ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року місто Київ

Справа № 362/6241/24

Апеляційне провадження № 33/824/4069/2024

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником - адвокатом Гранцерт Марією Олександрівною, на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2025 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 909486, 30 серпня 2024 року о 09:15, в смт. Глеваха, Фастівського району Київської області по вул. Вокзальна, 2, водій ОСОБА_1 керував автомобілем FORD Transit Connect, номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу Drager Alcotester 7510, ARLM 0046, результат тестування 0,33 проміле, що підтверджується тестом №531, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі у лікаря нарколога відмовився, чим порушив пункт 2.9(а) Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.

Васильківський міськрайонний суд Київської області постановою від 13 червня 2025 року ОСОБА_1 визнав винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 н.м.д.г., що становить 17 000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнув судовий збір у розмірі 605,60 грн на користь держави.

Не погодившись з такою постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Гранцерт М.О. 11 липня 2025 року подала через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

- працівники поліції незаконно зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , не повідомили про причину зупинки, а тому всі подальші вимоги були незаконні;

- у ОСОБА_1 не було виявлено ознак алкогольного сп`яніння, а тому були відсутні підстави для проведення огляду на стан сп`яніння;

- огляд на стан сп`яніння проводився без залучення двох свідків;

- докази, які надані працівниками поліції, та які нібито підтверджують факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 не можуть бути використані у якості таких, оскільки вони здобуті з грубим порушенням вимог чинного законодавства, є «плодами отруйного дерева», а тому є неналежними та недопустимими доказами;

- ОСОБА_1 був позбавлений доступу до правосуддя, оскільки ані ОСОБА_1 , ані його захисник не приймали участі в судовому засіданні 13.06.2025. ОСОБА_1 не міг бути присутнім при розгляді справи, оскільки перебуває на службі в Збройних силах України, про що захисник Приходько С.В. неодноразово повідомляв суд, а з самим захисником, Приходьком С.В. , через суперечки 12.06.2025 було розірвано договір про надання адвокатських послуг.

В апеляційній скарзі також заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що в судовому засіданні 13 червня 2025 року ОСОБА_1 присутній не був, при цьому із захисником Приходько С.В. 12 червня 2025 року було розірвано договір про надання адвокатських послуг, а із захисником Гранцерт М.О. укладено договір 07 липня 2025 року, яка 09 липня 2025 року ознайомилася з матеріалами справи.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Разом із тим, враховуючи, що ОСОБА_1 в судовому засіданні 13 червня 2025 року присутній не був, оскаржувану постанову захисник Цибуленка В.Б. отримав 09 липня 2025 року, а апеляційна скарга подана 11 липня 2025 року, тобто протягом 10 днів з моменту ознайомлення з оскаржуваною постановою, з метою забезпечення права на захист та справедливий судовий розгляд апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Судове засідання 11 серпня 2025 року було відкладене до 08 вересня 2025 року за клопотанням ОСОБА_1 , яке він обґрунтовував розірванням договору про надання правничої допомоги із адвокатом Гранцерт М.О. та неможливістю особистої явки у зв`язку із перебуванням на військовій службі. Дата наступного судового засідання була визначена з урахуванням тверджень ОСОБА_1 про надання йому відпустки у вересні-жовтні. Водночас (з урахуванням установлення наявності у ОСОБА_1 зареєстрованого електронного кабінету в системі «Електронний суд» з 09.08.2025) ОСОБА_1 роз`яснено право взяти участь у судовому засіданні в режимі відео-конференції з використанням власних технічних засобів через систему ВКЗ «EasyCon».

Судове засідання 08 вересня 2025 року було відкладене до 23 вересня 2025 року за клопотанням ОСОБА_1 , яке він обґрунтовував неможливістю особистої явки у зв`язку із перебуванням на військовій службі, зазначив, що його військове керівництво довело до його відмова, що йому буде надана відпустка з 16 по 30 вересня 2025 року. З урахуванням повідомлення конкретного періоду відпустки ОСОБА_1 , з метою забезпечення права бути присутнім у судовому засіданні щодо розгляду його апеляційної скарги апеляційний суд визначив наступну дату судового засідання 23 вересня 2025 року (середина відпустки ОСОБА_1 ).

У судове засідання 23 вересня 2025 року ОСОБА_1 не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовував тим, що він перебуває у відпустці, яку надано до 29 вересня 2025 року, проте за станом здоров`я, він не може взяти участі в судовому засіданні. Водночас доказів на підтвердження хвороби не надано.

Вирішуючи питання про розгляд справи за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності та її захисника апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. За змістом наведеної норми участь особи, що притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в розгляді протоколу про адміністративне правопорушення не є обов`язковою.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 було надано достатньо можливостей для участі у судових засіданнях, про що свідчить намагання суду визначити дату судового засідання з урахуванням відпустки ОСОБА_1 , а також роз`яснення йому права взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

Окрім того, письмова позиція сторони захисту викладена в апеляційній скарзі, а тому апеляційний суд доходить висновку про відсутність необхідності у подальшому відкладенні судових засідань, оскільки письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, достатньо для правильного вирішення справи про адміністративне правопорушення та апеляційного перегляду.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до приписів ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.3); особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9); водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.9. «а»).

Статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина повністю підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, роздруківкою результатів огляду, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, рапортом, розпискою ОСОБА_3 , та відеозаписами з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів), використання яких передбачено статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» й Інструкцією про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03 лютого 2016 року № 100, що був досліджений у судовому засіданні.

Апеляційний суд повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Головним доводом апеляційної скарги є незаконність (безпідставність) зупинки ТЗ під керуванням ОСОБА_1 , що, на думку скаржника, робить усі подальші вимоги поліцейського незаконними (безпідставними) та виключає склад адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд відхиляє вказані доводи, оскільки обставина законності зупинки ТЗ під керуванням ОСОБА_1 (дії поліцейських щодо такої зупинки та підстав для цього) виходить за межі судового розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки становить предмет судового розгляду в порядку адміністративного судочинства (позовом щодо визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними).

Матеріали справи не містять доказів оскарження дій поліцейських щодо безпідставності зупинки ТЗ під керуванням ОСОБА_1 , а також доказів того, що ОСОБА_1 іншими способами, визначеними чинним законодавством, зокрема, зверненням із дисциплінарною скаргою до керівництва поліції для проведення службової перевірки або до правоохоронних органів, в порядку КПК України. Також із відеозапису, що міститься у матеріалах справи не вбачається незгоди чи заперечень ОСОБА_1 щодо законності зупинки його ТЗ.

Унаслідок цього, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави сумніватися у законності та неупередженості дій працівників поліції.

Доводи про відсутність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`янінням, які б давали поліцейському підстави пропонувати йому огляд на стан сп`яніння є безпідставними з огляду на таке.

За приписами ст. 266 КУпАП та Інструкції № 1452/735 підстава для проведення огляду на відповідний стан сп`яніння випливає саме з внутрішнього переконання поліцейського, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

За таких обставин констатовані поліцейськими ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 визнаються апеляційним судом як такі, що мали місце, оскільки також підтверджуються відеозаписом із нагрудних камер поліцейських ( ОСОБА_1 сам визнав обставину нещодавнього вживання алкоголю) та, власне, результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому вимоги поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння була обґрунтованою.

З запису з бодікамери поліцейських чітко встановлено, що ОСОБА_1 повідомляє поліцейським про вживання ним спиртних напоїв у вечері на передодні через нервовий зрив.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 погодився з результатом дослідження на місці зупинки, яким встановлено факт перебування водія в стані алкогольного сп`яніння. Доводів щодо не згоди з результатом апеляційна скарга не містить.

Доводи, щодо недоведеності факту зупинки транспортного засобу є безпідставні, оскільки така зупинка підтверджена відеозаписом та словами водія, який повідомив куди він їхав.

Доводи щодо проведення огляду за відсутності свідків також відхиляються судом як безпідставні, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, лише у випадку неможливості застосування засобів відеозапису, огляд на стан сп`яніння має проводитися у присутності двох свідків, натомість у цій справі є відеозапис, а тому присутність свідків була не обов`язковою.

Доводи про неналежність та недопустимість доказів, що містяться у матеріалах справи є голослівними та необґрунтованими, а тому апеляційний суд їх не бере до уваги.

Доводи про позбавлення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя через розгляд справи за його відсутності є також неспроможними, оскільки, як було вказано вище, участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у справах за ст. 130 КУпАП не є обов`язковою.

Окрім цього, із матеріалів справи вбачається, що захисник ОСОБА_1 - Приходько С.В. недобросовісно користувався наданими йому процесуальними правами (зловживав ними), що виявилося у поданні численних однотипних клопотань про відкладення розгляду справи з метою затягування розгляду справи при невчиненні будь-яких інших дій, спрямованих на захист ОСОБА_1 (ознайомлення з матеріалами справи, надання клопотань, пояснень або заперечень). Водночас, усвідомлюючи можливі наслідки таких дій ОСОБА_1 та Приходько С.В. , розірвали договір про надання правничої допомоги за день до останнього судового засідання в суді першої інстанції, що відповідає загальній тактиці сторони захисту.

У зв`язку із викладеним розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності ОСОБА_1 не становив істотного порушення його прав та не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Таким чином, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, розумних сумнів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не викликають, порушень щодо порядку отримання доказів, що містяться в матеріалах справи не наводять, що в сукупності свідчить про формальність доводів апеляційної скарги, спрямованих на уникнення адміністративної відповідальності при змістовній згоді із результатами провадження у справі.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції залишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником - адвокатом Гранцерт Марії Олександрівни, на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2025 року - залишити без задоволення.

Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Желепа