Дата документу Справа № 335/5997/25
запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/968/25Головуючий у 1-й інстанції Шалагінова А.В.
Єдиний унікальний №335/5997/25Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Кравченка Олега Павловича на постанову судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 31 липня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає у АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно з постановою суду, 13.06.2025 року о 05 год. 37 хв. по по вул.Рекордній, 20-А у м.Запоріжжі водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

В апеляційній скарзі захисник Кравченко О.П. просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Свої вимоги мотивував тим, що оскаржувану постанову суду винесено з порушенням вимог ст.280 КУпАП.

Зміст наявних у матеріалах справи доказів є суперечливим. Наявний в матеріалах справи висновок лікаря №4170 від 13.06.2025 року взагалі не містить кількісного показника алкоголю у біологічному середовищі ОСОБА_1 , на відміну від решти зібраних доказів.

Рапорт поліцейського датовано 12.06.2025 року, тобто за добу до вчинення інкримінованого водію адміністративного правопорушення. На переконання апелянта, вказаний документ не є належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Наведені обставини вказують на відсутність достатніх правових підстав вважати, що факт перебування водія у стані алкогольного сп`яніння під час керування ним транспортним засобом встановлений у визначеному законом порядку. А відтак, на переконання апелянта, винуватість водія у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не доведено поза розумним сумнівом.

Разом із тим, захисник зазначає, що суд не вправі був застосовувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, адже зі змісту постанови серії ЕНА №4959678 від 13.06.2025 року за ч.4 ст.126 КУпАП, вбачається, що останнього вже було позбавлено такого права.

До судового засідання апеляційного суду ОСОБА_1 і його захисник Кравченко О.П. не з`явились. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомлено у відповідності до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року за №28, за допомогою SMS-повідомлення; захисника ОСОБА_2 повідомлено шляхом доставлення повістки в електронному вигляді до електронного кабінету в системі «Електронний суд», за допомогою якого ним було подано апеляційну скаргу.

Згідно із ч.6 ст.294 КУпАП неявка вищезазначених осіб до суду не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за їх відсутності в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Всупереч протилежним доводам апелянта, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконано вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП, повно та всебічно досліджено обставини справи, дотримано вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується відомостями, які зазначені у

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №360152 від 13.06.2025 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 в зазначений у протоколі час керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння; водій від підпису протоколу та від надання пояснень відмовився;

- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, в якому перелічено виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння;

- висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, №4170 від 13.06.2025 року, згідно якого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння;

- відеозаписом, долученим до матеріалів справи.

У зв`язку наведеним, у апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені у даному протоколі обставини дійсно мали місце.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень, допущених при їх складанні, не встановлено.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено уповноваженою особою з дотриманням вимог ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС №1395 від 07.11.2015 року.

В ньому зазначено дату та місце його складення, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, суть адміністративного правопорушення.

До заперечень апеляційної скарги, в яких йдеться про порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння та недійсність отриманих результатів, апеляційний суд ставиться критично, враховуючи наступне.

З матеріалів провадження встановлено, що за результатами огляду у закладі охорони здоров`я лікарем було встановлено факт перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Остаточний діагноз, на підставі якого видається відповідний Висновок, ставиться лікарем не тільки на підставі результатів тестування спеціальним технічним засобом із зазначенням кількісного показника алкоголю у біологічному середовищі водія, як помилково вважає апелянт, оскільки лікарем враховується загальна клінічна картина.

В апеляційній скарзі захисника виражено незгоду із законністю процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а відтак і з отриманими результатами.

Проте, стороною захисту у встановленому законом порядку не вчинено спрямованих на оскарження зазначеного Висновку дій, та повторний медичний огляд на стан сп`яніння в іншому закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 не пройдено.

Щодо посилання в апеляційній скарзі захисника на норми КАСУ та на судову практику Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що норми КАСУ до сфери національного законодавства про адміністративні правопорушення у розумінні ст.2 КУпАП не віднесено.

Водночас норми КАСУ, зміст та правові позиції щодо застосування яких наведено апелянтом, визначають юрисдикцію і повноваження адміністративних судів, регламентовано порядок здійснення судочинства в адміністративних судах, що у свою чергу спеціалізуються на розгляді пов`язаних із вирішенням спорів у сфері публічно-правових відносин адміністративних справ, а не справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень ч.1 ст.2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, з огляду на суттєву відмінність характерних ознак вказаних правовідносин (предметний та суб`єктний склад) від тих правовідносин, що становлять предмет розгляду у даному провадженні, апеляційний суд відхиляє аргументи апелянта в цій частині, як нерелевантні.

Надаючи оцінку аргументам апелянта щодо неможливості застосування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами до особи, яке вже позбавлена зазначеного права, апеляційний суд виходить з такого.

Накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, як за своїм видом, так і розміром, є безальтернативним, відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Положеннями ст.30 КУпАП прямо передбачено порядок застосування судами стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобами щодо осіб, вже позбавлені такого права.

Так, відповідно до змісту ч.ч.2, 3 вказаної статті КУпАП позбавлення права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Крім того, апеляційний суд зважає на те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст.8 Конституції України).

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності адміністративного правопорушення і стягнення, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності стягнення вчиненому адміністративному правопорушенню. Категорія справедливості передбачає, що стягнення за адміністративне правопорушення повинно бути домірним. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад адміністративного правопорушення та рамки стягнення відповідатимуть один одному, а й те, що стягнення має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Принцип рівності всіх громадян перед законом конституційна гарантія правового статусу особи, що поширюється, зокрема, на призначення стягнення. Притягнення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, до адміністративної відповідальності не лише означає рівність усіх осіб перед законом, а й передбачає встановлення в законі єдиних засад застосування такої відповідальності.

Завданням КУпАП є правове забезпечення охорони прав і свобод громадянина, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, встановленого правопорядку зміцнення законності, запобіганням правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Для здійснення цього завдання КУпАП визначає, які суспільно небезпечні діяння є адміністративними правопорушеннями та які адміністративні стягнення застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Згідно зі ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд зауважує, що доводи апелянта в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають загальним правовим принципам.

Відтак, накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху за своїм видом та розміром узгоджується з вимогами ст.33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, у контексті наведених обставин не можна визнати переконливими й виправданими, а отже й достатніми, доводи апеляційної скарги про скасування судового рішення на зазначених у ній підставах.

Водночас апеляційний суд вважає безпідставним посилання в оскаржуваній постанові судді на рапорт працівника поліції як на доказ винуватості ОСОБА_1 , оскільки такий документ за своїм змістом є службовим документом, яким уповноважена особа інформує начальника УПП в Запорізькій області ДПП України про законність своїх дій.

У зв`язку з чим, постанова судді підлягає зміні в частині виключення посилання на рапорт працівника поліції як на доказ винуватості ОСОБА_1 .

Істотних порушень законодавства, що тягнуть безумовне скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника Кравченка Олега Павловича задовольнити частково.

Постанову судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 31 липня 2025 року в цій справі щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити з мотивувальної частини постанови судді посилання на рапорт працівника поліції як на доказ винуватості ОСОБА_1 .

В решті постанову судді залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар