ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/408/25 Справа № 694/479/25 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Смовж О. Ю. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисника Павленка С.І. та правопорушника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника Павленка С.І. на постанову Звенигородського райсуду

Черкаської обл. від 30.05.2025 р., якою ОСОБА_1 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Звенигородка Черкаської

обл., громадянина України, який має вищу

освіту, не одружений, військовослужбовець

ВЧ НОМЕР_1 , головний сержант, проживає

АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, від сплати судового збору звільнений на підставі п. 12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» , -

В С Т А Н О В И В:

Постановою суду встановлено, що 8.02.2025 р. о 20:47 год. в м. Звенигородка по вул. М. Грушенвського водій ОСОБА_1 керував автомобілем BMW, р/номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився на записуючий пристрій боді-камеру, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Павленко С.І. подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, провадження у справі щодо закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Клопотання про поновлення пропущеного строку обґрунтовує тим, що 30.05.2025 р. було проголошено судове рішення, однак копія ні йому, ні ОСОБА_1 направлена не була та лише 20.06.2026 р. йому було видано повний текст, тому просить поновити йому пропущений строк для забезпечення доступу до правосуддя.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, посилається на те, що суд першої інстанції неповно, не всебічно дослідив усі обставини справи, не оцінив належним чином докази, які наявні в матеріалах справи.

Працівникам поліції достеменно було відомо, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, він повідомив про цей факт та на час складання протоколу був у військовій формі. Причина зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 є надуманою, оскільки він своїми діями не порушував правил дорожнього руху, зазначення того, що при об`їзді автомобіля він не ввімкнув світлові показчики напрямку руху не відповідає дійсності, його автомобіль працівниками поліції був заблокований незаконно.

Складення протоколу стосовно ОСОБА_1 проведено без уповноваженої особи ВСП та врахування положень ст. 2261 КУпАП. У зазначений в протоколі час ОСОБА_1 перебував на службі, проте, за наказом командира частини, знаходився за місцем свого проживання в межах проведення роззосередження особового складу і в будь-який час міг бути викликаний для виконання бойового завдання в складі мобільної вогневої групи.

Крім того, працівниками поліції не перевірявся статус ОСОБА_1 , а тому на час винесення постанови в матеріалах відсутні документи, які підтверджують його статус військовослужбовця.

Зауважує, що оскільки працівники поліції протокол про адмінправопорушення склали щодо військового, то протокол суперечить вимогам ст. 2661 КУпАП, а тому відсутні належні та допустимі докази скоєння ОСОБА_1 адмінправопорушення.

Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП, постанова по справі про адмінправопорушення оголошується негайно після розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Матеріали справи не містять даних про направлення ОСОБА_1 або його захиснику Павленку С.І. копії судового рішення від 30.05.2025 р.

20.06.2025 р. захисник отримав копію судового рішення ( а. пр. 50, оборот).

Згідно супровідного листа, копія рішення суду від 20.05.2025 р. направлена ОСОБА_1 лише 26.06.2025 р., однак даних про дату отримання ним судового рішення матеріали справи про адмінправопорушення не містять.

Захисник подав апеляційну скаргу 20.06.2025 р., що є важливою причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, тому апеляційний суд вважає за необхідне визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Заслухавши думку захисника Павленка С.І., особу яка притягається до адмінвідповідальності ОСОБА_1 , які підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. ст. 252 та 280 КУпАП, при розгляді справи про адмінправопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адмінправопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адмінвідповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді даної справи судом першої інстанції виконані.

Висновок місцевого суду про наявність складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судом встановлено, що 8.02.2025 р. о 20:47 год. в м. Звенигородка по вул. М. Грушенвського водій ОСОБА_1 керував автомобілем BMW, р/номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на записуючий пристрій боді-камеру, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Факт вчинення ОСОБА_1 підтверджується дослідженими судом доказами, яким надана відповідна оцінка та висновки викладені в судовому рішенні, а саме протоколом про адмінправопорушення серії ЕПР1 № 240254 від. 8.02.2025 р., який складений уповноваженою особою, в якому викладені обставини вчиненого правопорушення; актом огляду водія транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції, відповідно до якого водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду; рапортом поліцейського; фотокопіями документів ОСОБА_1 та відеозаписом з місця події.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката, що протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП на військовослужбовця ОСОБА_1 складено не уповноваженою на те особою, то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП, у справах про адмінправопорушення, що розглядаються органами, зазначеними у ст. ст. 218-221, протоколи про адмінправопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції, в тому числі й за ст. 130 КУпАП.

