Номер провадження: 33/813/1756/25
Номер справи місцевого суду: 509/3476/25
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Кравця Ю.І., при секретарі судового засідання Гасановій Л.Я.к., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.07.2025 року відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , офіційно не працевлаштована, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про визнання винною та накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнана винною у скоєнні адміністративногоправопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.3 КУпАП та на неї накладено стягнення у виді штрафу у розмірі шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1020,00 грн.

Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Судом 1-ої інстанції встановлені наступні обставини: 02.06.2025 року, о 19:30 год., ОСОБА_2 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 потерпілої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинила відносно останньої, яка є її бабусею домашнє насильство психологічного характеру, виражаючись на адресу потерпілої ОСОБА_3 грубою нецензурною лайкою, тим самим вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 ч. 3 КУпАП.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що не погоджуються з постановою суду першої інстанції з таких підстав:

- судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, а саме: не враховано, що домашнє насильство не може мати місце, оскільки ОСОБА_1 із заявницею не проживає однією сім`єю, побутом не пов`язана і взагалі у них не має жодних зв`язків;

- судом не надано оцінки тому, що протокол складено 27 червня 2025 року, а у поясненні заявниці подія сталася 02.06.2025 року та вона просила притягнути ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, а не до адміністративної;

- у протоколі, складеному 27.06.2025 року не вказані свідки та докази. У рішенні суд посилається на два аудіофайли, які у справі відсутні, про що ОСОБА_1 дізналась під час ознайомлення 13.08.2025 року.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 просить постанову суду про притягнення її до адміністративної відповідальностіскасувати.

Крім того, апеляційна скарга ОСОБА_1 містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Потерпіла ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, заяв про відкладення розгляду справи не подавала, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за її відсутності.

Більш того, відповідно до ч. 4 ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

З огляду на вищевикладене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників провадження.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення за статтею 245 КУпАП, зокрема, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у відповідності до закону.

Вивчивши доводи клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи видно, що судовий розгляд у суді першої інстанції відбувся без участі ОСОБА_1 , яка зверталась до суду із письмовими запереченнями на протокол,в яких міститься клопотання про проведення судового розгляду за її відсутності.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 13.08.2025 року ознайомилась із судовою справою та отримала копію судового рішення. В той же день, 13.08.2025 року нею подана апеляційна скарга.

Отже, зазначені причини пропуску строку на подачу апеляційної скарги можуть бути визнані поважними, тому клопотання підлягає задоволенню, а пропущений строк поновленню.

Щодо оцінки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційним судом встановлено наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції у постанові мотивував наступними доказами:

- протоколом серії ВАД № 707853 від 27.06.2025 року,

- рапортом робітника поліції про отримання звернення ОСОБА_3 щодо бійки з матір`ю та свариться із заявницею,

- заявою потерпілої ОСОБА_3 на внесення даних до ЄРДР, формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства,

- письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_3 щодо протиправної поведінки ОСОБА_1 ,

- поясненнями ОСОБА_4

- відомостями про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП протягом року.

Посилаючись на наведені докази, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, зі змісту протоколу серії ВАД № 707853 від 27.06.2025 року, вбачається, що 02.06.2025 року, о 19:30 год., ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 потерпілої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинила відносно останньої, яка є її бабусею домашнє насильство психологічного характеру, виражаючись на адресу потерпілої ОСОБА_3 грубою нецензурною лайкою, чим спричинила домашнє насильство психологічного характеру.

Інспектором поліції ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області було кваліфіковано дії ОСОБА_1 як домашнє насильство психологічного характеру, за що передбачена відповідальність ч. 3 ст. 173-2 КпАП України, оскільки ОСОБА_1 раніше протягом року двічі притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення аналогічних правопорушень.

ОСОБА_1 при складанні працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 173-2 КУпАП була присутньою, їй роз`яснено права, передбачені ст.63 Конституції України, а також ст.268 КУпАП, повідомлено, що справа про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені ст.277 КУпАП, про що зроблено відмітка.

Протокол про адміністративне правопорушення, який складений з виконанням процесуальних вимог уповноваженою особою, є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій і є одним з основних джерел доказів.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, повторно дослідженими під час апеляційного розгляду, які дають підстави визнати докази належними та допустимими та такими, що підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення.

