П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 936/1085/25

Провадження № 3/936/670/2025

01 жовтня 2025 року селище Воловець

Суддя Воловецького районного суду Закарпатської області - Павлюк С.С., розглянувши адміністративні матеріали відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №406929 від 30.07.2025, 30.07.2025 об 09:35 год, водій ОСОБА_1 в с. Н.Ворота, а/д Київ - Чоп, керував автомобілем марки "DAF XF" д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом Koegel д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу Драгер. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 А ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Представник гр. ОСОБА_1 - адвокат Кузь М.В. звернулась до суду із письмовим клопотання, в якому просила закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, зазначивши при цьому, що 30.07.2025 ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 перебували у транспортному засобі тягач DAF д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом Koegel д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі «Київ-Чоп». За кермом автомобіля перебував ОСОБА_2 . Біля блокпосту КПП «Нижні Ворота» вони зупинились з метою перевірки вантажу. Для здійснення цієї перевірки ОСОБА_2 вийшов з автомобіля, щоб відкрити причеп. У цей час ОСОБА_1 , який залишався у салоні, пересів на водійське сидіння виключно з метою доступу до питної води, яка знаходились у недосяжному для пасажирського сидіння місці. Саме в цей момент йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера та надати пояснення щодо причини перебування за кермом у такому стані. Таким чином, фактичних підстав вважати, що ОСОБА_1 в той момент керував транспортним засобом немає, жодних дій, які б свідчили про це, зокрема, перемикання передач, запуск двигуна, переміщення важеля керування, відпускання/ зняття ручного гальма тощо, він не вчиняв. Сам факт тимчасового перебування на ведійському сидінні не є тотожним керуванню транспортним засобом.

Дослідивши адміністративні матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст.130 КУпАП адміністративну відповідальність, за цією статтею, несуть особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 за N1103 затверджено Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку ним визначається процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - огляд), і проведення такого огляду.

Згідно з приписами пункту 2 Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

З вказаної норми слідує, що право та обов`язок поліцейського вжити заходів з метою встановлення стану сп`яніння водія обумовлюється наявністю у водія ознак такого стану, встановлених МОЗ і МВС.

Відповідно до пункту 3 Порядку, який кореспондується з положеннями пункту 6 Інструкції та частиною другою статті 266 КУпАП огляд водія з метою встановлення стану сп`яніння проводиться на місці зупинки транспортного засобу.

Однак, жодним наявним доказом в матеріалах справи не підтверджується та обставина, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Разом з тим протокол відносно ОСОБА_1 складено за порушення пункту 2.9 ПДР, тобто за керування водієм транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім цього, з відеозапису з боді-камер поліцейських долученого до протоколу про адміністративне правопорушення, не вбачається факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Всупереч вказаних вимог закону, працівниками поліції не надано належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Таким чином, за відсутності належних і допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд має закрити справу за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Виходячи з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь, тому вважаю, що даний протокол, у сукупності з іншими доказами не можуть забезпечити такий рівень доказування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, який би не залишив «розумних сумнівів» у доведеності цієї події

Така позиція КСУ відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні Маліге проти Франції від 23.09.1998 визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Згідно з п. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

При цьому, суд зазначає, що Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України» сформовано доктрину «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), відповідно до якої, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

Разом з тим, ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення

Отже, встановлені судом обставини, ставлять під сумнів достовірність даних, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому вони не можуть бути прийняті до уваги як належні та допустимі докази.

Згідно із ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Отже, приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 , приходжу до висновку, що під час розгляду справи не доведено, що в діях останнього наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому вважаю, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Відповідно до ст. 4 ч 2. п. 5 З.У «Про судовий збір», судовий збір стягується у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення. Враховуючи, що провадження у даній справі слід закрити за відсутністю складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , то судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 23, 33, 40-1, 283, 284 КУпАП, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»,

п о с та н о в и в :

провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП України відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: Павлюк С.С.