Передбачене п. 22 ст. 7 Закону України «Про військову службу правопорядку у Збройних силах України» право військовослужбовців служби правопорядку, направляти у разі необхідності на медичний огляд водіїв військових транспортних засобів, не є виключним правом тільки військовослужбовців військової служби правопорядку. Таке право, згідно чинного законодавства, мають і працівники поліції, а відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 КУпАП, військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адмінвідповідальність на загальних підставах.

Посилання адвоката на вимоги ст. 2661 КУпАП, не є слушними, оскільки вказана норма стосується лише тих військовослужбовців, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, тобто коли на цих осіб не розповсюджуються повноваження працівників поліції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 використовував власний транспортний засіб у позаслужбовий час, в межах населеного пункту, а не на території військової частини, надані стороною захисту копії документів ( а. пр. 16-21) не спростовують вказані обставини, а тому застосування вимог ст. 2661 КУпАП в даному випадку не ґрунтується на вимогах закону.

За таких обставин, протокол про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП складено уповноваженою посадовою особою.

За таких обставин в матеріалах справи достатньо доказів провини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Будь-яких порушень вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції чи КУпАП, які б слугували підставою для скасування постанови місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

На переконання апеляційного суду документи у справі про адміністративне правопорушення складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють такі правові відносини та які є предметом судового розгляду.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена, його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані вірно, а твердження апелянта про відсутність в його діях складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є необґрунтованими, а постанова місцевого суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування та закриття провадження по справі - відсутні.

Відповідно до вимог ст. ст. 130 та 266 КУпАП працівникам поліції цілком достатньо встановити (побачити, почути) наявність у водія ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння (а вони вказані у протоколі про адмінправопорушення та відповідають тим, які перелічені в Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9.11.2015 р. № 1452/735) та на цій підставі провести огляд водія на стан сп`яніння. Водій, за наявності таких обставин, зобов`язаний пройти огляд, цей обов`язок покладений на нього п. 2.5 ПДР України. Обов`язки водія транспортного засобу, як суб`єкта правовідносин це юридично закріплена в нормативно-правових актах міра належної та необхідної суспільно-правової поведінки, яка полягає в необхідності здійснення дій активного або пасивного характеру. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду, водій повинен виконати всі дії для повного та беззаперечного виконання всіх вимог відповідних осіб, відмова від проходження огляду має наслідком адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).

Вирішуючи питання про звільнення або стягнення судового збору з військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, для правильного застосування норм п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд має перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб.

Законом України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Законом не передбачено звільнення від сплати судового збору на правовідносини, що виникають із завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Військовослужбовець, який вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП не звільняється від сплати судового збору. Звільнення від сплати судового збору для військовослужбовців передбачено лише у випадках, пов`язаних з виконанням ними військового обов`язку, або у справах, що стосуються захисту їхніх прав, які виникли внаслідок виконання ними службових обов`язків. Керування транспортним засобом у стані сп`яніння, це є особистим (приватним) правопорушенням, не пов`язаним з виконанням військових обов`язків, оскільки керування транспортним засобом у стані сп`яніння не є ні виконанням військового обов`язку, ні пов`язаним з виконанням службових обов`язків, а тому відсутні підстави для звільнення військовослужбовців від сплати судового збору за розгляд справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Згідно п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Ураховуючи те, що у даній справі ОСОБА_1 є особою, яка притягається до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, судовий збір у відповідності до вимог ст. 401 КУпАП належить сплаті на загальний підставах, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для його звільнення від сплати судового збору.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику Павленку С.І. строк на апеляційне оскарження постанови Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 30.05.2025 р.

Постанову Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 30.05.2025 р., якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

В решті постанову суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника Павленка С.І. залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.