Об`єктивно оцінивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені вище докази повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, суд першої інстанції не прийняв до уваги того, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено у порушення вимог ст.254, 256 КУпАП, через 25 днів після виявлення особи, яка вчинила правопорушення, оскільки такий протокол складений після встановлення всіх фактичних обставин з урахуванням часу, необхідного для збирання доказів по справі та повідомлення особи про складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення 27.06.2025 року не є порушенням права ОСОБА_1 на захист та не може бути визнано таким, що може вплинути на встановлення фактичних обставин справи.

Водночас, апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги про те, що у рішенні суд посилається на два аудіофайли, які у справі відсутні.

Так, в мотивувальній частині постанови, суд вказав, що зберігаючи об`єктивність при розгляді вказаних матеріалів, тому вважає вказані 2 аудіо-файли належними доказами по справі та бере їх до уваги, покладаючи їх в основу постанови суду, вважаючи вказані докази достовірними і такими, що збігаються з вищенаведеними доказами по справі.

Водночас, такі аудіо файли в матеріалах справи відсутні, тому посилання на них, як на докази підлягає виключенню із мотивувальної частини постанови суду 1-ої інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що наявні в матеріалах справи інші докази, досліджені як судом 1-ої інстанції, так і апеляційним судом є належними, допустимими та достатніми для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУпАП

Так, диспозиція ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а саме: вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Отже, дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, як домашнє насильство психологічного характеру, вчинене відносно бабусі ОСОБА_3 особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за вчинення правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст. 173-2 КУпАП.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано оцінки тому, що домашнє насильство не може мати місце, оскільки ОСОБА_1 із заявницею не проживає однією сім`єю, побутом не пов`язана і взагалі у них не має жодних зв`язків, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Так, відповідно до статті 173-2 КУпАП об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Натомість, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Як встановлено під час судового розгляду та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 виражалась на адресу потерпілої ОСОБА_3 грубою нецензурною лайкою, чим вчинила насильство психологічного характеру. В діях ОСОБА_1 наявні всі складові даного правопорушення, у зв`язку з чим її доводи щодо відсутності об`єктивної сторони правопорушення є голослівними. При цьому, реєстрація ОСОБА_1 із потерпілою за суміжними адресами не виключає наявності в її діях ознак інкримінованого правопорушення, оскільки правопорушення було вчинено за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_3 .

При цьому, апеляційний суд вважає технічною помилкою датування пояснень свідка ОСОБА_4 02.05.2025 року, оскільки із встановлених фактичних обставин вбачається, що подія мала місце саме 02.06.2025 року.

Апеляційний суд вважає правильною критичну оцінку поясненням ОСОБА_1 , про те, що вона не вчиняла адміністративне правопорушення, оскільки під час розгляду справи встановлено, що вони суперечать наявним в матеріалах справи зазначеним поясненням свідків та доказам.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини в скоєнні правопорушення, відсутність пом`якшуючих відповідальність обставин та відношення до скоєного (повне невизнання своєї вини), тому вважав за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу.

При цьому суд вважав, що застосування даного виду адміністративного стягнення буде достатньою та необхідною мірою відповідальності для виховання ОСОБА_1 яка вчинила дане адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також в повній мірі забезпечить запобігання вчинення нових правопорушень як самою порушницею, так і іншими особами, та повністю відповідатиме меті його застосування.

Апеляційний суд вважає постанову суду 1-ої інстанції в частині накладення стягнення, законною та справедливою, тому підстав вважати його занадто суворим підстави не має.

У відповідності до припису п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

Отже, за результатами апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції в частині встановлення фактичних обставин та накладення стягнення є законною та справедливою, натомість, підлягає зміні з підстав, викладених вище.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити їй процесуальний строк на подачу апеляційної скарги на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.07.2025 року відносно ОСОБА_1 про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого . 3 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.07.2025 рокувідносно ОСОБА_1 у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП змінити.

Виключити з мотивувальної частини постанови посилання як на докази вини ОСОБА_1 на два аудіо-файли.

В решті, постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Ю.І. Кравець