Справа № 632/1302/25
провадження №3/632/509/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року суддя Затопільського міськрайонного суду Харківської області Босняк М.М., за участю захисника адвоката Мар`яш Л.В., розглянувши справу, яка надійшла з ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, про притягнення до адмінвідповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, який є військовослужбовцем, раніше до адмінвідповідальності не притягувався,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Ввечері о 2330 годині 17 липня 2025 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW X5, р.н. НОМЕР_1 , по вулиці Соборній, 30, у м.Златопіль Лозівського району Харківської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя). Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та медогляду в медичному центрі особа, що притягується до адмінвідповідальності, відмовилася, чим порушила п. 2.5 ПДР України.

В судове засідання особа, яка належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, не з`явилася.

Інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захищає адвокат Мар`яш Л.В.

Захисник під час судового розгляду заперечувала проти викладеного в протоколі, вважала, що справа підлягає закриттю, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, з підстав, викладених в клопотанні, а також просила, у разі визнання її підзахисного винуватим, призначити покарання з урахуванням принципу індивідуальності.

1. Клопотання про закриття вмотивовано тим, що у протоколі про адміністративне правопорушення працівник поліції зазначив, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння: почервоніння обличчя, запах алкоголю з порожнини рота.

З відеозапису ж видно, що працівник поліції вказав, що чути запах алкоголю з автомобіля, на що пасажир повідомив, що вживав алкоголь.

В подальшому працівник поліції не перевіряв наявність у ОСОБА_1 запаху алкоголю з порожнини рота. Така ознака алкогольного сп`яніння як «почервоніння обличчя», яка зазначена у протоколі, не була озвучена поліцейським.

Слід також звернути увагу на те, що поліцейський висловив ОСОБА_1 вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння не після реального та дійсного виявлення ознак сп`яніння, а лише після того, як за базами даних поліції помітив, що у 2017 році відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Наведене свідчить про упереджене ставлення з боку поліцейського.

Отже, працівником поліції формально названо надумані ним ознаки алкогольного сп`яніння, для штучного створення підстав щодо пропозиції пройти такий огляд, оскільки у ОСОБА_1 не було жодних ознак сп`яніння, останній не підлягав такому огляду.

Також адвокатом зазначено і шодо порушення процедури направлення на огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно п. 6, 7 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Згідно з п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № ПОЗ, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

Згідно з ч.ч. 3, 5, 6 ст. 266 КУпАП У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Всупереч наведеному, працівники поліції не здійснювали направлення на огляд ОСОБА_1 до медичного закладу, оскільки у матеріалах справи відсутнє направлення, передбачене додатком 1 до цієї Інструкції.

Акцентовано увагу захисника і щодо наміру схилити водія до відмови від огляду.

На відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки автомобіля, однак після згоди пройти огляд на місці зупинки поліцейський наполегливо повторював ОСОБА_1 про те, що «ви маєте повне право відмовитись від проходження огляду».

Працівник поліції у підсумку 6 разів пропонував ОСОБА_1 відмовитись від огляду.

Численні пропозиції поліцейського відмовитись від огляду суперечать вимогам п.2.5 ПДР України, відповідно до якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Манера спілкування поліцейського є неприпустимою, оскільки породжує сумніви та двозначність щодо обов`язку водія пройти огляд на стан сп`яніння, та може спонукати до вчинення адміністративного правопорушення.

У своєму рішенні «Банніков проти Росії» на обґрунтування факту порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод ЄСПЛ посилається на своє рішення «Худобін проти Російської Федерації», «Тейшейро де Кастро проти Португалії», правовий висновок в яких зводиться до вислову «правопорушення не було б скоєно, як би не було спровоковано».

Так, для визначення провокації злочину ЄСПЛ встановив, зокрема, такі критерії: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи був би скоєний злочин без втручання правоохоронних органів; вагомість причин проведення оперативної закупівлі, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особа була

втягнута у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.

Підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (постанова Касаційного кримінального суду Верховного суду, зокрема, що у постанові від 08 квітня 2020 року, справа № 164/104/18).

За таких обставин поведінка поліцейського свідчить про намір отримати від ОСОБА_1 відмову від проходження огляду на стан сп`яніння та скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Щодо застосування поліцейськими технічних засобів відеофіксації.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Порядок використання спеціальних засобів фіксації регульовано Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджену Наказом МВС 18.12.2018 року № 1026, де п.п. 4, 5 передбачено, що під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Окрім цього, (п.п. 5, 6,9 розділу VIII) контроль за використанням технічних приладів і технічних засобів, здійснює відповідальна особа, за інформацією, отриманою з їх допомогою,- безпосередньо керівника цього органу, підрозділу поліції. Копіювання та видача відеозапису проводяться відповідальною особою на підставі відповідного письмового доручення керівника органу, підрозділу поліції або особи, яка виконує його обов`язки. Відеозаписи працівникам органу, підрозділу поліції видаються у тому вигляді, в якому вони були збережені на док-станції,- без коригування.

Наявний у матеріалах справи відеозапис не є повним та безперевними, оскільки не зафіксовано оформлення адміністративних матеріалів, оголошення протоколу, відсторонення від керування транспортним засобом.

Тобто вказаний відеозапис є нарізаним, неповним і таким, що отриманий з порушенням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджену Наказом МВС 18.12.2018 року № 1026, а тому є неналежним та недопустимим доказом.

Вказаний правовий висновок сформовано в постанові Верховного Суду України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.07.2019 року в рамках справи № 216/5226/16-а(2-а/216/33/17).

Щодо не здійснення відсторонення від керування транспортним засобом.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, про що зазначено і в п. 1 Розділу X Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015.

У матеріалах справи відсутні докази відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом після оформлення протоколу.

Щодо порушення вимог ст. 266-1 КУпАП.

Законом України від 13.12.2022 № 2839-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», КУпАП доповнено спеціальною нормою-статтею 266-1, «Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції».

Тобто, направлення/огляд зазначених осіб на стан наркотичного сп`яніння має відбуватися лише у відповідності до цих положень Кодексу.

Так, згідно з частинами 2, 4, 5, 6, 7 та 8 ст. 266-1 КУпАП огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан наркотичного сп`яніння, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані наркотичного сп`яніння та виконують обов`язки військової служби, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

У разі незгоди військовослужбовця Збройних Сил України на проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння уповноваженими особами з використанням спеціальних технічних засобів та тестів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду осіб на стан алкогольного сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного сп`яніння в інших закладах забороняється.

Складення висновків у закладі охорони здоров`я за результатами огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан наркотичного сп`яніння проводиться у присутності посадової особи, уповноваженої на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого створеного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення.

Під час проведення огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан наркотичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та тестів уповноважена посадова особа застосовує спеціальні технічні засоби відеозапису, а в разі їх відсутності або неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У випадку застосування спеціальних технічних засобів відеозапису матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Порядок направлення військовослужбовців Збройних Сил України для огляду на стан наркотичного сп`яніння та проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан наркотичного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

На виконання вимог частини 7 ст. 266-1 КУпАП постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2024 № 32 затверджено Порядок направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду (далі - Порядок № 32).

Так, відповідно до п. З Порядку № 32 огляду підлягають військовослужбовці/військовозобов`язані, щодо яких є підстави вважати, що вони виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин (установ, закладів) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння).

Огляд військовослужбовців/військовозобов`язаних проводиться посадовою особою, уповноваженою на його проведення начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу) Збройних Сил, іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення (далі - уповноважена посадова особа), з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

На підставі зазначеного можливо дійти висновку, що ОСОБА_1 , є діючим військовслужбовцем (що також встановлено поліцейськими), тобто виконує обов`язки військової служби, і направлення для огляду ініційовано не посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого створеного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення.

