Єдиний унікальний номер 333/2255/25
Провадження № 3/333/1130/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Піх Ю.Р., за участю секретарки судового засідання Пузанової А.В., особи відносно, якої складено адміністративний протокол ОСОБА_1 , захисника адвоката Ями Д.М., розглянувши матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 28.02.2025 серія ЕПР1 №258803, водій ОСОБА_1 28.02.2025 р. о 16 год. 33 хв. в м. Запоріжжя на 8 км шосе Харків-Сімферополь, керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився на місці зупинки ТЗ, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив факт перебування в стані наркотичного чи алкогольного сп`яніння, а також заперечив факт відмови від проходження медичного огляду. Суду пояснив, що, вважаючи дії працівника поліції, який його зупинив, незаконними, бажав присутності наряду поліції, який викликав через службу "102". Побоюючись застосування до нього фізичної сили, з автомобіля не виходив, чекаючи прибуття наряду. Крім того, у нього в автомобілі перебував хворий пасажир, якого він не міг висадити. В подальшому самостійно пройшов огляд у нарколога, який підтвердив відсутність факту вживання ним алкоголю і наркотиків. Просить закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні захисник Яма Д.М. підтримав позицію ОСОБА_1 , зазначивши, що в матеріалах справи не містяться докази керування останнім автомобілем в стані наркотичного сп`яніння. Тому просив закрити на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він працює патрульним поліцейським і в цей день складав протокол відносно ОСОБА_1 та підтвердив обставини, які відображені та зафіксовані на відеозаписі. Крім цього зазначив, що ОСОБА_1 не виходив з автомобіля і він вирішив, що останній перебуває в стані наркотичного сп`яніння та зазначив в протоколі ознаки такого сп`яніння.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що 28.02.2025 він з ОСОБА_1 їхали в автомобілі. ОСОБА_1 віз його в місто до лікарні. Коли їх зупинили поліцейські ОСОБА_1 запитав причину зупинки. Потім в них почалася суперечка. Він знає ОСОБА_1 давно, і щоб цей вживав алкоголь та наркотики це зовсім не допустимо. Потім, після складання протоколу ОСОБА_4 поїхав в лікарню, щоб здати аналіз на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння.

Вислухавши пояснення та доводи ОСОБА_1 та його захисника, пояснення свідків, дослідивши в судовому засіданні докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 2 розділу I Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС і МОЗ від 09.11.2015 р. № 1452/735 (далі Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з п. 3 розділу I Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з п. 4 розділу I Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими перебуває в салоні автомобіля, на водійському сидінні, спілкується через закрите тоноване скло.

За таких обставин візуально спостерігати і встановити ознаки сп`яніння, зазначені у протоколі, - "тремтіння пальців рук, (…) звужені зіниці очей, що не реагують на світло" поліцейський не міг.

Спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими, його вступ у суперечку з останніми не можна самі по собі вважати "поведінкою, що не відповідає обстановці". Не спостерігається на відеозапису також і будь-якого порушення мовлення у водія.

Отже, з переглянутого відеозапису якихось явних ознак сп`яніння у ОСОБА_1 , які б давали працівнику поліції підстави наполягати на медичному огляді особи, не вбачається.

Таким чином, вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння не ґрунтувалася на об`єктивному спостереженні відповідних ознак і була передчасною.

Крім того, ОСОБА_1 надано акт медичного огляду за результатами якого не виявлено ані алкогольного, ані наркотичного сп`яніння. Огляд було проведено в КУ "Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги" 28.02.2025 р. о 18 год. 30 хв., тобто протягом 2 годин з моменту вчинення інкримінованого ОСОБА_1 порушення.

Під час медичного огляду було проведене лабораторне імунохроматографічне дослідження вмісту сечі, токсикологічне дослідження, що повністю відповідає вимогам пунктів 6, 7, 9 розділу III Інструкції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатися. Таким чином, обов`язковою ознакою вказаного адміністративного правопорушення, в даному випадку, є встановлення факту керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного сп`яніння.

В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які би вказували на те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. Європейський Суд з прав людини у рішенні "Шмауцер (Schmautzer)проти Австрії" від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантіїст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд вважає, що по справі відсутні належні докази, оцінивши які, можливо було б дійти до безсумнівного висновку стосовно винуватості ОСОБА_1 . Враховуючи, що докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому на думку суду, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 130, 245, 247, 251, 252, 266, 280 КУпАП, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ю.Р. Піх