ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/1035/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Костенко Ю.С.

за участю захисника Бондаренка О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Бондаренка О.С. на постанову судді Салтівського районного суду м.Харкова від 14 травня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

ВСТАНОВИВ

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 27.11.2024 року о 13 год. 15 хв. керував транспортним засобом «Honda XL 750», державний номерний знак НОМЕР_1 , біля буд. 15 по вул. Нескорених у м. Харкові з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер», ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Постановою судді Салтівського районного суду м.Харкова від 14 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Бондаренко О.С. просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , не дивлячись на той факт, що останній надавав суду довідки щодо перебування на лікуванні.

Також, вказує, що ОСОБА_1 є співробітником СБУ та, згідно ст.19 ЗУ «Про СБУ», військовослужбовцем. А оскільки правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, останній вчинив під час виконання обов`язків військової служби, та він має нести відповідальність за ст.172-20 КУпАП, складати щодо нього протокол та проводити огляд на стан сп`яніння мають право лише спеціально уповноважені особи відповідно до вимог ст.266-1 КУпАП.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення та рішенні суду першої інстанції зазначено, що ОСОБА_1 керував ТЗ «Honda XL 750», що не відповідає дійсності, оскільки з наявного відеозапису убачається, що він керував ТЗ Кіа Оptima.

Сам відеозапис події, що мала місце 27.11.2024 року, має переривистий та вибірковий характер, що не дає змоги встановити послідовність подій та свідчить про недотримання поліцейськими вимог Інструкції №1026.

Також, співробітниками поліції не були озвучені підстави зупинки ТЗ під керуванням ОСОБА_1 , встановлені ст.35 ЗУ «Про національну поліцію».

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводизахисника Бондаренка О.С. на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 27.11.2024 року о 13 год. 15 хв. керував транспортним засобом Кіа Оptima, державний номерний знак НОМЕР_1 , біля буд. 15 по вул. Нескорених у м. Харкові з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер», ОСОБА_1 відмовився.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №183195 від 27.11.2024 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом надано належної оцінки, а саме:

- оглянутими відомостями відеозаписів із нагрудних камер інспекторів патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 27.11.2024 року о 13 год. 30 хв., відповідно до якого у результаті огляду, проведеного уповноваженою особою патрульної поліції, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння: звужені зіниці, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя; огляд у КНП ХОР «ОКНЛ» не проводився за відмовою водія ОСОБА_1 ;

- рапортом інспектора взводу 1 роти 6 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Косиненка А. від 27.11.2024 року щодо події з зазначенням місця та причини зупинки транспортного засобу, а також підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд приймає до уваги, що апелянтом не оскаржується сам факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його подальшої відмови на пропозицію співробітників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Перевіряючи доводи захисника на предмет того, що справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , не дивлячись на той факт, що останній надавав суду довідки щодо перебування на лікуванні, слід зазначити наступне.

Приймаючи рішення про можливість розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, суд першої інстанції виходив, зокрема, із того, що справа перебуває у провадженні суду вже тривалий час, у жодне судове засідання, які неодноразово відкладалися, у тому числі, і за клопотаннями сторони захисту, ані ОСОБА_1 , ані його захисник до суду не з`явились, а подальше відкладення справи могло призвести до непропорційного порушення строків її розгляду.

З такими висновками районного суду погоджується і суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Так, як убачається з матеріалів справи, справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 надійшла в провадження Московського (в подальшому - Салтівського) районного суду м.Харкова 10.12.2024 року. (а.с. 8)

У судове засідання, призначене на 24.12.2024 року о 10 год. 15 хв. ОСОБА_1 не з`явився, надав до суду заяву про відкладення судового засідання у зв`язку із необхідністю укладення договору з адвокатом (а.с. 9).

У наступне судове засідання, призначене слуханням на 05.02.2025 року о 13 год. 45 хв., ОСОБА_1 знову не з`явився, водночас, його захисником адвокатом Бондаренком О.С. було подано клопотання про перенесення судового засідання та ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 14). Вказане клопотання було задоволено, справу відкладено на 06.03.2025 року о 15 год. 00 хв., однак, розгляд справи у вказану дату не відбувся у зв`язку з перебуванням судді у відрядженні (а.с. 26). Судове засіданні, призначене на 06.03.2025 року, було відкладене на 03.04.2025 року о 10 год. 00 хв.

03.04.2025 року у судове засідання ані ОСОБА_1 , ані його захисник не з`явились, адвокат Бондаренко О.С. надіслав до суду клопотання про відкладення судового засідання, через перебування ОСОБА_1 на лікарняному (а.с. 27).

У судове засідання, призначене на 14.05.2025 року о 14 год. 30 хв. ані ОСОБА_1 , ані його захисник знову не з`явились, адвокат Бондаренко О.С. подав до суду клопотання про відкладення судового засідання через перебування ОСОБА_1 на лікарняному (а.с. 34), яке стало вже четвертим клопотанням сторони захисту про відкладення судового розгляду. На підтвердження поданого клопотання, захисником було додано фотокопію медичної довідки, оформлення якої не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, в останній не зазначено, якою медичною установою вказана довідка видана; довідка містить підпис лікаря та печатку, на якій зазначені виключно ПІБ лікаря, водночас, доказів того, що відомості про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 внесені до електронного реєстру листків непрацездатності, суду надано не було (а.с. 37).

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі було забезпечено ОСОБА_1 можливість реалізації права на доступ до правосуддя, яким останній на власний розсуд не побажав реалізувати, в тому числі й через професійного захисника, а тому доводи апелянта про порушення прав ОСОБА_1 в суді першої інстанції, апеляційний суд визнає неспроможними.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є співробітником СБУ та, згідно ст.19 ЗУ «Про СБУ», військовослужбовцем, а тому має нести відповідальність за ст.172-20 КУпАП, а огляд щодо нього мав проводитися відповідно до вимог ст.266-1 КУпАП, не є слушними за таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.266-1 КУпАП, огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння,щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Додана до апеляційної скарги довідка №70/11-286 від 22.05.2025 року, видана помічником начальника Управління (по РОС) начальником відділу кадрового забезпечення УСБУ в Харківській області Петровським О., згідно якої ОСОБА_1 проходить військову службу в УСБУ в Харківській області, та на яку посилається захисник, не дає суду можливості достеменно встановити, що у день події, яка мала місце 27.11.2024 року, ОСОБА_1 виконував в той час службові обов`язки. Будь-яких інших документів, які б беззаперечно підтверджували, що на час вчинення цього адміністративного правопорушення ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби стороною захисту не надано, а матеріали справи їх не містять

Так, як убачається з матеріалів справи, а саме відеозапису події, ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими не повідомляв про те, що виконує якесь службове завдання. Після повідомлення інспектором поліції, що у нього наявні ознаки наркотичного сп`яніння та пропозиції пройти відповідний огляд у медичному закладі, ОСОБА_1 відмовився, на що йому було роз`яснено про складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на викладене, можна зробити цілком обґрунтований висновок, що ОСОБА_2 не виконував в той час жодних військових обов`язків, а тому на той момент у працівників поліції існувала обгрунтована презумпція для застосування саме загальної процедури огляду, передбаченої ст.266 КУпАП.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає такі доводи захисника необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті законодавства

Посилання апелянта на те, що керування ОСОБА_1 ТЗ «Honda XL 750», як то зазначено в оскаржуваній постанові суду, не відповідає дійсності, оскільки з наявного відеозапису убачається, що він керував ТЗ Кіа Оptima, суд приймає до уваги, однак, зазначений факт жодним чином не свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення та не спростовує правильність висновків районного суду. Така помилка є явною опискою, яка не впливає на висновки суду.

Твердження апелянта стосовно того, що до матеріалів справи долучено компакт- диск, на якому міститься лише фрагменти відеозапису із нагрудної камери працівника поліції, що на думку апелянта свідчить про те, що працівники поліції під час проведення відеозйомки процедури складання адміністративного матеріалу порушили принцип безперервності її застосування, а тому такий відеозапис не може бути належним та допустимим доказом, не є слушними, та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 , оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм з фіксацією обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №183195 від 27.11.2024 року (а.с. 3), а саме опитування водія та пропозицію пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння та його відмову від проходження такого огляду. До того ж, в даному випадку відеозапис не є єдиним доказом по справі, а оцінюється в сукупності з іншими доказами.

Доводи захисника про те, що співробітниками поліції не були озвучені підстави зупинки ТЗ під керуванням ОСОБА_1 , встановлені ст.35 ЗУ «Про національну поліцію», є неспроможними та спростовуються відеозаписом події, з якого убачається, що інспектор патрульної поліції зазначив, що підстава зупинки авто під керуванням ОСОБА_1 п.3 ст.35 ЗУ «Про національну поліцію».

Аналогічні дані зафіксовано і у рапорті інспектора взводу 1 роти 6 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Косиненка А. від 27.11.2024 року щодо події з причини зупинки транспортного засобу. (а.с. 7)

Крім того, всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння.

Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національну поліцію», зупинка транспортного засобу є компетенцією поліцейського та його дії можуть бути оскаржені в порядку встановленим законом. Однак, як вбачається з матеріалів судового провадження дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення в порядку, передбаченому чинним законодавством апелянтом не оскаржувалися. Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не суперечать один одному, що свідчить про їх об`єктивність.

З огляду на викладені обставини, на момент зупинки та висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду у встановленому законом порядку, у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія, тобто, ним було складено іспит на знання вимог ПДР України. За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид та розмір адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргузахисника Бондаренка О.С. залишити без задоволення.

Постанову судді Салтівського районного суду м.Харкова від 14 травня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик