Номер провадження: 33/813/1803/25
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шавров Ігор Ігорович, про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 10.08.2024 о 23 год. 13 хв. по пр. Шевченка, 8/3 в м. Одесі, ОСОБА_1 керував транспортним засобом (мотоцикл) Honda, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального приладу Drager Alcotest 7510. Результат 2,58 ‰ проміле, чим ОСОБА_1 порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність ч. 1 ст.130 КУпАП.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Приморським районним судом м. Одеси від 20 березня 2025 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.24-26).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 19.08.2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шавров І.І., подав апеляційну скаргу (а.с.29-33).Також скаржником до апеляційної скарги додано клопотання, в якому він просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 20.03.2025 року (а.с.36-37).

Дослідивши клопотання та матеріали справи апеляційний суд вважає, що підстави для поновлення строку на оскарження постанови суду відсутні за таких підстав.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений строк.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального права під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що постанову суду винесено 20.03.2025 року без участі ОСОБА_1 та його представника адвоката Шаврова І.І.

Однак, адвокат Шавров І.І. та ОСОБА_1 , через свого представника, були обізнаними про слухання справи у суді першої інстанції на 20.03.2025 року о 15 год. 00 хв., що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с.20) та клопотанням адвоката Шаврова І.І. про відкладення слухання справи (а.с.21-23).

В свою чергу, на обґрунтування поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шавров І.І., в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду посилається на те, що ОСОБА_1 не отримував постанову Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2025 року. Про винесене судове рішення апелянт дізнався випадково, через Єдиний державний реєстр судових рішень.

Однак, такі твердження скаржника, суд ставить під сумнів, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Так, копія постанови Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2025 року була отримана представником ОСОБА_1 адвокатом Шавровим І.І. - 04 квітня 2025 року об 20:20:41 в його електронному кабінеті в системі «Електронний суд», про що свідчить довідка про доставку електронного документу (а.с.27).

Проте ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Шаврова І.І., звернувся з апеляційною скаргою на постанову суду лише 19.08.2025 року (а.с.29), пропустивши десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Звертаючись до суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2025 року (через п`ять місяців), скаржником будь-яких обставин неможливості звернення з апеляційною скаргою в передбачений законом строк, які були б об`єктивно непереборними в цей період, та не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами не наведено та відповідних доказів не надано.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.

Також, у справі Каракуця проти України у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Таким чином, всі вищевикладені обставини в своїй сукупності не можуть бути підставами задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про відоме йому судове провадження, переконливих доводів з приводу наявності реальних обставин, які б унеможливлювали звернення до суду з апеляційною скаргою, не вказав.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст.6 Конвенції.

ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що принцип правової визначеності порушується і у разі відсутності поваги до процесуальних строків (заява № 3236/03,3 квітня 2008, п. 40-41). Так, суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України», заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності рішення.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що скаржником не наведено об`єктивних причин, щодо поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду.

За таких обставин, клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шавров І.І., про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2025 року задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню апелянту.

Керуючись ст.ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шавров Ігор Ігорович, про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2025 відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шавров Ігор Ігорович, про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда