Справа № 146/1394/25

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2025 р. селище Томашпіль

Суддя Томашпільського районного суду Вінницької області Мороз І.С., розглянувши матеріали, що надійшли від ВП № 2 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

7 вересня 2025 року біля 18.20 год. в селищі Томашпіль по вул. Ігоря Гаврилюка, гр. Лазорець керуючи автомобілем марки «Форд Транзит» номерний знак НОМЕР_1 не вибрав безпечну швидкість руху, інтервал, дистанцію, допустив зіткнення із автомобілем марки «Фольксваген Гольф» номерний знак НОМЕР_2 , що був припаркований на узбіччі. Внаслідок даного ДТП тілесних ушкоджень ніхто не отримав, автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Своїми діями гр. ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім цього гр. ОСОБА_1 згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення від 7 вересня 2025 року серії ЕПР1 № 446596 притягується до адміністративної відповідальності за те, що 7 вересня 2025 року о 18:20 год. в смт. Томашпіль по вул. Ігоря Гаврилюка гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Форд Транзит» номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, специфічний запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР.

ОСОБА_1 у судове засідання з`явився, вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП визнав, розкаявся, ствердив, що наслідки вказаного ДТП ним усунуто, про що просив долучив до матеріалів справи відповідні письмові докази.

Однак, ОСОБА_1 , не заперечуючи факту керування автомобілем «Форд Транзит» д.н.з. НОМЕР_1 07.09.2025 о 18.20 год, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не визнав та пояснив, що під час оформлення адміністративного матеріалу по ДТП за ст. 124 КУпАП, працівниками поліції відносного нього одночасно було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Стверджує, що працівниками поліції при складанні вказаного протоколу йому не було: повідомлено про виявлені в нього ознаки алкогольного сп`яніння; не роз`яснено його права та обов`язки визначені КУпАП та Конституцією України; не запропоновано пройти огляд у встановленому на те порядку на стан алкогольного сп`яніння як на місці так і безпосередньо в медичному закладі. Від проходження таких оглядів на стан алкогольного сп`яніння, як на місці ДТП та в медичному закладі, він не відмовлявся, а тому просив закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку відсутністю події та складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, переглянувши оптичний диск, що знаходиться в матеріалах даної справи, суддя дійшов до наступних висновків.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 07.09.2025 серії ЕПР1 № 446637, схемою місця ДТП від 07.09.2025, письмовими поясненнями, а також наданими ОСОБА_1 показами та визнанням останнім безпосередньо в судовому засіданні вини у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП

За таких обставин, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, до матеріалів справи долучено протокол про адміністративне правопорушення від 07.09.2025 серії ЕПР1 №446596, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07.09.2025, оптичний диск з відеозаписом.

Надаючи оцінку вказаним доказам, суддя звертає увагу на наступне.

Завданням КУпАП згідно зі ст. 1 цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 7 КУпАП гарантовано забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення, зокрема: ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції у точній відповідності із законом.

Згідно зі ст. 246 цього Кодексу порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також безпеки на річковому транспорті та маломірних суднах.

Об`єктивна сторона інкримінованого адміністративного правопорушення у вину ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП виражається, зокрема у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Тобто, працівники поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП повинні довести такі обставини: керування транспортним засобом; перебування водія транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння або ухилення від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

За відсутності хоча б однієї складової частини складу адміністративного правопорушення, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Крім письмових доказів, в судовому засіданні оглянуто відеофайл, зроблений співробітниками поліції, який в подальшому ними записаний на оптичний диск.

Відповідно до ст. 251 КУпАП відеофіксація, є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення.

Як встановлено, що на вказаному оптичному диску записано один відеофайл формату «mp4», під назвою «export-5vkai.mp4». В процесі перегляду відеозапису виявлено, що він не відтворює звук (аудіозапис), через що не можливо дослідити фактичні обставини справи адміністративного правопорушення, зокрема перевірити достовірність тверджень ОСОБА_1 , що останньому працівниками поліції було / не було: повідомлено наявні в нього ознаки алкогольного сп`яніння; роз`яснено його права та обов`язки визначені КУпАП та Конституцією України; запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку як на місці ДТП та і в медичному закладі, після чого ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду на стан сп`яніння.

При цьому, суддя звертає увагу, що в п. 11 протоколу про адміністративне правопорушення не відображено, що до протоколу працівником поліції надаються відеозаписи вчиненого правопорушення.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а крім того, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень і запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Об`єктивність суду, від якої напряму залежить вирішення справи, тісно пов`язана із безсторонністю і неупередженістю суду й забезпечується різними чинниками та шляхом регламентування судових процедур, у тому числі шляхом відсторонення суду від процесу збирання доказів вчинення чи невчинення адміністративного правопорушення, винуватості чи невинуватості особи (на користь чи проти обвинувачення), оскільки в іншому випадку суд в тій чи іншій мірі виступав би в інтересах певної сторони (учасника), що ставило би під сумнів можливість суду забезпечити об`єктивність під час вирішення справи, а отже, і статус суду як незалежного, безстороннього і справедливого органу правосуддя.

Суди першої інстанції за нормами КУпАП є судами «факту і права», а отже, мають право і зобов`язані встановлювати фактичні обставини, досліджувати і оцінювати докази для розгляду та вирішення справи про адміністративне правопорушення на основі суворого додержання законності як у частині кваліфікації дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлення юридичного складу правопорушення, так і в частині застосування заходів адміністративного впливу до такої особи у точній відповідності із законом.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Принцип верховенства права у діяльності судді та основні засади судочинства, що визначені Конституцією України, зокрема рівність усіх учасників судового процесу, змагальність сторін, забезпечення доведеності вини та права обвинуваченого на захист, гласність судового процесу тощо, а також забезпечення права на апеляційний перегляд справи, мають на меті гарантувати кожній особі здійснення справедливого судочинства, порядок здійснення якого регламентується відповідними законами.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства (ст. 5 Закону). Суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу; звернення до суду громадян, організацій чи посадових осіб, які відповідно до закону не є учасниками судового процесу, щодо розгляду конкретних справ судом не розглядаються, якщо інше не передбачено законом (ст. 6 Закону).

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованою Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, гарантовано кожному, хто перебуває під юрисдикцією договірних сторін, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Конвенція є частиною національного законодавства України відповідно до ст. 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Статтею 6 «Право на справедливий суд» Конвенції гарантовано: 1. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 2. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. 3. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або, за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника, одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя; d) допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ стандарти і вимоги, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширюються також і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки терміни «кримінальне обвинувачення», «кримінальне провадження» тлумачаться цим судом для цілей застосування Конвенції (з огляду на їх зміст, а не форму) в автономному розумінні, яке може не співпадати з національним правом, виходячи, зокрема, із сутності і характеру правопорушення, а також мети і суворості потенційного покарання, якого може зазнати особа за результатами такого провадження, що можуть бути застосовані для цілей тлумачення Конвенції як окремо, так і в сукупності.

Зокрема, за практикою ЄСПЛ провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП, з огляду на суворість передбачених санкцією цієї статті стягнень у виді штрафу і позбавлення права керування транспортними засобами, їх каральну і профілактичну мету, у розумінні Конвенції вважається «кримінальним» (рішення у справах: «Езтюрк проти Німеччини» від 21.02.1984 (заява №8544/79); «Шмауцер проти Австрії» від 23.10.1995 (заява №15523/89); «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 (заява №27812/95); «Гурепка проти України» від 06.09.2005 (заява №61406/00); «Бантиш проти України» від 06.10.2022 (заява №13063/18).

Такого ж висновку дійшла Велика Плата Верховного Суду в п.20 постанови від 30.08.2023 у справі №13-47зво22 (208/712/19).

Крім цього, у справі «Надточій проти України» Уряд України визнав загалом кримінально-правовий характер КУпАП (пункти 17, 21 рішення від 15.05.2008 (Заява №7460/03).

Таким чином, кримінальний характер ст. 130 КУпАП у розумінні Конвенції та практики ЄСПЛ не викликає сумніву, а отже, на провадження у справі, що стосується адміністративних правопорушень, наведених у вказаних статтях, поширюються у повній мірі ті стандарти і вимоги, які встановлює Конвенція для кримінального провадження (обвинувачення). Це стосується і презумпції невинуватості та стандарту доказування «поза розумним сумнівом», і прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути негайно і детально поінформованою про характер і причини обвинувачення; мати час і можливості для підготовки свого захисту; допитувати і вимагати допиту свідків обвинувачення, що в сукупності становить гарантії справедливого судового розгляду в судах як першої інстанції.

Поширення стандартів кримінального провадження на відповідну категорію справ про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що справедливість судового розгляду лежить в основі права на справедливий суд, що пов`язується, зокрема, із належним здійсненням правосуддя. Вимога щодо «справедливості» суду охоплює судове провадження в цілому та всі його окремі етапи і елементи.

