Справа №490/5002/25
Провадження № 33/812/414/25
Категорія: ст.124, ст.122-4 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , її захисника адвоката Душенко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову, яку ухвалив суддя Центрального районного суду міста Миколаєва Дірко І.І. у приміщенні цього суду 04 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколів про адміністративне правопорушення серії ЕПР №364346, ЕПР №364352 від 17 червня 2024 р. водій ОСОБА_1 15 червня 2024 р. о 17:55 год. в м. Миколаєві по вул. Архітектора Старова, в районі буд. 6 В, керувала транспортним засобом «Toyota RAV-4», номерний знак НОМЕР_1 , проявила неуважність до дорожньої обстановки та особливостей її змін, при зміні напрямку руху не обрала безпечного бокового інтервалу, чим порушила вимоги пунктів 2.3 «б», 10.1, 13.1, 2.10 «а» Правил дорожнього руху, внаслідок чого допустила зіткнення із припаркованим транспортним засобом марки «Nissan Tida», номерний знак НОМЕР_2 , водій якого ОСОБА_2 перебувала поза межами вказаного автомобіля. В результаті вказаного ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Після вказаного, будучи учасником ДТП, ОСОБА_1 в порушення п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху, місце події залишила, не повідомивши про подію уповноважені органи поліції.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ст. 124 (протокол серії ЕПР №364346), ст. 122-4 (протокол серії ЕПР №364352) Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Вказані протоколи разом з іншими документами були скеровані органом поліції на розгляд до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Постановою судді від 04 вересня 2025 року вказані матеріали об`єднані в одне провадження з присвоєнням справі єдиного уніального номеру №490/5002/25.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 погодилась із обставинами вчинених правопорушень. Пояснила, що на повороті не врахувала габарити свого автомобіля, внаслідок чого не обрала безпечний боковий інтервал та зачепила припаркований транспортний засіб «Nissan». Після зіткне злякалась, оскільки вперше потрапила в таку ситуацію, тому місце події залишила. Вдома її насварив чоловік за скоєне, у зв`язку з чим через деякий час ОСОБА_1 вийшла на зв`язок із потерпілою та відшкодувала останній матеріальні збитки.

Постановою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 вересня 2025 р. ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. та позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із постановою суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді суду першої інстанції змінити в частині накладення стягнення в межах, передбачених санкцією статті, за якою її притягнуто до адміністративної відповідальності, а саме стягнення з «у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік» на штраф.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час судового розгляду вона визнала свою вину. Фактично,таке визнання вини є єдиним доказом у справі. Так, зі схемою місця ДТП, яка складалась зі слів потерпілої ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ознайомилась на під час ознайомлення з матеріалами справи 08 вересня 2025 р. Відповідно до даної схеми «точка удару» знаходиться за межами автомобіля потерпілої, на проїжджій частині. Потерпіла у своїх поясненнях зазначає, що вона особисто події не бачила, а частково номер ТЗ, який здійснив зіткнення з її автомобілем, став їй відомий з чиїхось слів. Фото та відеоматеріалів ДТП справа не містить. ОСОБА_1 зазначає, що, відчуваючи за собою вину та бажаючи поступити як порядна людина, вона у поліцейських дізналась контактний номер потерпілої ОСОБА_2 та з власної ініціативи повністю відшкодувала заподіяну їй шкоду, тому остання до неї претензій немає. ОСОБА_1 наголошує, що в подібній ситуації вона опинилась вперше, до жодної з видів відповідальності ніколи не притягувалась. Враховуючи принцип індивідуалізації покарання, щире каяття у вчиненому, відшкодування шкоди потерпілій та усунення заподіяної шкоди в добровільному порядку, обставину, що вона вперше стала учасником ДТП, вважає, що судом першої інстанції до неї несправедливо застосоване покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, в той час як ст. 122-4 передбачає і менш суворий вид покарання - штраф.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , її захисника адвоката Душенко В.А., які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених: статтею 124 КУпАП, тобто порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів; статтею 122-4, тобто залишення водієм транспортного засобу на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає, що вони ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Згідно з ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Тобто диспозиція статті 124 КУпАП є бланкетною, тому обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є спричинення пошкодження об`єктів, зазначених у цій статті, внаслідок порушення конкретних правил дорожнього руху.

Залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, є адміністративним правопорушенням відповідно до ст. 122-4 КУпАП.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з доведеності порушення водієм ОСОБА_1 вимог пунктів 2.3 «б», 10.1, 13.1, 2.10 «а» Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, і, як наслідок, вчинення нею адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124 КУпАП та 122-4 КУпАП.

Так, пункт 2.3 «б» Правил зобов`язує водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, контролювати правильність розміщення вантажу, технічний стан транспортного засобу та не відволікатися від керування.

Відповідно до пункт 10.1 Правил перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до пункт 13.1 Правил водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до пунктів 2.10 «а» Правил у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП, судом першої інстанції встановлені правильно, такі висновки суду ґрунтуються на доказах, які досліджені під час судового розгляду, узгоджуються між собою як в цілому, так і кожен окремо, і не оспорюються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, винуватість ОСОБА_1 у цих правопорушеннях підтверджена змістом:

- протоколу серії ЕПР №364346 від 15 червня 2024 року про те, що 15 червня 2024 р. о 17:55 год. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota RAV-4», номерний знак НОМЕР_3 , проявила неуважність до дорожньої обстановки та особливостей її змін, при зміні напрямку руху не обрала безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустила зіткнення із припаркованим транспортним засобом марки «Nissan Tida» номерний знак НОМЕР_2 , водій якого ОСОБА_2 перебувала поза межами вказаного автомобіля. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків.

- протоколу серії ЕПР №364352 від 15 червня 2024 р. водій ОСОБА_1 15 червня 2024 р. о 17:55 год. в м. Миколаєві по вул. Архітектора Старова в районі буд. 6 В, керувала транспортним засобом «Toyota RAV-4», номерний знак НОМЕР_1 , як наслідок сталася ДТП з транспортним засобом «Nissan Tida» номерний знак НОМЕР_2 , після чого залишила місце події;

- схеми місця дорожньої-транспортної пригоди, яка сталася 15 червня 2024 року о 17 год. 55 хв., на якій зазначено розташування транспортного засобу «Nissan Tida» номерний знак НОМЕР_2 після ДТП, отримані автомобілем пошкодження, а саме:пошкодження заднього бамперу, заднього лівого крила, лівої двері, заднього лівого колеса;

- поясненнями ОСОБА_2 , в яких вона зазначила, що «15.06.2025 залишила свій транспорт припаркований біля будинку 6-в, транспортний засіб Нисан Tida, НОМЕР_2 біля бордюру с правої сторони біля бордюра, та пішла по своїм справам. Приблизно 18:00 мені повідомили, що мій транспорт ударили інша машина, а саме Тойота RAV-4 приблизно 20 року, сірого кольору, фрагмент ДНЗ 2636.Та поїхав у сторону АДРЕСА_2 . Даний транспортний засіб мені не відомо, хто був за кермом та в якому стані сені не відомо. Моєму транспортному засобу завдано пошкодження задній бампер з лівої сотерни, задне ліве крило, задня дверь та задне колесо.»;

- поясненнями ОСОБА_1 , в яких вона зазначила, що «15.062025 на прості всього дня я керувала трансп. засобом Тойота RAV-4, НОМЕР_1 , близько 18:00 я керувала близько буд. Арх. Старова, жодних контактувань з іншими трансп. засобами я не відчувала, 16.06.2025 зі мою зв`язались представники поліції та повідомили мене, що я стала учасником ДТП, оглянувши свій автомобіль, виявила незначні потертості на своєму ТЗ. Матеріальні збитки, завдані потерпілій стороні відшкодовано в повному обсязі.»

На підставі викладеного судом встановлено, що ДТП 15 червня 2025 року сталася через невиконання водієм ОСОБА_1 вимог пунктів 2.3 «б», 10.1, 13.1 Правил, що знаходиться у прямому причинному зв`язку із наслідками, які настали (пошкодження автомобілю потерпілої ОСОБА_2 ), оскільки вона проявила неуважність до дорожньої обстановки та особливостей її змін, при зміні напрямку руху не обрала безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустила зіткнення із припаркованим транспортним засобом. Також в подальшому вона залишила місце вчинення дорожньої транспортної пригоди.

Тому суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та зробив обґрунтований висновок про порушення ОСОБА_1 вимог пунктів 2.3 «б», 10.1, 13.1 та 2.10 «а» Правил та, як наслідок, про доведеність її вини у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП.

Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та всебічно перевірених судом доказах, які отримали відповідну оцінку в постанові.

