ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.10.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.126 ч.3 КУпАП за його апеляційною скаргою на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, та накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605.60 гривень судового збору.

Відповідно до постанови суду, - 31 жовтня 2023 року близько 15 год. 07 хв., на автодорозі М06 Київ-Чоп, 790 км., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Peugeot 301», номерний знак НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортним засобом згідно постанови головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 12.09.2023 року.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, відтак підлягає скасуванню, так як висновки суду не ґрунтуються на належних, допустимих та достовірних, всебічно досліджених доказах. Зазначає, що про обмеження у праві керування нічого не знав, жодної постанови з даного приводу на його адресу від державного виконавця не надходило, про що він зазначив у протоколі ААД №095972 від 31.10.2023, однак судом першої інстанції вказані доводи повністю проігноровані. Вважає, що в його діях відсутніх обов`язковий елемент складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП суб`єктивної сторони у формі вини. Просить апеляційний суд врахувати, що у відповідності до довідки виданої ТОВ «Будівельна Фірма Будінвестальянс від 17.11.2023 він дійсно працює на посаді майстра з 04.08.2023 по теперішній час, та для виконання обов`язків йому необхідно керувати автомобілем, оскільки об`єкти знаходяться у межах області на значних відстанях. Крім того зазначає, що він перебуває у шлюбі та має малолітню дитину і у випадку якщо не матиме змоги працювати, не зможе належним чином утримувати свою родину та сплачувати аліменти по виконавчому провадженню.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, однак направив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із сімейними обставинами, а також зазначив, що у випадку неможливості відкладення розгляду справи, не заперечував розглянути її без його участі, та просив врахувати всі зазначені у судових засіданнях доводи та обґрунтування його апеляційної скарги.

Апеляційним судом відхилене заявлене клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки судовий розгляд справи за клопотаннями ОСОБА_1 уже неодноразово відкладався. Крім того, враховуючи тривалий час перебування справи в провадженні суду апеляційної інстанції, з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість перегляду постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП, за відсутності учасників судового провадження.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги про відсутність в його діях складу даного адміністративного правопорушення не підтверджені жодним наявним у справі доказом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення, підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №095972 від 31.10.2023, який складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП та в якому розкрито суть адміністративного правопорушення; постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 12.09.2023 у виконавчому провадженні №55497568, згідно якої останнього було обмежено у праві керування транспортними засобами, іншими матеріалами справи; відеозаписом події правопорушення, розміщеним на DVD-дисках, який є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи.

Даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Наявні у справі докази, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи стосовно ОСОБА_1 , а саме факт керування транспортним засобом, наявність чинного обмеження в праві керування транспортним засобом на час складання адміністративного протоколу.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Пунктом 2 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.15 Закону України «Про дорожній рух», забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

За змістом диспозиції ч. 3 ст. 126 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Тобто суб`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення не обов`язково характеризується виною лише у формі прямого умислу. Диспозиція даної норми закону на відміну від диспозиції ст.ст. 41-1, 46, 51-2, 103-1, 116, 163-8, 164-15, 163-11, 164-3, 164-15, 166-16, 172-16, 173-2, 198, 203-1 КУпАП не містить у собі посилання на обов`язку умисність вчинення таких дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У зв`язку з наведеним апеляційний суд вважає, що передбачена ч. 3 ст. 126 КУпАП адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, передбачає й необережну форму вини.

У зв`язку з чим апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про відсутність доказів наявності в його діях умислу на керування автомобілем за викладених у протоколі обставин.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 12.09.2023 року № ВП №55497568, ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину, починаючи з 25.10.2017 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття згідно виконавчого листа №300/859/17, виданого Рівненським районним судом Рівненської області ще 26.12.2017 року.

Відтак, ОСОБА_1 , знаючи про цю обставину, мав усвідомлювати наслідки наявності такої непогашеної заборгованості у формі обмеження у праві керування транспортними засобами, проте він ставився до цього байдуже, не погасивши таку заборгованість.

Документальних підтверджень того, що зазначену постанову державного виконавця скасовано у встановленому законом порядку, до апеляційного суду не надано. Про факт погашення заборгованості в сумі 253585 гривень, що утворилася під час примусового виконання виконавчого листа, також в апеляційній скарзі не йдеться.

Враховуючи позицію ОСОБА_1 в частині того, що він не був обізнаний про те, що його право на користування транспортним засобом тимчасово обмежене, апеляційний суд зазначає, що виконавчий лист знаходиться на виконанні з 2017 року, стягнення триває, та особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, достеменно відомо про наявність у нього обов`язку зі своєчасної та повної сплати аліментів на утримання двох дітей.

Закон не пов`язує початок такого обмеження з моментом вручення постанови державним виконавцем.

А отже, доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем не надсилалася на адресу ОСОБА_1 постанова старшого державного виконавця від 12.09.2023 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, є безпідставними та до уваги апеляційним судом не приймаються.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку неотримання відповідних документів (відомостей) протягом тривалого часу та невжиття відповідних заходів учасником виконавчого провадження, спрямованих на таке отримання, застосуванню підлягає презумпція обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні (постанови Верховного Суду від 24.10.2022 у справі №910/18480/20, від 19.01.2024 у справі №911/1216/21).

Інших відомостей про скасування тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами саме до 31.10.2023 ОСОБА_1 ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції не надано, а тому апеляційні доводи щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, на переконання апеляційного суду, є суб`єктивними та необґрунтованими.

Таким чином, ОСОБА_1 станом на день винесення постанови судом першої інстанції 30.01.2024 року є особою, щодо якої існує не скасоване обмеження у праві керування транспортними засобами, про що і був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №095972 від 31.10.2023 року за ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Отже, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що постанову прийнято судом без урахування всіх фактичних обставин справи.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх неналежності, ОСОБА_1 не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

При накладенні адміністративного стягнення відповідно до вимог ст. 33 КУпАП ураховано характер правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

З огляду на викладене, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції і закриття провадження у справі - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП, залишити без змін

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага