КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/4561/2025 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, зі стягненням судового збору в дохід держави у розмірі 605, 60 грн.

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 03 липня 2025 року о 01 год. 56 хв. керував автомобілем «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Привокзальна, 1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, зіниці очей занадто звужені та не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року та прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі через відсутність в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт зазначає, що суд 1-ї інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови взагалі не взяв до уваги його письмові пояснення та докази, не надав їм належної об`єктивної правової оцінки. В оскаржуваній постанові суду 1-ї інстанції взагалі відсутня будь-яка інформація, зазначення про подані ним письмові пояснення, висновок лікаря, показання свідка.

Так, апелянт вказує, що у своїх письмових поясненнях від 31.07.2025 року він зазначав, що після зупинки ТЗ поліцейські перевірили його документи та документи на ТЗ. Потім поліцейським було поставлено питання чи вживав він алкогольні напої, наркотичні речовини тощо, на що він відповів, що нічого такого не вживав. Тоді поліцейський заявив, що начебто у нього є ознаки наркотичного сп`яніння та запропонував пройти відповідний огляд у медичному закладі (КМКНП «Соціотерапія»). Він погодився пройти медичний огляд не дивлячись на те, що в нього були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння.

Після цього, поліцейський сказав йому, що він поїде з ними до лікаря-нарколога, а звідти відразу до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Поліцейські мотивували необхідність доставки його до ІНФОРМАЦІЯ_2 начебто через оголошення у розшук, але надати будь-які відповідні докази такого розшуку вони відмовилися. Він поліцейським заявив, що не має судимостей та у ніяких розшуках не перебуває та категорично відмовився їхати до ІНФОРМАЦІЯ_2, але від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовлявся. Він неодноразово чітко заявляв поліцейським, що поїде на огляд до лікаря-нарколога, але не згоден після проходження огляду їхати до ІНФОРМАЦІЯ_2 і пропонував поліцейським після проходження медичного огляду відразу відпустити його. Але 03.07.2025 року о 02 год. 36 хв. поліцейський склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт зауважує, що відеозаписи не містять даних про те, що працівники поліції вбачали в у нього будь-які ознаки сп`яніння, передбачені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 р. № 1452/735.

Зазначає, що 03.07.2025 року о 02 год. 41 хв. поліцейський склав протокол про адміністративне затримання його для доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2, який йому також вручено не було.

Близько 03 год. 35 хв. того ж дня він був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 він знаходився близько 25 хвилин. Виявилося, що з боку ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно нього не було фактично ніяких питань, та у розшуку він не перебував. Орієнтовно о 04 год. 00 хв. того ж дня він вийшов з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 та відразу поїхав самостійно на проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння до КМКНП «Соціотерапія», який пройшов о 04 год. 26 хв. та отримав висновок лікаря, відповідно до якого у нього не виявлено жодних ознак сп`яніння.

Додатково апелянт зазначає, що він, оцінюючи всі ці обставини, що відбулися вночі 03.07.2025 року, дійшов висновку, що поліцейськими навмисно була створена фактично конфліктна ситуація. Достеменно знаючи суспільно-політичну обстановку, відношення більшості громадян до ІНФОРМАЦІЯ_2, поліцейський умисно, після пропозиції йому проїхати на огляд до лікаря, зрозумівши, що в нього немає ніякого сп`яніння, заявив про подальше доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2, яке й до того ж у подальшому виявилося безпідставним.

Апелянт наголошує, що викладені вище обставини підтверджуються наданими до суду відеозаписами з боді камери (6 штук), висновком лікаря КМКНП «Соціотерапія», відповідно до якого у нього не виявлено ніяких ознак сп`яніння, та свідком - пасажир його транспортного засобу.

Натомість, як вказує апелянт, суд 1-ї інстанції у своєму рішенні зазначає, що він не вчинив жодних активних дій для самостійного проходження огляду на стан сп`яніння, що є помилковим, оскільки 03.07.2025 року о 04 год. 26 хв. він пройшов огляд в КМКНП «Соціотерапія» та отримав висновок лікаря, відповідно до якого у нього не виявлено жодних ознак сп`яніння. Раніше звернутися до лікаря для проведення огляду на стан сп`яніння він не міг, так як був затриманий поліцією і доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 , звідки вийшов не раніше 04 години ранку 03.07.2025 року.

Також апелянт вказує, що поза увагою суду 1-ї інстанції залишилися заявлені ним клопотання у письмових поясненнях стосовно витребування з Управління Патрульної поліції в м. Києві належним чином завіреної копії протоколу про його адміністративне затримання, складеного 03.07.2025 року та витребування у Міністерства внутрішніх справ України інформації та відомостей стосовно того, чи перебував він у розшуку станом на 03.07.2025 року.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР дотримано не було.

Всупереч доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 , порушення останнім зазначених вимог п. 2.5. ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №379678, згідно якого ОСОБА_1 03 липня 2025 року о 01 год. 56 хв. керував автомобілем «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Привокзальна, 1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, зіниці очей занадто звужені та не реагують на світло, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначений протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 та підписаний особою, яка його склала.

В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Враховуючи сукупність доказів у справі приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в законному порядку, є порушенням п. 2.5 ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

З переглянутого відеозапису вбачається, що працівник поліції після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , повідомив останньому причини зупинки та про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння та о 02 год. 01 хв. вперше запропонував пройти огляд у лікаря-нарколога, на що ОСОБА_1 погодився, проте, не здійснив жодної дії, яка б свідчила про його намір поїхати до лікаря. О 02 год. 31 хв. працівник поліції знову запропонував ОСОБА_1 пройти до службового автомобіля, щоб їхати до лікаря-нарколога для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, зважаючи на те, що ОСОБА_1 погодився пройти там огляд на стан сп`яніння. Разом з тим, ОСОБА_1 замість того, щоб пройти до службового автомобіля попросив зачекати поки приїде його людина з 95 бригади, після чого він поїде до лікарні. Поліцейський неодноразово роз`яснював ОСОБА_1 , що у разі його відмови від поїздки до медичного закладу, він вимушений буде констатувати порушення ним п. 2.5 ПДР, який передбачає обов`язок водія пройти на вимогу поліцейського огляд в установленому законом порядку та після цього ще неодноразово запропонував ОСОБА_1 сісти до службового автомобіля для поїздки до медичного закладу. На це вкотре ОСОБА_1 вказав, що сідати до службового автомобіля не буде та знову просив дочекатись потрібну йому людину, на що поліцейський повідомив, що вони не мають часу чекати потрібну ОСОБА_1 людину, адже, згідно закону, встановлено дві години на проходження огляду на стан сп`яніння, та пояснив ОСОБА_1 , що така його поведінка буде розцінюватися як пасивна відмова від проходження огляду, за що на нього буде складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Після чого о 02 год. 35 хв. поліцейський повторно запропонував ОСОБА_1 пройти огляд, для чого сісти в службовий автомобіль та з ними проїхати. А ОСОБА_1 в свою чергу, знову просив ще зачекати поки приїде його друг та відмовлявся сісти в службовий автомобіль, після чого на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів, відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

Так, на неодноразову вимогу працівника поліції сісти ОСОБА_1 до службового автомобіля для того, щоб проїхати до медичного закладу, останній просив зачекати, вимогу працівника поліції не виконував, тобто пасивно відмовлявся від проходження огляду.

Відповідно до пункту 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, на вимогу працівників поліції ОСОБА_1 мав беззастережно виконати їх законну вимогу і пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, чого не зробив. Такий обов`язок прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги працівника поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння.

Твердження ОСОБА_1 про те, що поліцейські навмисно створили конфліктну ситуацію, повідомивши, що після огляду на стан сп`яніння у лікаря-нарколога він повинен їхати з ними до ІНФОРМАЦІЯ_2 є неспроможними, та спростовуються даними відеозапису, з якого вбачається, що встановивши особу водія ОСОБА_1 , працівниками поліції у нього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, про що відразу повідомлено водію та запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що він погодився. Відразу після цього, працівником поліції на місці була винесена постанова щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, в якій зафіксовані правопорушення, що були підставою для зупинки транспортного засобу. В подальшому поліцейським по інформації, доступній йому на службовому планшеті, було виявлено, що ОСОБА_1 перебуває у розшуку ІНФОРМАЦІЯ_2, про що було повідомлено ОСОБА_1 та у зв`язку з цим працівник поліції поцікавився у ОСОБА_1 чи буде він добровільно їхати до ІНФОРМАЦІЯ_2. На це ОСОБА_1 категорично відповів, що їхати до ІНФОРМАЦІЯ_2 не буде. І лише після цього, ОСОБА_1 працівником поліції роз`яснено вимоги ст. 24 Закону «Про національну поліцію», згідно якої працівники поліції здійснюють адміністративне затримання та доставлення до цих центрів та органів призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що поліцейський, зрозумівши, що у ОСОБА_1 відсутні ознаки наркотичного сп`яніння, відразу заявив про подальше доставлення його до ІНФОРМАЦІЯ_2.

З приводу доводів захисника про невиявлення поліцейськими у ОСОБА_1 будь - яких ознак наркотичного сп`яніння, слід зазначити наступне.

Згідно з Розділом 1 п.2. Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, зазначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

При цьому, відповідно до п. 4 розділу 1 вказаної Інструкції, ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак алкогольного сп`яніння (крім запаху з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Як вбачається з відеозапису, працівник поліції неодноразово повідомляв ОСОБА_1 , що у нього виявлено ознаки наркотичного сп`яніння та після підсвічування очей було озвучено, що зіниці очей занадто звужені та не реагують на світло, заперечень з приводу чого ОСОБА_1 не висловлював. Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відеозаписи не містять даних про те, що працівники поліції вбачали у нього ознаки наркотичного сп`яніння, є необґрунтованими.

Не може бути взятий до уваги апеляційного суду і висновок КМКНП «Соціотерапія», відповідно до якого у ОСОБА_1 не виявлено жодних ознак сп`яніння.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Згідно ч. 5 цієї статті, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Підстави для здійснення огляду виникли о 01 год. 56 хв., коли працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про наявність ознак наркотичного сп`яніння, втім висновок №002992 складено о 04 год. 26 хв., що перевищує встановлений ч. 4 ст. 266 КУпАП термін. А окрім того, в порушення вимог вказаної норми права огляд проведено у відсутність поліцейських.

Крім того, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння, а не за керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про витребування з Управління Патрульної поліції в м. Києві належним чином завіреної копії протоколу про його адміністративне затримання, складеного 03.07.2025 року та витребування з Міністерства внутрішніх справ України інформацію відомостей стосовно того, чи перебував він у розшуку станом на 03.07.2025 року, то суд не найшов підстав для їх задоволення, оскільки, вказані обставини ніяким чином не впливають на законність прийнятого судом першої інстанції рішення про визнання винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За вказаних обставин, висновок судді місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим та базується на комплексі доказів, досліджених судом першої інстанції і перевірених в ході апеляційного перегляду справи.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, та призначив стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП яка є безальтернативною.

Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Дарницького суду м. Києва від 13 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Кепкал