Тому, процедура направлення на огляд військовослужбовця ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведена з порушенням Порядку № 32 та вимог ст. 266-1 КУпАП.

Обов`язок щодо збирання доказів, в силу вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "леванте проти Латвії" від 07.11.2002 неодноразово вказує, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Аналогічна норма викладена у ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Виходячи з вищезазначених положень, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Отже, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із чим провадження у справі слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

2. Клопотання про призначення покарання з урахуванням принципу індивідуальності вмотивоване тим, що сторона захисту вважаючи, що провадження у справі слід закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, в той же час у разі, якщо суд не погодиться з позицією сторони захисту і визнає ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, при вирішенні питання про призначення покарання просить врахувати наступні доводи.

Керуючись ст. 33 КУпАП, суд при накладенні стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, відомості про особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що обтяжують та пом`якшують відповідальність.

Так, чинний КУпАП не передбачає призначення більш м`якого стягнення чи звільнення від стягнення, яке визначене в санкції статті як обов`язкове основне чи додаткове.

Згідно з ст. 151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

В п. 2.2 Рішення від 15.06.2022 р. № 4-р(ІІ)/2022, Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адмінвідповідальності, зазначив, що: - «адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до адмінвідповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні» (перше речення абз. 1 п.п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010);

-«суспільна користь адмінстягнень за адмінправопорушення полягає не в

поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи» (перше речення абз. 1 п. п. 2.5 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21.07.2021 р. № 3-р(ІІ)/2021).

В п. З цього Рішення, Конституційний Суд України вказав, що за ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2.11.2004 р. № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності ст. 69 КК України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, зазначив таке:

-«Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки

злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить п. З ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні' покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину » (абз. 7 та 8 п. п. 4.2 п. 4 мотивувальної частини);

-«встановлення законодавцем недиференційованого покарання та

неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності» (абз. 6 п. 5 мотивувальної частини).

В ч. 2 п. 3.2. Рішення Конституційний Суд України зазначив, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адмінвідповідальності на підставі ст. 485 Митного кодексу України має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

В ч. 4 п. 4.2 Рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що посутній аналіз наведених норм МК України і КУпАП, що регулюють відносини з

притягнення особи до адмінвідповідальності за порушення митних правил, свідчить про те, що загалом ці норми мають розвивати, конкретизувати та деталізувати принципи Основного Закону України, зокрема принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, визначений ч. 2 ст. 61 Конституції України.

В ч. 2 та 3 п. 4.3 Рішення Конституційний Суд України вкотре наголосив, що в законодавчому внормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності.

Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адмінстягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

В п. 4.5 Рішення Конституційний Суд України визначив, що позбавлення оспорюваним приписом ст. 485 МК України суб`єкта накладення адмінстягнення (митного органу) можливості індивідуалізації адмінстягнення з урахуванням усієї сукупності обставин справи, на думку Конституційного Суду України, унеможливлює реалізацію принципу індивідуалізації юридичної відповідальності під час притягнення особи до адмінвідповідальності на підставі ст. 485 МК України та не створює належного законодавчого підґрунтя для застосування домірних заходів до порушника митних правил.

Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що абз. 2 ст. 485 МК України суперечить ч. 2 ст. 61 Конституції України.

ОСОБА_1 , на даний час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 Міністерства оборони України, що підтверджується Довідкою № 1847/3322 від 07.08.2025.

ОСОБА_1 перебуває на посаді старшого водія заправника (копія військового квитка додається).

Позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом на один рік фактично паралізує не тільки його особисту військову службу, але й решти військовослужбовців, оскільки без права керування транспортним засобом він буде позбавлений можливості виконувати свої безпосередні військові службові обов`язки та конституційний обов`язок із захисту Батьківщини згідно вимог ст. 65 Конституції України.

