Справа 556/2189/25
Номер провадження 3/556/1170/2025
П ОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2025 року Володимирецький районний суд Рівненської області

в складі головуючого - судді Котик Л.О.

при секретарі Басик Г.Т.

за участю особи, відносно якої складено Протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1

розглянувши матеріали, що надійшли від Вараського РВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 , не працююча, -

За ч.1 ст.184 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення від 06.07.2025 року серії ВАД №156019, ОСОБА_2 ухилялася від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 14.06.2025 р., керуючи транспортним засобом вчинив адміністративне праворушення передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП, чим ОСОБА_2 вчинила правопорушення передбачене за ч.1 ст. 184 КУпАП.

Для розгляду справи про вчинення адміністративного проступку ОСОБА_2 до суду з`явилася, заперечила проти всіх обставин, вказаних у протоколі. Свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнає, оскільки в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, так як вона належним чином виконує свої батьківські обов`язки, просила провадження у справі закрити.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши докази, суд дійшов наступного висновку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 , суд вважає, що в діях останньої відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 належним чином займається вихованням свого сина, забезпечує йому необхідні умови життя.

Всупереч вимогам ст. 184, 256 КУпАП у складеному відносно ОСОБА_2 протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено у чому конкретно полягає з її боку ухилення від виконання передбачених законом обов`зків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітнього ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Жодних об`єктивних даних щодо ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків не встановлено. А зазначена у протоколі подія у розумінні ч.1 ст. 184 КУпАП не може розцінюватися як таке ухилення.

Так, відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 184 ч.1 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Також, стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

За правилом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 8 ЗУ « Про дитинство» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Статтею 35 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що особи, винні у порушенні вимог законодавства про охорону дитинства, несуть цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законів України.

Диспозиція ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

З огляду на те, що ч.1 ст. 184 КУпАП, порушення якої ставиться в провину ОСОБА_2 , є бланкетною, то при розгляді цієї справи необхідно з`ясувати серед іншого, чи порушила норму спеціального закону особа, якщо так, то яку і в чому полягає суть цих порушень, із відповідним закріпленням вказаних норм, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові суду.

Відповідно до п. 9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року №1376, зазначаються, зокрема: у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол, з конкретизацією суті порушення.

Водночас, в порушення вимог ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано, в яких саме діях (бездіяльності) ОСОБА_2 вбачається неналежне виконання нею батьківських обов`язків щодо дитини, не зазначена форма вини та наслідки, що настали саме у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків, їхній причинний зв`язок, тобто суть правопорушення фактично не викладено, оскільки особою, якою складено протокол, зазначено лише загальні фрази щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків, з яких неможливо встановити, в чому конкретно полягає ухилення від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 та в чому саме її вина.

Суд зауважує на те, що невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей мають містити систематичний та триваючий характер.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 не належно займається вихованням своєї дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи встановлені обставини, суд позбавлений можливості зробити беззаперечний висновок про вчинення ОСОБА_2 інкримінованого їх правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 не містить ознак об`єктивної сторони даного правопорушення, зокрема, в чому саме полягає ухилення ОСОБА_2 від виконання обов`язків щодо виховання дитини та яким чином було здійснено відповідне ухилення.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративні правопорушення, за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.39 рішення «Лучанінова проти України» від 09.09.2011 року (заява №16347/02), п.1 резолютивної частини рішення «Швидка проти України від 30.10.2014 року (заява №17888/12)), обґрунтовуючи їх, зокрема, як характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

Згідно п.2 ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Відповідно до положень п.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів щодо доказу вини правопорушника суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» (Malofeyevav. Russia, рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia , заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), де ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що …суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом) .

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Суд вважає, що поза розумними сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як таких що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Таку ж позицію висловив Верховний суд в постанові Касаційного кримінального суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17, де зазначив, що поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 №5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Враховуючи те, що судом не встановлено в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, провадження в справі щодо неї підлягає закриттю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вищевикладене, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки матеріали адміністративної справи не містять доказів, які б вказували на вчинення останньою даного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 9, 184, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 283, 284 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Повний текст постанови проголошено 29.09.2025 року.

Суддя: