КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/4569/2025 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Малюги Вадима Миколайовичана постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2025 року про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) місяці.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить605,60 грн.

Не погоджуючись з даною постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Малюга В.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість, незаконність та невмотивованість постанови суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2024 року скасувати, провадження у даній справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не повідомив про результати розгляду даної справи, оскаржувана постанова була винесена з порушенням ст. 268 КУпАП без участі захисника та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тобто ОСОБА_1 не знав, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Малюга В.М. звертає увагу апеляційного суд на те, що інформація про час направлення та доказ про направлення постанови ВП № 46471874 від 17 лютого 2025 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами на адресу боржника по сплаті аліментів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надходила.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Малюга В.М. порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, в якому остання просить поновити строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Малюзі В.М. строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2025 року, як такий, що пропущений з поважних причин.

В судове засідання по розгляду апеляційної скарги належним чином повідомлений ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Малюга В.М. не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення ОСОБА_1 судової повістки.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

З аналізу ст.ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до пункту 1.9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно вимог пункту 2.1. а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Так, відповідальність за ч. 3 ст. 126 КУпАП наступає за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Судом встановлено, що 10 травня 2025 року о 09-50 годині, по мосту Патона в м. Києві, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Хюндай», реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами за постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 17 лютого 2025 року, ВП № 46471874 Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, чим порушив ст. 15 Закону України «Про дорожній рух».

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення, підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1

№ 325763 від 10 травня 2025 року;

- постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами серії ВП № 46471874 від 17 лютого 2025 року;

- рапортом, складеним уповноваженою на те особою;

- відеозаписом з місця події, з якого слідує, що працівник поліції зупиняє автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , в процесі перевірки документів правоохоронець встановлює, що водій ОСОБА_1 обмежений в праві керування постановою Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області, повідомляє про даний факт ОСОБА_1 , який пояснює, що обізнаний про вказаний факт та зазначає, що зараз вирішується це питання в органах ДВС.

Працівник поліції, в подальшому, повідомляє ОСОБА_1 про складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 126 КУпАП, будь-яких зауважень, останній не висловлює.

В апеляційної скарзі не наведено переконливих доводів, підтверджених відповідними доказами, які б давали можливість ставити під сумнів встановлені місцевим судом фактичні обставини справи.

Наявні у справі докази в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи стосовно ОСОБА_1 , а саме факт керування транспортним засобом, наявність чинного обмеження в праві керування транспортним засобом та обізнаність водія з наявністю такого обмеження.

Доводи апеляційної скарги адвоката Малюги В.М. про те, що ОСОБА_1 не був обізнаний із встановленням тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами щодо нього, є сумнівними та не можуть бути взяті до уваги з огляду на наступне.

З дослідженого відеозапису подій, які мали місце 10 травня 2025 року, вбачається, що на запитання працівника поліції чи знав він, що є особою яка обмежена в праві керування транспортним засобом, ОСОБА_1 відповів, що знав, та зазначив, що зараз питання вирішується.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника не відповідають поясненням особи, що притягується до адміністративної відповідальності, а відтак не можуть їх спростовувати.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області серії ВП № 46471874 від 17 лютого 2025 року не направлялася та не була отримана його підзахисним належними доказами не підтверджені, а тому не спростовують висновки суду першої інстанції про обізнаність ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться виключно до незгоди апелянта з оскаржуваною постановою.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

За таких обставин, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП. А отже відсутні підстави для закриття провадження у справі, як на тому вказано в апеляційній скарзі.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 3 ст. 126 КУпАП, відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є безпідставними, що свідчить про відсутність підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Малюги Вадима Миколайовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2025 року - задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Малюги Вадима Миколайовичазалишити без задоволення, постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Д.О.Таргоній