Справа № 711/7816/25
Номер провадження 3/711/2221/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Комплєктова Т.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та мешканки АДРЕСА_1 , працюючої спеціалістом Черкаської обласної прокуратури, являється особою з інвалідністю ІІ групи, ІПН в матеріалах справи відсутній,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

20.08.2025 близько 16.10 год., ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 штовхнула племінника ОСОБА_2 , чим завдала фізичної шкоди здоров`ю потерпілого та скоїла правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала та пояснила, що вона являється рідною тіткою ОСОБА_3 , це син її сестри. З лютого 2025 у її сестри з ОСОБА_4 триває процес розірвання шлюбу. Дитина проживає в квартирі з матір`ю, дідусем і бабусею. Вона в цій квартирі не живе, проживає окремо, але дуже часто приходить до них. Так 20.08.2025 вона була в квартирі матері в той час, коли приїхав ОСОБА_4 забрати сина, у нього визначені дати для зустрічей з сином. Він завжди приходить з поліцією. Так сталося і в цей раз, він прийшов, подзвонив у домофон, йому відповіли, щоб піднімався, він прийшов з поліцією. Почалася сварка, бо він повинен забирати дитину з квартири, а не з вулиці. ЇЇ мати підійшла, а хлопчик ОСОБА_2 почав штурхати бабусю, тому вона взяла його за руку і відвела від бабусі. ОСОБА_5 почав ображати їх, але протокол склали стосовно неї. Вона не вважає себе виною, оскільки хлопчика не била, лише взяла за руку і відвела його від бабусі. На ОСОБА_6 вона не кричить, навпаки завжди допомагає сестрі з його вихованням. Батько дитини ОСОБА_4 дуже часто ображає її матір та сестру, навіть є порушене кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 . Минулого року він своїм автомобілем наїхав на неї та її сестру. Він завжди провокує на конфлікти. Коли ОСОБА_7 повертається від батька після побачень, він якимось чином стає налаштованим проти матері, бабусі та дідуся.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_2 , в присутності психолога ОСОБА_8 , пояснив, що він проживає з мамою, а з татом зустрічається кожної середи та 1,3 вихідні місяця. Батька він любить трохи більше, тому що він не кричить і не б`є його. 20.08.2025 були вихідні і батько приїхав його забирати, подзвонив у домофон, а тітка сказала, щоб піднімався і забирав. Він цього боїться, бо коли зустрічаються мама, тітка і бабуся з татом, вони завжди сваряться. Батько прийшов з поліцейськими. В квартирі всі почали сваритися, бабуся і тітка. Він вирвався з рук бабусі до батька, а тітка сказала, що батько «хворий на голову». Тітка висловлювалася нецензурною лайкою, показували на пальцях різні жести. Таня, це сестра його матері штовхнула його і подряпала, бо він заступився за батька. Поліцейські все це бачили. Він хоче жити з батьком. Він не знає чи любить його ОСОБА_9 , сестра мами, вона часто приходить до них, а до неї додому вони не ходять. ОСОБА_10 його ніколи не била, а тоді вона навмисно його дряпнула.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_11 неодноразово висловлювалась нецензурною лайкою у його бік. 20.08.2025 він приїхав забрати дитину, подзвонив у домофон, а йому двері не відкрили навмисно, а коли подзвонила поліція, то вони відкрили. У нього визначені дні для побачення з дітьми. Дуже часто вони не відкривають двері, тому при цьому присутня поліція. Він не пам`ятає хто відкрив двері чи ОСОБА_12 , це бабуся, чи ОСОБА_13 , почали грубити йому, ображати його нецензурною лайкою, це все зафіксовано на боді камери поліцейських. А ОСОБА_1 нанесла ушкодження його сину смикнувши за руку та подряпавши її.

Захисник особи, яка притягується до адмінвідповідальності ОСОБА_1 адвокат Білоглазенко Г.П. подала письмове клопотання про закриття провадження стосовно ОСОБА_1 , в якому зазначила, що протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не вказано, яким конкретно законодавством передбачене домашнє насильство, так як за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП лише встановлює відповідальність за такі дії. Ч. 2 ст. 173-2 КУпАП є бланкетною нормою, а протокол не містить посилання на те, яку норму діючого законодавства України порушено саме ОСОБА_1 . Зазначене виключає об`єктивну сторону даного правопорушення та унеможливлює його склад. Даний конфлікт, спровокований відсутністю взаєморозуміння між ОСОБА_4 , ОСОБА_13 та її родичами по факту виконання Рішення Служби у справах дітей Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 285 від 04.07.2025. З початку виконання даного рішення, ОСОБА_4 постійно провокує ОСОБА_13 та її родичів, які добросовісно виконують рішення та виводять малолітнього ОСОБА_2 з місця проживання в дні, які вказані в рішенні. Замість цього, ОСОБА_4 вимагає супровід малолітнього ОСОБА_2 до автомобіля, який він залишає за квартал від будинку. Якщо не виконуються його вимоги, він постійно викликає працівників, а останні складають протокол про домашнє насильство. При цьому, слід зазначити, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка)- це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить. Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди. У ОСОБА_1 ніколи не було бажання причинити шкоду племіннику ОСОБА_2 , так вона є його тіткою та любить та поважає. Крім цього фізичної шкоди (як вказано в протоколі) вона йому не причиняла. У даному випадку наявним є лише факт непорозуміння між колишнім подружжям щодо місця визначення проживання малолітніх дітей. У взаємовідносинах останніх мав місце конфлікт, однак, не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм закону. Матеріали справи не містять фактичних даних, які б підтверджували наявність психологічного та фізичного насильства, а також контактування з постраждалою особою, а протокол про адміністративне правопорушення лише кореспондує пояснення ОСОБА_4 . Ініціатором виклику працівників поліції хоча був ОСОБА_4 , але визначання ініціатора цього конфлікту, не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства. Утім особа, уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, всупереч приписам ч. 2 ст. 251КупАП не здійснила дій, спрямованих на збирання доказів, обмежившись відбиранням письмових пояснень від учасника конфлікту та склавши протокол. А тому вважає, що необхідно відрізняти конфлікт, як зіткнення протилежних інтересів і поглядів, та домашнього насильства. Проте у цій справі не доведено, що ОСОБА_1 застосувала до ОСОБА_14 як до родича сім?ї, нібито домашнє насильство, під яким розуміють будь-яку умисну дію фізичного спрямування одного члена сім?ї, який володіє значною фізичною чи психологічною перевагою, по відношенню до іншого члена сім?ї. Тому просила закити провадження стосовно ОСОБА_1 за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , неповнолітнього потрпілого ОСОБА_2 , який був допитаний в присутності психолога ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_4 , дослідивши письмові матеріали справи суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно диспозиції ст.173-2 КУпАП особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, в тому числі вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що особою, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; дитина, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суд враховує, що норми ст. 269 КУпАП, яка визначає правовий статус потерпілого, приведено у відповідність до приписів Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" та Закону України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків" в частині автоматичного набуття дитиною статусу потерпілого, якщо адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173-2 КУпАП, було вчинено у присутності малолітньої чи неповнолітньої особи, така особа також визнається потерпілим, незалежно від того, чи було їй заподіяно шкоду таким правопорушенням, і на неї поширюються права потерпілого, крім права на відшкодування майнової шкоди.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно ст. 3 Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ст.1 даного Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Крім пояснень, наданих учасниками розгляду в судовому засіданні, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.08.2025 та письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 20.08.2025.

Будь-яких даних, які б спростовували показання неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_4 , і свідчили, що вони обмовляють ОСОБА_1 , в матеріалах справи відсутні. Підстав не довіряти зазначеним поясненням про обставини події 20.08.2025, які з самого початку були стабільними та не змінювалися, у суду немає. Суд критично оцінює пояснення ОСОБА_1 та аудіозапис розмови неповнолітнього ОСОБА_2 з мамою, який був наданий адвокатом Білоглазенко Г.П. та прослуханий в судовому засіданні, оскільки неможливо встановити до якої саме події відноситься дана розмова, а позицію ОСОБА_1 щодо невизнання вини розцінює, як спосіб захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, суддя вважає, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП, доведена.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 суддя не вбачає.

Відповідно до ст. 39-1 КУпАП у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 поліцейським уповноваженого підрозділу поліції визначено середній рівень небезпеки, але вона вперше притягується до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, тому суд вважає недоцільним направлення останньої для проходження програми для кривдників.

З урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушниці, яка являється особою з інвалідністю ІІ групи, ступеня її вини, відсутності обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , суддя вважає за необхідне накласти на останню адміністративне стягнення у вигляді штрафу, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, яке буде достатнім для її виховання в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як нею самою, так і іншими особами.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються інваліди І і ІІ групи, а ОСОБА_1 являється особою з інвалідністю ІІ групи, тому від сплати судового збору звільнена.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40-1, 173-2, 280, 283, 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 510 (п`ятсот десять) грн.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Положення ч. 2 ст. 308 КУпАП передбачають, що у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Строк пред`явлення постанови до виконання - протягом трьох місяців з моменту її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Т. О. Комплєктова