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП,у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції від 26.05.2025провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрито у зв`язку із відсутністю в діях останнього складу вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до вказаної постанови, з протоколу про адміністративне правопорушення від 28.03.2025 серії ВАД №704684, вбачається, що 24.03.2025 о 23 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 розбив мобільні телефони, якими користувалась його дружина ОСОБА_1 , чим позбавив її можливості користуватись вказаним майном та вчинив домашнє насильство економічного характеру, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Закриваючи провадження по справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд 1-ої інстанції зазначив, що у складеному щодо ОСОБА_2 протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено наявність обов`язкових наслідків передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: не вказано про завдану шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, що є обов`язковою ознакою порушення. При цьому, з досліджених судом доказів, не вбачається завдання шкоди здоров`ю потерпілої ОСОБА_1 , а саме по собі пошкодження майна, без досягнення відповідних наслідків, що визначені п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не утворює складу цього правопорушення.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_3 вказує на те, що оскаржувана постанова є необґрунтованою з огляду на такі обставини:

- наявність наслідків дій ОСОБА_2 у виді спричинення шкоди економічного характеру ОСОБА_1 , чітко відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, та у матеріалах даної справи, їх зміст повністю розкрито, зокрема зазначено в чому саме полягало таке насильство і яка шкода заподіяна потерпілій;

- ОСОБА_2 особисто в поясненнях підтвердив той факт, що він жбурнув 2 телефони, що належать ОСОБА_1 , таким чином, щоб вона не могла нікому подзвонити, чим завдано потерпілій економічної шкоди, та як наслідок - шкоди психічному здоров`ю, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП;

- при розгляді справи, доказів, що спростовують факт вчинення ОСОБА_2 вказаного правопорушення, не було надано, водночас, його вина була повністю доведена наявними в матеріалах справи доказами.

Посилаючись на наведені обставини, представник потерпілої Єрмоленко А.В. просить скасувати постанову Комінтернівського райсуду Одеської обл. від 26.05.2025 та прийняти нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , його захисник Рашевська О.О., а також потерпіла ОСОБА_1 та її представник Єрмоленко А.В. не з`явилися, про день, час та місце його проведення були повідомлені належним чином, будь-яких клопотань про відкладання розгляду справи не заявляли, водночас представник потерпілої ОСОБА_3 подала клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності потерпілої.

Враховуючи викладене та керуючись приписами ч. 1 ст. 268, ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає можливим розглядати справу за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, ретельно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1та 2ст.7КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку,встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення та дослідивши матеріали справи, суд 1-ої інстанції прийшов до висновку про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд з таким висновком суду 1-ої інстанції не погоджується, водночас вважає обґрунтованими твердження представника потерпілої Єрмоленко А.В., що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні домашнього насильства економічного характеру повністю доведена та підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 28.03.2025 серії ВАД №704684 (а.с. 1), відповідно до якого, 24.03.2025 о 23год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 розбив мобільні телефони, якими користувалась його дружина ОСОБА_1 , чим позбавив її можливості користуватись вказаним майном та вчинив домашнє насильство економічного характеру;

- поясненнями ОСОБА_2 від 28.03.2025, який повідомив, що 24.03.2025 за місцем спільного мешкання із дружиною ОСОБА_1 , на ґрунті вживання алкогольних напоїв, між ними стався конфлікт, в ході якого він фізичну силу та нецензурну лайку не використовував, водночас, оскільки дружина спровокувала конфлікт, адже телефонувала невідомим людям та погрожувала,жбурнув два телефони, що належать їй об стіл, внаслідок чого вони розбились (а.с.2);

- електронним рапортом інспектора српп ВП № 4 (м. Южне) ОРУП № 2 ГУНП в Одеській обл. Рудковського С.А. від 25.03.2025, поданим за наслідком прийняття заяви ОСОБА_1 за фактом вчиненого відносно неї домашнього насильства, вчиненого її чоловіком ОСОБА_2 (а.с. 5);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подіювід 25.03.2025 та поясненнями ОСОБА_1 від 25.03.2025, у яких остання повідомила, що 24.03.2025 її чоловік ОСОБА_2 розбив належні їйдва телефони, побив посуд та погрожував їй, проте, вона втекла до сусідів (а.с. 6, 7).

На переконання апеляційного суду, зазначені вище докази у повному обсязі узгоджуються між собою та доводять винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (в редакції, що діяла на час інкримінованого правопорушення) встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закону), під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство (п. 4 ч. 1 ст. 1 вказаного вище Закону), як форма домашнього насильства, включає в себе умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таким чином, під домашнім насильство, зокрема економічного характеру, яке утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно завдається шкода.

