Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/5547/25
Провадження №3/279/1659/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" вересня 2025 р. м.Коростень

Суддя Коростенського міськрайонного суду Житомирської області Івашкевич О.Г., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

08.09.2025 року до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 №440282 від 01.09.2025 року слідує, що 01.09.2025 року о 12:26 годині в с.Васьковичі, Коростенського району, вул.Залізнична водій ОСОБА_1 керувала електроскутером «CRAFTER RSR CORSO» без номерного знаку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів), від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місця зупинки транспортного засобу та в найближчому медичному закладі у встановленому законом порядку відмовилась, що зафіксовано на портативний відеореєстратор поліцейського Motorola VB-400 номер 840719, чим порушила п.2.5.ПДР - відмова особи, яка керує ТЗ, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідальність за вчинене правопорушення передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

З урахуванням вимог ч.1 ст.277 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 був призначений на 08:10 годину 30.09.2025 року.

Про дату, час та місце розгляду справи особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку SMS - повідомлення про виклик до суду та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення - повістки про виклик до суду.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки до суду не повідомила. Будь-яких заяв, клопотань, заперечень по суті справи до суду не надала. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

З огляду на положення ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою.

Враховуюче викладене, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи про адміністративне правопорушення у відсутність особи за наявними у справі доказами, оскільки особа була присутня при складанні протоколів про адміністративне правопорушення щодо неї, їй відомо про те, що їх розгляд здійснюватиметься судом, суд вживав необхідних заходів для вручення в установленому порядку судового повідомлення, яке нею було отримані завчасно.

Дослідивши матеріали справи, відеозаписи, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та безпеки регулюються Законом України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року № 3353-XII, Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 14 Закону України Про дорожній рух встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух тощо.

Пунктом 2.5. ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до диспозиції ст.130 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною нормою закону настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши обставини вчиненого правопорушення, матеріали справи, на підставі поданих до суду доказів, наявних відеозаписів суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та відсутності підстав для притягнення останньої до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення із застосуванням до неї адміністративного стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи з такого.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи під впливом лікарських засобів або відмова водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного. Тобто доказуванню підлягає наявність одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння або відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У постанові від 20.02.19 року по справі №404/4467/16-а Верховний Суд (п.38) зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Отже, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Судом досліджено відеозапис, долучений працівниками поліції, який міститься на компакт-диску в матеріалах справи на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

З перегляду відеозапису, який долучено в якості доказу до матеріалів справи (початок запису: 01.09.2025 12:20:45 години, а закінчення: 01.09.2025 12:28:12 годин) відсутні будь-які докази про те, що ОСОБА_1 саме 01 вересня 2025 року о 12:26:00 годині керувала вказаним в протоколі транспортним засобом. З відеофіксації слідує, що починається ця відеофіксація з того моменту, як поліцейський прямує до ОСОБА_1 , яка з дитиною сидить на електроскутері, який перебуває у нерухомому стані з вимкненим двигуном, та розпочинає своє звернення до неї зі слів: «Ви вживали щось? Чому в стані алкогольного сп`яніння?». З відеозапису слідує, що ОСОБА_1 викликала працівників поліції через насильство в сім`ї, яке чинить її співмешканець ОСОБА_2 .

При цьому будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 здійснює рух за кермом ТЗ, факт зупинки її працівниками поліції на відео не зафіксовано, а лише лунають звинувачення з боку працівників поліції про те, що ОСОБА_1 вчинила керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, з наданого відеозапису неможливо достовірно встановити чи взагалі мало місце керування транспортним засобом водієм ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, підлягають відстороненню від керування транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Пунктом 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від, 18 грудня 2018 року, зазначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно наданих доказів вбачається, що процедура використання поліцейськими спеціальних технічних засобів при проведенні огляду водія на стан алкогольного сп`яніння відбулась з порушенням вимог статті 266 КУпАП та вищевказаної Інструкції виходячи з наступного:

1) до матеріалів справи долучено компакт-диск, при відкритті якого виявлено 1 відеофайл, при відтворенні якого встановлено, що він не містить початку спеціальної поліцейської операції (факту руху транспортного засобу із фіксацією особи, яка виконувала функції водія). Крім того, згідно з протоколом адмінправопорушення відбулося о 12:26:00 годин, а відеофайл розпочинається о 12:20:45 годин із фіксації розмови особи, яка сидить з дитиною на електро скутері, з працівниками поліції, отже, матеріали відеозаписів не підтверджують факт керування особи транспортним засобом;

2) порушено вимогу безперервної фіксації оформлення події адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_1 , тобто немає фіксації як руху, так і зупинки транспортного засобу поліцейськими.

При цьому суд враховує також правові позиції у справах про адміністративні правопорушення, викладені Верховним судом у постановах по справі № 204/8036/16-а від 19.02.2020 року (виключно водій, а не особа, яка сидить з кермом, підлягає відповідальності за порушення Правил дорожнього руху), по справі № 216/5226/16-а від 18.07.2019 року (доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення).

У відповідності до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, як під час складання протоколу про адміністративне правопорушення так і на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до адміністративної відповідальності.

Оцінюючи в сукупності надані матеріали про адміністративне правопорушення слід дійти висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості. Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінов проти України» рішення від 09.06.2011р., заява №16347/02).

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013р., заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст.6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції, зокрема право бути негайно і детально поінформованим про весь склад і суть обвинувачення, та мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту закріплюють підпункти "a", "b" пункту 3 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод". Пункт 1 статті 6 Конвенції встановлює, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, відповідно до закону.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, як і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений ч.2 ст.53 КК України, а також передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортним засобом.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, показаннями технічних приладів тощо.

Відомості, зазначені у протоколі, мають узгоджуватися з іншими доказами у справі, зокрема відеозаписом, показаннями свідків. Однак жодних інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, які становлять склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, матеріали справи не містять.

За вказаних обставин сам лише протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №440282 від 01.09.2025 року є недостатнім доказом у справі, оскільки не узгоджується з іншими доказами, долученими до матеріалів справи, отже не може свідчити про доведеність вини ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Рапорт працівника поліції не є доказом у розумінні ст.251 КУпАП та не може бути підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Орган, який розглядає справу, не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена допустимим та достовірними та достатніми доказами.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ч.1 ст.130, 221, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ :

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Оксана ІВАШКЕВИЧ