Справа № 162/595/25 Провадження №33/802/549/25 Головуючий у 1 інстанції:Цибень О. В.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

за участю

захисника Колєсніка Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Колєсніка Б.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Любешівського районного суду Волинської області від 15 липня 2025 року стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 20.02.2014 року Камінь-Каширським РС УДМС України у Волинській області,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КпАП України із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Визначено стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Згідно з постановою судді 28.05.2025 о 17 год 20 хв на території Любешівської ОТГ Камінь-Каширського району Волинської області на відстані 4200 м від лінії державного кордону України на напрямку п/зн 0441 Гірки (Укр) опадища (рб) п/н «КрП» був виявлений ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетину через державний кордон України, чим порушив вимоги ст. 9, 12 ЗУ «Про державний кордон України». Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано як вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КпАП України.

Захисник не погоджуючись із постановою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій вказує на її незаконність та необґрунтованість. Апелянт акцентує увагу, що судом першої інстанції не було піддано належному та ретельному аналізу сам протокол про адміністративне правопорушення, оскільки в ньому не вказано як саме, в який спосіб ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України. Крім того, в справі відсутні об`єктивні та достатні відомості про те, що місцевість, де було затримано ОСОБА_1 , не є дозволеним для проходження людей біля державного кордону місцем або таким, де перебування є обмеженим.

Отже наявні в матеріалах справи документи, по своїй суті, не доводять причетності та умислу ОСОБА_1 на скоєння інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Захисник просить оскаржену постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 .

Частиною 6 ст. 294 КпАП України встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи та за участю його захисника.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив скасувати оскаржену постанову, приходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України "Про державний кордон України", і таким чином вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КпАП України.

У відповідності до ч. 7, 8 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи сторони захисту, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КпАП України, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засіданні доказами, яким дана належна юридична оцінка.

Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КпАП України, настає у випадку перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №246522 від 28.05.2025; письмовими поясненнями лейтенанта ОСОБА_3 та майстер-сержанта ОСОБА_4 , інформаційною довідкою, схемою щодо виявлення правопорушників на ділянці ІНФОРМАЦІЯ_2 (з м.д. АДРЕСА_2 ).

Наведені вище докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КпАП України, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КпАП України адміністративного правопорушення. Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що наявні в матеріалах справи докази не можуть підтверджувати обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_1 , апеляційний суд визнає безпідставними і до уваги не приймає.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КпАП України, стосовно ОСОБА_1 не відповідає вимогам КпАП України, оскільки такий протокол складений особою, яка має право складати протоколи про адміністративні правопорушення, його зміст відповідає вимогам ст. 256 КпАП УКраїни і сумнівів у достовірності занесених у нього даних не викликає, та на час розгляду справи ніким не спростований.

Відмова ОСОБА_1 від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення та незгода з ним значення для встановлення наявності чи відсутності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, не має.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що працівники прикордонної служби були упередженими при складанні стосовно ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КпАП України адміністративного правопорушення, чи були підстави для фальсифікації протоколу, обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 та його захисник оскаржували дії працівників прикордонної служби, які склали стосовно першого протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб, у разі наявності, на їх думку, будь-яких порушень.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною першою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску.

Важливо зауважити, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості чи логічні пояснення, які дають апеляційному суду підстави вважати, що громадянин ОСОБА_1 знаходився на відстані 4200 метрів від лінії державного кордону України на напрямку п/зн 0441 Гірки (Укр) опадища (рб) п/н «КрП» лише з метою знайомства та зустрічі з ОСОБА_5 , як про це зазначає апелянт. Обставини справи, місце виявлення ОСОБА_1 прикордонним нарядом, близькість перебування останнього до від лінії державного кордону, факт дії воєнного стану на території України та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України свідчать про умисність дій на спробу незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску.

Приєднані до матеріалів справи за клопотанням захисника докази вирішального значення у даній справі не мають, однак фактично додатково підтверджують наведені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 обставини. Необґрунтованими є твердження захисника про необхідність виклику і допиту свідків зазначених ним у апеляційній скарзі, оскільки належних доводів, що свідки можуть надати інформацію, яка досі не встановлена в матеріалах справи не наведено та таке клопотання в суді першої інстанції не заявлялося.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КпАП України, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Таким чином, підстав для скасування постанови судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного вище, керуючись ст.294 КпАП України,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу захисника Колєсніка Богдана Володимировича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Любешівського районного суду Волинської області від 15 липня 2025 року без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.В. Гапончук