Так, із письмової заяви потерпілої ОСОБА_1 убачається, що вона просила притягнути до відповідальності свого чоловіка ОСОБА_2 у зв`язку із вчиненням домашнього насильства щодо неї, зокрема,зазначала, що чоловік,перебуваючи за місцем свого проживання розбив належні їй два телефони, при цьому погрожував фізичною розправою(а.с.7).

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 також не заперечував факту конфлікту з його дружиною ОСОБА_1 , внаслідок якого він розбив два телефона, які належали останній (а.с.2).

Таким чином, з наданих апеляційному суду матеріалів провадження, убачається, що своїми діями ОСОБА_2 позбавив потерпілу ОСОБА_1 можливості користуватись її майном, що є ознакою домашнього насильства економічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, яка, як вбачається із її пояснень та не заперечується самим ОСОБА_2 , була змушена звернутися за допомогою до сусідів, щоб викликати поліцію, адже у неї були відсутні власні засоби зв`язку.

За визначенням Всесвітньої організації охорони здоров`я (ВООЗ), психічне здоров`я це стан добробуту, за якого кожна людина може реалізувати свій власний потенціал, впоратися з життєвими стресами, продуктивно та плідно працювати, а також робити внесок у життя своєї спільноти.

На думку апеляційного суду є очевидним факт завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої, враховуючи те, що за наслідком вказаних дій ОСОБА_2 вона була позбавлена не лише належного їй майна, вартість якого є значною, про що наявні докази в матеріалах справи (а.с. 8), а ще була змушена докладати зусиль для захисту своїх прав.

Водночас, ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді 1-ої інстанції не спростував факту відсутність завданої його дружині шкоди або які б свідчили про усунення ним наслідків такої шкоди у виді поновлення її порушеного права, зокрема, відшкодування вартості пошкодженого майна або придбання нового майна, що могло покращити психічний стан здоров`я потерпілої. Такі докази й не були подані суду апеляційної інстанції.

Також апеляційний суд не погоджується із висновками суду 1-ої інстанції про те, що матеріали справи, зокрема, складений відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей, які наслідки настали, яка шкода заподіяна фізичному чи психічному здоров`ю.

Так, дійсно, протокол про адміністративне правопорушення не містить висновків щодо заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої, водночас, викладена в протоколі фабула правопорушення відображає всі істотні ознаки складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, в протоколі зазначено, що своїми діями ОСОБА_2 позбавив потерпілу права користування належними їй мобільними телефонами та вчинив домашнє насильство економічного характеру. Окрім того, протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою, відповідно до вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП, тому є належним і допустимим доказом по справі, а винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому підтверджена належними і допустимими доказами, які відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, відповідна оцінка яким надана під час апеляційного розгляду справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що висновки суду 1-ої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються дослідженими судом апеляційної інстанції доказами, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови суду.

Приписами п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст. 173-2 і 173-6 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня вчинення відповідного правопорушення.

На підставі аналізу матеріалів справи вбачається, що правопорушення ОСОБА_2 було вчинено24.03.2025,а тому на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, тобто станом на 25.09.2025, передбачені законом строки накладення стягнення спливли.

Разом із тим, питання щодо необхідності встановлення (не встановлення) винуватості при закритті справи за строками в національній судовій практиці є спірним.

Так, зі змісту вищенаведеної ч. 2 ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов:

- вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення;

- сплив встановленого законом тримісячного строку.

Тобто, на переконання апеляційного суду, для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є, поміж іншого, встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення протиправної, винної дії чи бездіяльності.

При цьому, ч. 1 ст. 284 КУпАП передбачає, що по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що в резолютивній частині постанови при закритті провадження по справі у зв`язку зі спливом строків передбачених ст. 38 КУпАП, апеляційний суд дійсно позбавлений можливості визнавати особу винуватою у вчинені правопорушення, натомість такі висновки повинні міститись в мотивувальній частині судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга представника потерпілої Єрмоленко А.В. підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню із прийняттям нової постанови, про закриття провадження у справі за підставами, передбаченими п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 7, 38, 247, 251, 252, 280, 283, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Єрмоленко А.В., в інтересах потерпілої ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Комінтернівського районного суду Одеської обл. від 26.05.2025, якою стосовно ОСОБА_2 було закрито провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца