Провадження № 33/4808/495/25
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Борсука Д.Я.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 червня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення із застосуванням ст. 36 КУпАП у виді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а також керуючи транспортним засобом, відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Правопорушення вчинено за таких обставин.

25 листопада 2024 року о 00 год. 08 хв. водій ОСОБА_1 в м. Івано-Франківськ, по вул. Галицька, 112А, керувала транспортним засобом марки «Nissan Leaf» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у лікаря-нарколога у встановлено законом порядку, у КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради». Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.п.2.9 а) Правил дорожнього руху України, тим самим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, 25 листопада 2024 року о 04 год. 12 хв. водій ОСОБА_1 в м. Івано-Франківськ по вул. Галицька, 142Б, керуючи транспортним засобом марки «Nissan Leaf» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовилась на місці зупинки, чим порушила вимоги п.2.5 ПДР України, тим самим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 червня 2025 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі.

Вважає, що оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а також не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи.

Зокрема, вказує на те, що 25 листопада 2024 року о 00 год. 05 вона перебувала у дворі будинку по вул. Галицька, 112А в м. Івано-Франківськ. В цей час під?їхали працівники поліції і попросили надати документи та повідомили, що начебто вона порушила правила дорожнього руху та є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, вона заперечила та вказала, що не здійснювала керування транспортним засобом. Далі, працівники поліції здійснили обшук її автомобіля і коли нічого не знайшли повідомили, що начебто вона перебуває в стані сп`яніння та запропонували їй пройти огляд у медичному закладі, вона заперечила та вказала, що не здійснювала керування автомобілем, однак працівники поліції повідомили, що у випадку відмови вони заберуть авто на штраф майданчик тому вона змушена була їхати у медзаклад. Доставивши її туди о 02.40 год, лікар надав їй прилад Драгер із встановленим ковпачком для вдиху, вона відмовилася та вказала, що хоче здати відповідні аналізи, однак лікар повідомив, що такий порядок огляду. Після проходження медичного огляду лікар зробив висновок про те, що вона перебуває в стані алкогольного сп`яніння, про те жодних лабораторних досліджень її аналізів у медичному закладі проведено не було. Після цього поліцейські доправили її на вул. Галицька, 112А і склали протокол та поїхали, через декілька хвилин під?їхав інший автомобіль патрульної поліції та попросили її надати документи та пройти огляд на стан сп?яніння. Вона відмовилась та повідомила, що щойно проходила огляд і повторно проходити не зобов`язана. Однак, на її пояснення працівники поліції не реагували та повторно склали протокол за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Звертає увагу, що чинним законодавством України передбачено, що огляд водія здійснюється не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Однак, згідно протоколу вона керувала транспортним засобом о 00:08 год., а до медичного закладу для проведення огляду її було доставлено о 02 год. 40 хв., тобто із порушенням двогодинного терміну протягом якого поліцейський повинен був провести усі дії необхідні для проведення огляду, щодо стан сп`яніння особи. У зв`язку з викладеним, протокол про адмінінстартвн6е правопорушення серії ЕПР2 №181483 від 25.11.2024 року не може бути належним та допустимим доказом по даній справі, оскільки встановлення стан сп`яніння відбулося із порушенням двогодинного терміну, визначеного ч.4 ст. 266 КУпАП.

Вказує, що у матеріалах справи містяться два протоколи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП із різницею складання в одну годину і за однією і тією самою адресою. Відповідно до ч.1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, проте суд першої інстанції не надав наведеному факту правової оцінки.

Вважає, що суд першої інстанції порушив її права, оскільки 02.06.2025 року розглянув справу без її участі та не повідомив, що у цей день буде проводитися розгляд справи, у зв`язку із цим вона не була присутня у судовому засіданні та не змогла надати відповідні пояснення по справі.

Стверджує, що санкція покарання, яку застосував суд до неї, а саме позбавлення права керування транспортними засобами терміном на один рік не відповідає характеру вчиненого нею правопорушення. Крім того, у випадку позбавлення її права керування транспортним засобом, вона може втратити необхідні соціальні зв`язки із суспільством, а саме не зможе належним чином утримувати свою родину та не зможе належно допомагати свої дитині ОСОБА_2 , яку вона самостійно виховує та яка є особою з інвалідністю та потребує постійного догляду та реабілітаційної допомоги.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явилась, хоча в установленому законом порядку неодноразово повідомлялась про розгляд апеляційної скарги.