Право на вмотивоване судове рішення є складовою загального права людини на справедливий судовий розгляд. Гарантії п. 1 ст. 6 Конвенції згідно зі сталою практикою цього суду включають зобов`язання судів наводити достатні підстави того чи іншого вирішення справи та виправдати свої дії, зазначивши у рішенні відповідне обґрунтування для демонстрації сторонам ретельності проведеного розгляду, що відображає принцип належного здійснення правосуддя в контексті вказаної норми. Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі. Хоча національний суд користується правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов`язаний обґрунтувати свої дії. Очікуваний обсяг обґрунтування судового рішення залежить від різних обставин, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, проте, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, застосовуючи принцип презумпції невинуватості, ОСОБА_1 не повинен доказувати свою невинуватість у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а його вина повинна бути доведена працівниками поліції, які склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 2, 5 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

В свою чергу, діючим КУпАП не надано визначення про належність доказів, а тому до цих правовідносин слід застосувати аналогію Закону, а саме ст. 85 КПК України, якою визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Оскільки відсутність звуку (аудіозапису) у відеозаписі, який наданий працівниками поліції, позбавляє можливість встановити дійсні обставини справи і перевірити на достовірність пояснення наданих в судовому засіданні, які покладенні в основу доводів та заперечень ОСОБА_2 , а тому відтак відсутні підстави покладення наявного відеозапису як належного доказу в основу висновку про винність ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

Пояснень свідків, які є очевидцями щодо відмови останнього від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора на місці ДТП так/чи у медичному закладі у встановленому на те порядку - матеріали справи не містять.

Інші докази у справі, в тому числі акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не є належним доказом, що підтверджують факти: повідомлення ОСОБА_1 наявні в нього ознаки алкогольного сп`яніння, в тому числі, які відображені в протоколі про адміністративне правопорушення; роз`яснення останньому його прав та обов`язків визначених КУпАП та Конституцією України; запропонування ОСОБА_1 пройти огляд у встановленому на те порядку на стан алкогольного сп`яніння як на місці ДТП так і безпосередньо в медичному закладі; відмови ОСОБА_1 від проходження такого огляду як на місці складання ДТП та в медичному закладі.

Також, суддя звертає увагу і на ті факти, що жодних даних про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, у відповідності до ст. 266 КУпАП, матеріали справи не містять.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A (заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

З точки зору Верховного Суду, для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який сумнів у версії обвинувачення був спростований фактами, встановленими на підставі доказів, і єдина версія, якою безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у пред`явленому обвинуваченні (постанови від 03.07.2018 у справі №154/3431/15, від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, від 09.10.2018 у справі № 372/4155/15-к, від 20.11.2018 у справі № 342/1121/16-к, від 29.01.2019 у справі №335/5044/16-к, від 26.03.2019 у справі № 755/2324/13-к).

Згідно висновків, які зроблені Верховним Судом в постанові від 23.06.2020 у справі №159/3738/16-к, - обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України(конституційності) статті 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo»,згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.). Обов`язок доведення вини «поза розумним сумнівом» лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000).

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.08.2023 у справі №208/712/19 (п. 30) уповноважений орган Національної поліції на стадії досудового оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення фактично виконував функцію обвинувачення та разом із протоколом скерував до суду одержані ним письмові докази. Окрім цього, за необхідне зазначено (п.42), що суди під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, мають керуватися критеріями дотримання гарантій безсторонності суду, сформульованими ЄСПЛ у справі «Михайлова проти України» від 06.03.2018 (заява № 10644/08, пункт 65), визнаній Судом керівною щодо справи «Бантиш та інші проти України» (див. пункт 25 цієї постанови).

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суддя керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи наведене, презумпція невинуватості, крім кримінального процесу, підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення та означає, що всі сумніви стосовно події порушення та винуватості особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь; недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За цих обставин, протокол про адміністративні правопорушення, за відсутності доказів, сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказам, який підтверджує факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аналізуючи докази, що долучені в додаток до протоколу про адміністративне правопорушення, та досліджені безпосередньо в судовому засіданні кожен окремо та їх сукупності, суддя приходить до висновку, що у справі відсутні докази, які б достатньо, поза розумним сумнівом, підтверджували обставини про роз`яснення працівниками поліції ОСОБА_1 його права та обов`язки визначені Конституцією України так і КУпАП, повідомлення останньому наявні в нього ознак алкогольного сп`яніння і відмови проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці складання протоколу так і в медичному закладі, а тому суддя не може дійти до обґрунтованого висновку поза розумним сумнівом про доведеність посадовою особою поліції, якою порушено провадження у справі відносно ОСОБА_1 , про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 23, 33-35, 38, 40-1, ч. 1 ст. 130, 124, 221, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень (вісімсот п`ятдесят гривень).

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в його діях.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в дохід держави 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) судового збору.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до ч.1 ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення та відповідно до ч.2 ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби. В порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного в постанові.

На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подано апеляційну скаргу до Вінницького апеляційного суду через Томашпільський районний суд.

Суддя: І. С. Мороз