Встановлені судом фактичні обставини не спростовуються апелянтом.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, водій ОСОБА_1 , реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодилася нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм законів держави Україна.

Спираючись на встановлені фактичні обставини вказаних адміністративних проваджень, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП, є доведеною «поза розумним сумнівом».

Апеляційний суд визнає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо призначення ОСОБА_1 занадто суворого адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Так, санкція ст. 124 КУпАП передбачає накладення адміністративних стягнень у вигляді: штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Санкція ст. 122-4 КУпАП передбачає накладення адміністративних стягнень у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Тобто суд за вчинення має обрати за ст. 124 КУпАП альтернативне стягнення штраф або позбавлення права керування транспортними засобами, строк якого також може бути обраний судом від шести місяців до одного року, за ст. 122-4 КУпАП штраф, позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Суд першої інстанції обрав за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Щодо вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суд обрав стягнення у вигляді одного року позбавлення права керування транспортним засобом.

За такого застосування у справі, яка переглядається, штрафу, а не позбавлення права керування транспортним засобом, на чому наполягає апелянтка, є найбільш м`яким видом стягнення, яке визначено законом за вчинені нею правопорушення.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність. Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Як зазначено у статті 34 КУпАП, обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.

Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

В силу статті 35 КУпАП обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її; 2) повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення; 3) втягнення неповнолітнього в правопорушення; 4) вчинення правопорушення групою осіб; 5) вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин; 6) вчинення правопорушення в стані сп`яніння. Орган (посадова особа), який накладає адміністративне стягнення, залежно від характеру адміністративного правопорушення може не визнати дану обставину обтяжуючою.

Суддя, обираючи ОСОБА_1 стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, врахував: поведінку ОСОБА_1 та характер вчиненого правопорушення (ст. 122-4 КУпАП), яке за своєю суттю є грубим порушенням Правил, полягало в умисному залишенні місця ДТП причетною до неї особою, яка об`єктивно усвідомлювала, що спричинила зіткнення (згідно її пояснень в судовому засіданні), що ускладнило встановлення поліцейськими фактичних обставин правопорушення, неповідомлення самостійно ОСОБА_1 про себе як про особу, причетну до ДТП, поки з нею на зв`язок не вийшли працівники поліції, а також зазначення в письмових поясненнях до протоколу, що не помітила факту контактування з іншим транспортним засобом, що свідчать про намагання ввести в оману правоохоронний орган щодо дійсних обставин події та ухилитися від адміністративної відповідальності. Щодо факту відшкодування шкоди потерпілій, суд взяв це до увагу, натомість виходив з того, що відшкодування здійснено лише після виявлення ОСОБА_1 як особи, причетної до скоєння ДТП, тобто було здійснено з метою отримання за наслідками розгляду справи в суді менш суворого виду стягнення.

З урахування повно та всебічно встановлених на підставі досліджених судом доказів як окремо, так і в сукупності, характеру порушення, обставини та наслідків вчинених правопорушень, відомостей про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд погоджується з висновками судді суду першої інстанції щодо обрання адміністративного стягнення ОСОБА_1 у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на 1 рік, та відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки висновки судді ґрунтуються на повно та всебічно встановлених судом обставинах справи, підтверджених доказами.

Апеляційний суд звертає увагу, що суддя першої інстанції обрав не найбільш суворе стягнення, передбачене санкцією ст. 122-4 КУпАП.

Тому апеляційний суд дійшов висновку, що призначення ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобом строком на 1 рік (тобто в межах санкції статті 122-4 КУпАП), яке не є найсуворішим, оскільки санкцією статті 122-4 КУпАП передбачено позбавлення права керування транспортним засобом на строк до двох років та адміністративний арешт, відповідає вимогам статей 23, 33-35 КУпАП, оскільки суддя першої інстанції при його обранні врахував як характер вчиненого нею правопорушення, обставини, за яких його вчинено, так і його наслідки, а також визнання нею вини та відшкодування шкоди потерпілій, що є обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд не вбачає підстав для зміни обраного судом виду адміністративного стягнення і вважає, що саме позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом на 1 рік буде відповідати меті адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За такого немає підстав для зміни оскаржуваної постанови судді в частині обраного адміністративного стягнення і призначення ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу, про що просить апелянт.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін як законну та обґрунтовану, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М. Базовкіна