Справа № 510/1002/25
Провадження № 3/510/818/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 липня 2025 року м. Рені
Суддя Ренійського районного суду Одеської області Дудник В.І., розглядаючи матеріали, що надійшли від впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродж. м.Ташкент Республіки Узбекистан, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , адреса мешкання в Україні: АДРЕСА_2 ; процає приватним підприємцем, протягом року не піддавався адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, зміст ст. 268 КУпАП роз`яснено, клопотань не надходило,-
за ч. 1 ст. 2041 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
11.05.2025 р. о 17 год. 30 хв. у міжнародному пункті пропуску «Орлівка» на виїзд з України прикордонним нарядом «Перевірка документів» було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який намагався незаконно перетнути ДКУ із Румунією без відповідного документу, який надає право на перетинання державного кордону України, а саме пред`явив на паспортний контроль паспорт громадянина Ізраїлю серії НОМЕР_2 від 25.11.2024р. при наявності паспорта громадянина України. Таким чином, вважаючи, що ОСОБА_2 для перетинання Державного кордону України пред`явив на паспортний контроль невідповідний паспортний документ для перетинання державного кордону, чим порушив вимоги ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КпАП України.
В ході розгляду адмінсправи представник ОСОБА_1 адвокат Чепіль О.С. вину свою не визнав, пояснив, що дійсно ОСОБА_2 11.05.2025р. в міжнародному пункті пропуску «Орлівка» перетинав ДКУ України з Румунії, під час проходження перевірки документів він, маючи в наявності два громадянства (Ізраїлю та України), пред`явив паспорт громадянина Ізраїлю, що посвідчував його особу. Після ознайомлення працівника ДПСУ із ними, йому було повідомлено про те, що він порушив норми діючого КУпАП, складений відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення. Представник зазначив, що ОСОБА_2 має внутрішній паспорт громадянина України, не має закордонного паспорту громадянина України для виїзду за кордон, але щодо нього є посвідка на тимчасове проживання в Україні, як громадянина Ізраїля. Строк дії посвідки закінчився 25.11.2022р., але на період дії воєнного стану в Україні вона вважається продовженою. Також зазначив, що ОСОБА_2 на підставі паспорту громадянина Ізраїлю неодноразово в`їжджав та виїжджав до/з України. Будь-яких перешкод на кордоні при цьому не виникало, документи приймалися працівниками ДПС України, порушення не встановлювались. Останній раз ОСОБА_2 в`їхав в Україну як громадянин Ізраїлю 07.05.2025р. Кожний раз він при пред`явленні паспорту громадянина Ізраїлю ОСОБА_2 надавав і посвідку на тимчасове проживання в Україні. Також представник ОСОБА_1 зазначив, що дійсно останній звертався у 2021р. до належних органів за отриманням громадянства України, але паспорт Громадянина України він не на руки не отримав, на даний час в нього є тільки посвідка на тимчасове проживання в Україні. Кінцевий строк її дії встановлений 25.11.2022р., але, як було передбачено законодавством України, термін дії посвідок на тимчасове проживання, який закінчився під час дії воєнного стану, автоматично продовжується до кінця воєнного стану та ще на 30 днів після його припинення або скасування. Таким чином, посвідка ОСОБА_1 на тимчасове проживання в Україні є чинною. Про те, що в базі України рахується виданим на ім`я ОСОБА_1 паспорт громадянина України номер НОМЕР_3 від 25.11.2021р. йому не було відомо, на руки він цей паспорт не отримував, в той же час незрозуміло, чому у зв`язку із оформленням паспорту громадянина України не була скасована посвідка на тимчасове проживання в Україні. Все це свідчить про те, що у ОСОБА_1 не було умислу на незаконний перетин ДКУ з Румунією.
До матеріалів адміністративної справи були додані наступні докази: протокол про адмінправопорушення від 11.05.2025р.; рапорти інспекторів впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 11.05.2025р.; витяг з БД ДМСУ «Форма-1»; письмові пояснення ОСОБА_1 від 11.05.2025р.; відеозапис на оптичному носії; копії витягів з нормативно-правових актів України; копія відповіді ВССУ на звернення голови Апеляційного суду Чернівецької області; профіль ризику № З_2010_02_ПД від 19.12.2024р.; копія протоколу про адміністративне правопорушення від 11.05.2025р. за ч. 1 ст. 202 КУпАП; копія постанови про накладення адміністративного стягнення від 11.05.2025р.; копія паспорту громадянина Ізраїлю серії НОМЕР_2 від 25.11.2024р. ОСОБА_1 ; копія посвідки на тимчасове проживання в Україні; копія рішення 275 від 11.05.2025р. про відмову в перетинанні ДКУ.
Інших доказів на момент розгляду справи суду не надано.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Чепіль О.С., вивчивши матеріали справи, надані докази, суд прийшов до висновку, що провадження в даній справі слід закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення це протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з положеннями ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасно, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.
У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Частина 1 ст. 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 пред`явив для перетину держаного кордону України паспорт громадянина Ізраїлю серії НОМЕР_2 від 25.11.2024р., що кваліфіковано як спроба незаконного перетину державного кордону України по невідповідному документу. Під час з`ясування наявності підстав для перетину Державного кордону України було з`ясовано, що ОСОБА_2 є також громадянином України, має паспорт громадянина України № НОМЕР_3 від 25.11.2021р. із строком дії до 25.11.2031р. (цільове призначення паспорту у витягу з БД ДМСУ не вказане чи то це є внутрішній паспорт чи то для виїзду за кордон).
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади. Відповідно до вимог Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.
Зокрема, відповідно до ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.
Частинами 2 та 3 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року за №1710-VI, який визначає умови перетинання державного кордону України, передбачено, що початком здійснення прикордонного контролю, зокрема, особи, є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України. Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.
Відповідно до положень ст. 7 вищенаведеного Закону паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.
Крім того, за п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного закону перевірка документів - дослідження уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України паспортного та інших документів фізичних осіб, які перетинають державний кордон, з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі, а також дослідження за результатами оцінки ризиків документів, що стосуються транспортних засобів, вантажів.
Відтак, кожна особа при проходженні паспортного контролю самостійно надає органам Державної прикордонної служби України документ, який надає їй право на перетин державного кордону України. У зв`язку з чим саме цей документ і підлягає перевірці працівниками прикордонної служби з метою встановлення його дійсності та приналежності відповідній особі. Таким чином, працівники прикордонної служби позбавленні можливості здійснити перевірку будь-якого іншого документу, який не був безпосередньо наданий особою при проходженні останнім паспортного контролю для посвідчення своєї особи.
Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення від 11.05.2025 року не наведено та матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження невідповідності документа, за яким перетинав державний кордон ОСОБА_2 , не наведено жодного доказу на підтвердження недійсності даного документу, чи доказів на підтвердження того, що даний документ містить ознаки фальшування, підробки чи містить недостовірні відомості про особу ОСОБА_1 , відповідно до приписів ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» та диспозиції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Крім того, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.
З аналізу об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, слідує, що відповідальність за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП настає при перетинанні або спробі перетинання кордону особою без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу.
У розумінні п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 р. паспортний документ - виданий уповноваженими державними органами України чи іншої держави або статутними організаціями ООН документ, що підтверджує громадянство, посвідчує особу пред`явника, дає право на в`їзд або виїзд з держави і визнаний Україною.
ОСОБА_2 при перетинанні Державного кордону України в пункті пропуску пред`явив власний, дійсний закордонний паспорт громадянина Ізраїлю, який містив в собі усі необхідні реквізити і дані, при цьому доказів про те, що вказаний документ містив недостовірні відомості про особу в матеріалах справи відсутні. Тобто, ОСОБА_2 при перетинанні Державного кордону України у пункті пропуску пред`явив дійсний документ і цей документ не містить недостовірних відомостей про особу. Окрім цього, паспорт громадянина Ізраїлю є документом, за яким ОСОБА_2 в`їхав до України, сам ОСОБА_2 фактично не отримав закордонний паспорт громадянина України (для виїзду за кордон), про його виготовлення його ніхто не повідомляв, доказів про його отримання в матеріалах справи немає. Доказами цього, що ОСОБА_2 не знав про наявність паспорту громадянина України являються його письмові пояснення, згідно яких «меня не пропустили, говорят, что я имею паспорт гражданина Украины и не пропускают», а також діюча посвідка на постійне проживання в Україні.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 ставиться у вину те, що він на паспортний контроль пред`явив документ - паспорт громадянина Ізраїлю, маючи також і паспорт громадянина України, тобто вчинив спробу незаконного перетину державного кордону України по невідповідному документу, проте в протоколі про адміністративне правопорушення не вказується чому саме в даному випадку цей документ не дає йому право на перетин кордону.
Слід зазначити, що в Україні діє принцип єдиного громадянства (п. 1 ч. 2 Закону України «Про громадянство»), згідно з яким, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.
Однак, відповідальності за подвійне громадянство законодавством України не передбачено.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
У пункті 4 Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010роз`яснено, що конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст.ст.1, 3, ч.2 ст. 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту. Відповідно до п.4.1 вказаного Рішення вказано, що процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Суд також звертає увагу на принципи Європейської Конвенції «Про громадянство» від 06 листопада 1997 року (ратифікованою Україною Законом від 20 вересня 2006 року), згідно якої Україна зобов`язалася гарантувати права громадян із множинним громадянством, зокрема ст. 17, відповідно до якої, визначаючи права та обов`язки, пов`язані із множинним громадянством: громадяни держави - учасниці, які мають інше громадянство, мають на території держави учасниці, в якій вони проживають, ті самі права та обов`язки, як і інші громадяни держави-учасниці.
За вищевикладеними обставинами суд вважає, що дії ОСОБА_1 не суперечать вимогам п.1 абз.2 Закону України «Про громадянство», ст.6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року (зі змінами), оскільки він перетинав кордон за дійсним паспортним документом, йому було невідомо про те, що на його ім`я був виготовлений паспорт громадянина України.
Такий висновок узгоджується із положеннями, які встановлені Європейською Конвенцією «Про громадянство».
Посилання в протоколі про адміністративне правопорушення та на доданий до матеріалів адмінсправи лист-відповідь ВССУ від 23.03.2017р. на приписи ст.2 Закону України «Про громадянство» про те, що громадяни України, які набули громадянство іншої держави, у правових відносинах з Україною залишаються лише громадянами України, не свідчить про недійсність документів щодо громадянства, виданих іншою державою у встановленому порядку.
У справі відсутні і суду не були надані докази, що ОСОБА_2 , подаючи при перетині кордону України на паспортний контроль дійсний паспорт громадянина Ізраїлю, діяв з прямим умислом на перетинання кордону у незаконний спосіб, без відповідних документів.
Оскільки недоведена суб`єктивна сторона правопорушення, яке поставлене у вину ОСОБА_3 , то необґрунтованим є і протокол про адміністративне правопорушення про наявність складу правопорушення, передбаченого ст.204-1 ч.1 КУпАП у його діях.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставини в справі відсутні належні докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст. 247 ч. 1 п. 1, 251, 252, 283 КУпАП, ст. ст. 1, 6, 7 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року за №1710-VI, ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991р., -
П О С Т А Н О В И В:
У притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-1 КУпАП відмовити. Провадження у справі закрити.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого ст.ст. 32, 321 КоАП України.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя В.І. Дудник