Справа № 702/663/25
Провадження № 3/702/253/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про накладення адміністративного стягнення

25.09.2025 м. Монастирище

Суддя Монастирищенського районного суду Черкаської області Барська Т.М., за участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника адвоката Рикуна А.В., розглянув справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від ВПД №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 20.07.2025 о 01 год. 30 хв. по вул. Яблунева в с. Івахни керував транспортним засобом Renault Kangoo н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки транспортного засобу, результат якого 1,35 %о.

Своїми умисними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9. а) Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП права ОСОБА_1 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснені.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП , заперечував та пояснив, що його матір ОСОБА_2 у липні 2025 року перебувала на лікуванні в денному стаціонарі. Він належним його синові автомобілем щодень вранці відвозив матір до лікувального закладу, а, після проведених їй маніпуляцій в лікарні, привозив додому в село Івахни.

19.07.2025 він привіз матір додому з лікарні, побув з нею і, після покращення її стану, поїхав додому в селище Цибулів, де вжив дві пляшки пива. Пізно ввечері до нього зателефонувала мама і поскаржилась на погіршення стану свого здоров`я, тому він негайно поїхав в село Івахни до матері щоб зробити їй ін`єкцію ліків.

ОСОБА_1 стверджує, що служба таксі в селищі Цибулів не працює, а пізно вночі таксі з міста Монастирище їхати відмовляються; поряд з ним та його матір`ю проживають люди похилого віку; наявна у селі Івахни патронажна медична сестра проживає на далекій відстані від будинку матері, тому надати їй вночі допомогу не могла.

На запитання судді ОСОБА_1 пояснив, що медичної освіти не має, який препарат мав вводити матері не знає; стверджував, що цей препарат їй призначив лікар на випадок погіршення стану.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Рикун А.В. наведені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтвердив. Вказує, що його підзахисний дійсно керував належним його синові транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджують дані проведеного тестування із застосуванням Драгер. Однак, за доводами захисника, ОСОБА_1 передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП діяння вчинив в умовах крайньої необхідності, що повністю виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення стягнення.

Захисник стверджує, що сісти за кермо в стані сп`яніння його підзахисного спонукало повідомлення про погіршення стану здоров`я матері і необхідність невідкладно прибути за місцем її проживання для надання необхідної медичної допомоги.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , доводи його захисника, дослідивши письмові матеріали справи, суддя приходить до таких висновків.

Згідно з п. 2.9.а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 (зі змінами), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Норма ст. 61 Конституції України встановлює, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. При цьому, застосування уповноваженими на те посадовими особами заходів адміністративного впливу здійснюється в точній відповідності із законом (ч. 3 ст. 7 КУпАП).

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 495877 від 20.07.2025, ОСОБА_1 20.07.2025 о 01 год. 30 хв. по вул. Яблунева в с. Івахни керував транспортним засобом Renault Kangoo н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки транспортного засобу, результат якого 1,35 %о (а.с.1).

Роздруківка проведеного 20.07.2025 о 01 год. 34 хв. із застосуванням приладу Drager Alcotest 6810 тесту на алкоголь підтверджує, що ОСОБА_1 в момент тестування перебував у стані алкогольного сп`яніння і рівень алкоголю у видихуваному повітрі становив 1,35 %о (тест № 6819, а.с. 2).

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів результат огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 позитивний 1,35 %о (а.с.3).

Згідно з направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.07.2025, результат огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 позитивний 1,35 %о (а.с. 4).

Відповідно до відомостей ІПНП ГСЦ МВС ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.08.2008 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 , категорії «А», «В», «С», «С1». 20.07.2025 дане посвідчення вилучене за вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та знаходиться на зберіганні у ВПД №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області (а.с.5).

Відеозапис події до протоколу ААД № 495877 від 20.07.2025 під час розгляду справи не досліджувався з мотивів того, що сторона захисту наведені у протоколі обставини не заперечує і переглядати відеозапис відмовилась.

Отже факт керування ОСОБА_1 20.07.2025 о 01 годині 30 хвилин автомобілем Renault Kangoo н.з. НОМЕР_1 , на переконання судді, є доведеним.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо вчинення діяння в умовах крайньої необхідності суддя враховує, що копія паспорта ОСОБА_2 та копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 підтверджують, що останній є сином ОСОБА_2 (а.с.46).

Згідно з довідкою від 13.08.2025 ОСОБА_2 знаходилась на амбулаторному лікуванні з 18.07.2025 по 25.07.2025.

З дослідженої копії карти хворого денного стаціонару суддя встановила, що 19.07.2025 ОСОБА_2 в/в вводилися препарати «L-лізин» та «Пентаксіфілін». Препарат «Мексікор» ОСОБА_2 призначений по схемі 2,0 в/м 2 рази в день. Відомості про призначені ліки на випадок невідкладного стану хворої відсутні (а.с.47).

Відповідно до ст. 18 Кодексу України про адміністративні правопорушення не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Аналізуючи наведене вище та встановлені фактичні обставини справи, суддя відхиляє доводи сторони захисту про вчинення ОСОБА_1 діяння в умовах крайньої необхідності та звертає увагу, що останньому достеменно було відомо про хворобу матері, він знав, що вона лікується в умовах денного стаціонару, а тому ніщо не перешкоджало йому утриматись від вживання алкоголю увечері 19.07.2025 щоб мати можливість в будь який час поїхати до хворої матері.

Відсутність доказів того, що хворій ОСОБА_2 лікар призначив ліки на випадок невідкладного стану, та встановлення суддею тієї обставини, що ОСОБА_1 спеціальної медичної освіти не має, спростовують його пояснення про те, що метою поїздки було саме надання невідкладної медичної допомоги матері.

Більше того, стверджувана ОСОБА_1 загроза для здоров`я матері у цьому випадку носила уявний, а не реальний дійсний характер, і могла виникнути в майбутньому, а не існувала в момент того, які він вчинив правопорушення.

Всебічно, повно і об`єктивно дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що мають доказове значення, у їх сукупності, суддя вважає вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведеною.

При накладенні адміністративного стягнення суддя враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини і вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, так як такий вид стягнення є безальтернативним.

За правилами ст.40-1 КУпАП, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладене таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно із Законом України «Про судовий збір» у разі прийняття судом постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 грн. 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1, 7, 9, ч. 1 ст.130, ст. 245, 247, 251, 276, 283- 285, 287, 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Штраф має бути сплачений порушником на рахунок: номер рахунку UA0023001, Код класифікації доходів бюджету 21081300, найменування коду класифікації доходів бюджету Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (крім адміністративних штрафів за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі), Отримувач ГУК у Черк.обл./Черк. обл/21081300, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Код .

Штраф має бути сплачений правопорушником не пізніше як протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а у разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу в 15 днів, в порядку примусового виконання постанови штраф стягнути в подвійному розмірі в сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у дохід держави в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Судовий збір має бути сплачений порушником на рахунок: Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783 Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) Рахунок отримувача: UA0026001 Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду. Скаргу на постанову у справі, може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, через Монастирищенський районний суд Черкаської області. Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження, не було подано.

Суддя Тетяна БАРСЬКА