За таких обставин, з урахуванням висновків, зазначених Конституційним Судом України, сторона захисту вважає за можливе застосувати у справі про адміністративне правопорушення аналогію закону ст. 69 КК України щодо ненакладення додаткового стягнення на ОСОБА_1 у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Наведені вище обставини очевидно переконують, що право керування об`єктивно потрібне ОСОБА_1 для виконання військових службових обов`язків як водія, а тому в даному випадку вбачається можливим не застосовувати такий вид додаткового стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами.

Конституційний обов`язок із захисту Батьківщини, визначений ст. 65 Конституції України, та принцип індивідуалізації покарання, визначений ст. 61 Конституції України, переважає суспільний інтерес в необхідності покарання особи.

При цьому, можливе покарання у вигляді істотного штрафу у розмірі 17 000 грн., на переконання сторони захисту, буде очевидно достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення ним інших адміністративних правопорушень (у разі доведення його вини в інкримінованому діянні поза розумним сумнівом).

Інспектор СРПП ВП № 1 Лозівського РВП ГУ НП в Харківській області Заєць Д.Ю. пояснив суду, що ОСОБА_1 хоч спочатку і сказав, що є військовослужбовцем, проте, відповідних документів не надав, був у цивільному одязі та на цивільному автомобілі, доречи своєму, тому викликати Військову службу правопорядку у Збройних Силах України в нього підстав не було, надав лише посвідчення водія та реєстраційні документи.

В автомобілі сидів інший чоловік у військовій формі.

Додав, що в протоколі зазначено вірно про почервоніння обличчя, а не очей, як зазначає адвокат, т.я. при спілкуванні різкий запах алкоголю чи то з рота, чи то з автомобіля, звернув на себе увагу, а окрім цього і почервоніле обличчя водія, що, у сукупності, давало підстави вимагати перевірки, про що і було зазначено водієві.

Водієві роз`яснювалася права і його ні хто не спонукав від відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а лише було зазначено, що він може відмовитися, т.я. поліція не має повноважень щоб його змусити пройти такий огляд.

Щодо надання відеофіксації «нарізками», то процесуальні дії тривали довго, в той же час, фіксації підлягають лише певні аспекти процедури, які і були надані суду у якості доказу. На клопотання суду було надано повний запис відеофіксації події.

Щодо невідсторонення від керування, то автомобіль не заважав учасникам дорожнього руху, а тому було прийнято таке рішення.

Суд, врахувавши позицію сторони захисту, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Пункт 1.3. розділу 1 Правил дорожнього руху (далі ПДР), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пункт 1.9. розділу 1 ПДР передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктами 2, 3 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Із сукупності наведеного вище, а також протоколу про адміністративне правопорушення, Акту огляду, вбачається, що після зупинки зазначеного транспортного засобу поліцейським було встановлено, що водій має ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя.

Щодо того, звідки поліцейський почув запах з порожнини рота чи салону автомобіля, не впливає на суть того, що у поліцейського, при спілкуванні з водієм, виникла підозра, що водій перебуває з ознаками алкогольного сп`яніння, які відповідають переліку, окрім цього, була присутня ще одна ознака - почервоніння обличчя, які у сукупності давали поліцейському підстави для з`ясування.

Окрім цього, водій цього факту і не заперечував сам, що вбачається з відеозапису фіксації правопорушення.

За таких обставин у поліцейського було достатньо підстав вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває з ознаками алкогольного сп`яніння, що давало йому право вимагати від нього як водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння… проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Викладене в протоколі про адміністративне правопорушення від 17.07.2025 підтверджується доданими письмовими доказами: Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, де зазначено про відмову від проходження огляду, доданим диском відеозапису події, де зафіксовано рухавтомобіля у зазначений в протоколі час та день, роз`яснення прав водієві, пропозиція поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі, а також відмова останнього від проходження огляду, а також інформаційна довідка поліцейського про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія.

Щодо того, що диск містить сім відеофайлів, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. п. 5, 6 Розділу II Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та недопускає його розряджання. У разі пошкодження портативного відеореєстратора поліцейський негайно доповідає про це відповідальній особі та керівнику органу, підрозділу поліції.

Так, до протоколу про адміністративне правопорушення від 17.07.2025 додано диск, який містить сім відеозаписів, виготовлених з нагрудних камер поліцейських, що перебували у групі СРПП на патрулюванні м.Златопіль, проте, зазначені відеозаписи послідовні за хронологією та часом, містять перерви у часі між процесуальними діями, які підлягають обов`язковій відеофіксації, не вбачають ознак втручання чи монтажу, а отже суд приймає цей доказ як належний та допустимий.

Відтак, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, повинен був на вимогу інспектора патрульної поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. За таких підстав, суд розцінює дії ОСОБА_1 як відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи, що за відмову від проходження огляду водій несе відповідальність згідно з чинним законодавством так само, як і за керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що за своїм характером має підвищену суспільну небезпеку, та що по справі зібрано достатньо доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, та будь-яких належних доказів на підтвердження відсутності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення надано не було, є всі підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо підбурювання з боку поліцейського не проходити огляд, то суд зазначає, що п. 1.3. розділу 1 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Отже, ОСОБА_1 повинен знати свій обов`язок водія пройти на вимогу поліцейського огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи медогляду в медичному центрі за бажанням, а також про те, що за відмову від проходження на вимогу поліцейського огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи медогляду в медичному центрі, передбачена відповідальність як і за керування транспортними засобами у сані алкогольного сп`яніння.

Щодо позиції неправомірності проведення поліцейськими такого огляду, у зв`язку із тим, що останній є військовослужбовцем, та щодо необхідності після встановлення поліцейськими, що він є військовослужбовцем та перебуває при виконанні ними обов`язків військової служби, викликати посадову особу, уповноважену на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, то таку позицію суд вважає позицією захисту, т.я. остання не ґрунтується на приписах ст.266-1 КУпАП, якою передбачено огляд, окрім іншого, щодо осіб, яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, т.я. ОСОБА_1 не знаходився в жодному з цим місць, а перебував у статусі цивільного водія керуючи транспортним цивільним транспортним засобом.

Поліцейський може відсторонити особу від керування авто у випадку, коли у нього є підстави вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого). Це прямо визначено в ст. 266 КУпАП, отже, це право поліцейського, відповідно до обставин, а не обов`язок у будь-якому випадку.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення та відеозаписи з нагрудних камер поліцейських не містять істотних розбіжностей, а інші матеріали справи, в їх сукупності, підтверджують фактичні обставини справи.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Статтею 34 КУпАП передбачені обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, серед яких зокрема є: щире розкаяння винного; відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; вчинення правопорушення неповнолітнім; вчинення правопорушення вагітною жінкою, яка має дитину віком до одного року.

Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Стороною захисту суду обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, не надано.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, яке наражає інших учасників дорожнього руху на небезпеку, особи порушника, ступеню його вини, відсутності обставин, що пом`якшують відповідальність, т.я. останній вину не визнав, в той же час і відсутності обставин що обтяжують відповідальність, вважаю за необхідне застосувати до нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, що відповідає вимогам ст. 23, 33 КУпАП, і є помірним скоєному та є достатньою мірою відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення а також попередження нових правопорушень.

На думку суду вищезазначене передбачає індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення правопорушення, і мета не може бути досягнута іншим шляхом.

Відтак, клопотання захисника про закриття справи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 401, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накласти адмінстягнення штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в прибуток Держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 605,6 гривень.

Згідно з ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу, визначений у відповідній статті цього Кодексу та зазначений у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Харківського апеляційного суду через Златопільський міськрайонний суд Харківської області.

Повний текст постанови проголошено 26 вересня 2025 року о 0800 годині.

Суддя: М. М. Босняк