Зі змісту доводів захисника адвоката Борсука Д.Я. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді, не мала можливості бути присутньою в суді апеляційної інстанції, однак не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за її відсутності.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення її становища у зв`язку з чим участь особи, яка притягається до відповідальності в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Борсук Д.Я. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи наведене, перевіряючи доводи апеляційної скарги стосовно розгляду провадження за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

Апеляційний суд враховуючи тривалий час перебування справи на розгляду в суді першої інстанції та причини за яких переносився розгляд провадження вважає, що процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без його участі.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах апелянт посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне у повному обсязі перевірити вищевказані доводи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю доводиться зібраними та дослідженими судом доказами.

Так, відповідно до протоколу серії ЕПР1 №181483 від 25.11.2024р. вбачається, що 25.11.2024 року о 00 год. 08 хв. в м. Івано-Франківськ, вул.. галицька, 112а водійка ОСОБА_1 керувала ТЗ Ніссан Ліф д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд нас стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком лікаря нарколога 663 від 25.11.2024 року. Від керування ТЗ відсторонена шляхом зобов`язання, чим порушила п. 2.9.а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Протокол складений уповноваженою особою інспектором 2 взводу 2 роти УПП БУПП в Івано-Франківській області сержантом поліції Гуменюк Б.Б., із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний ним. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 від підпису відмовився.

Так, відповідно до протоколу серії ЕПР1 №181498 від 25.11.2024р. вбачається, що 25.11.2024 о 04 год. 12 хв. в м. Івано-Франківськ, вул.. Галицька 142б, водій ОСОБА_1 керувала ТЗ NISSAN LІAF д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилася на місці зупинки ТЗ. Від керування ТЗ відсторонено шляхом евакуації ТЗ на арешт майданчик. Про повторність попереджено, чим порушила п.2.5. ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Протокол складений уповноваженою особою інспектором 2 взводу 1 роти 1 БУПП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Мотренко О.М., із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний ним. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 від підпису відмовився.

Виклад обставин в протоколах цілком відповідає вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07 листопада 2015 року № 1395.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У графі протоколу серії ЕПР1 №181483 ОСОБА_1 зазначила, що вона не була водієм, була пішоходом та бажає, щоб були допитані свідки, які це бачили.

У графі протоколу серії ЕПР1 №181498 зазначено, що від надання пояснень ОСОБА_1 відмовилася. Однак вказано, що копію протоколу отримала.

Апеляційний суд неодноразово вказував, що право відмовитися від надання пояснень не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що у вказаних протоколах про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 не надала змістовних пояснень стосовно обставин, які зазначені у протоколах про адміністративні правопорушення та які вимагали від нього надати певні пояснення.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 254 КУпАП, у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколів про адміністративні правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується в тому, що вона керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та відмовилася від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушила відповідно вимоги п. 2.9.а та п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

При цьому, даними відеозаписів підтверджено, що працівниками поліції були виконані вимоги закону щодо повідомлення ОСОБА_1 про зміст висунутого обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики ЄСПЛ у тому разі коли недотримання обов`язку повідомити у встановленому законом порядку про обвинувачення, трапилось з вини обвинуваченого, то він не може стверджувати про порушення прав сторони захисту (Ердоган проти Туреччини, Камбел і Фелл проти Сполученого Королівства)

Сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, була забезпечена реальна можливість ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення з метою організації ефективного захисту своїх інтересів.

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №181483 додано направлення ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в КНП «ПОК ЦПЗ ІФ ОР», складене 25.11.2024 року о 01 год. 25 хв. Огляд проводився у зв`язку із виявленими у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів.

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №663 від 25.11.2025 року, вбачається, що огляд ОСОБА_1 був проведений о 02 год. 40 хв. лікарем ОСОБА_3 , згідно висновку огляду ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з рапортом інспектора взводу 2 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області сержанта поліції Гуменюк Б., 25.11.2024 року під час патрулювання у м. Івано-Франківську у складі екіпажу «Ясень-151», вони прибули на допомогу екіпажу СОГ, які зупинили ТЗ Нісан Ліф д.н.з. НОМЕР_1 , водійка якого здійснила зіткнення з іншим транспортним ТЗ по вулиці Галицька, 117а. Під час спілкування із водійкою, остання поводила себе неадекватно, відмовлялася пред`явити документи, які посвідчують особу. Далі було прийняте рішення затримати дану особу для становлення особи та доставити в РУП ГУНП. Згідно ст. 45 Закону України «Про національну поліції України» застосовано спец.засіб кайданки для забезпечення особистої безпеки та безпеки даної особи. У МВП встановлено водійку, нею виявилася ОСОБА_1 , під час спілкування з водійкою виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координа2ції рухів. Останній запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством, на що вона відмовилася, однак погодилася пройти огляд у медичному закладі. Згідно висновку лікаря №663 від 25.11.2024 водійка ОСОБА_1 знаходилася у стані алкогольного сп`яніння. На неї складено протокол ЕПР1 №181483 за ч.1 ст. 130 КУпАП, протокол затримання АЗ №074287. Матеріали ДТП оформлялися екіпажем Ясень 104. Від керування ТЗ відсторонена шляхом зобов`язання. Відео на нагрудних камерах 481282; 471283.

Згідно з рапортом ст. оп. ВК Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Голинського І. відомо, що 24.11.2024 року під час чергування у складі СОГ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, близько 00 год. 05 хв. 25.11.2024 рухаючись на службовому автомобілі по вул.. Галицькій було зупинено ТЗ Нісан Ліф д.н.з. НОМЕР_1 , який вчинив ДТП на перехресті Галицька-Довга та поїхав з місця, за кермом якого знаходилася водійка, як пізніше було встановлено ОСОБА_1 , яка знаходилася із ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів, на місце події прибув екіпаж Ясень-151.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський керівництво відділення поліції про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції разом із копією протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

До матеріалів справи долучено: зобов`язання до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №181483 про зобов`язання не керувати даним транспортним засобом протоком 24 годин (а.с. 9).

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 необхідно було провести у зв`язку з виявленими в нього ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю із порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження огляду водійка відмовилася.

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №181498 додано направлення ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в КНП «ПОК ЦПЗ ІФ ОР», складене 25.11.2024 року о 04 год. 30 хв. Огляд не проводився, оскільки водій відмовилася від проходження огляду.

Згідно з рапортом поліцейського взводу 2 роти 1 полку поліції особливого призначення патрульної поліції сержанта поліції Лесишина А., відомо, що під час несення служби у складі екіпажу «Ясень-106», по вул. Галицька 142б було зупинено ТЗ Нісан Ліф д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 в ході спілкування у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, однак від проходження огляду водій відмовилася. На водія ОСОБА_1 було складено протокол за ч.1 ст. 130 серії ЕПР1 №181498 та винесено постанову за ч.1 ст. 126 серії ЕНА №3541427. Транспортний засіб було евакуйовано на арешт-майданчик в с. Богородчани, вул.. Шевченка 112а.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський керівництво поліції про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції разом із копією протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

До матеріалів справи долучено: постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3541427 щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Зокрема, відеозаписом від 25.11.2024 року 0:13 зафіксовано, як працівники поліції приїжджають до транспортного засобу про який їм повідомляє черговий, оскільки той транспортний засіб вчинив ДТП. Працівник поліції фіксує механічні пошкодження на транспортному засобі. Згодом працівник поліції запитує, чи має пані водій посвідчення водія. Вона повідомляє, що вона не була водієм, але не може назвати особу, яка була водієм. Працівник поліції повідомив, що у разі відмови надати документи, що посвідчують особу, її буде доставлено до відділення поліції для встановлення особи. Водій відмовилася надати документи, тому її повідомили, що вона затримана для встановлення особи, оскільки вона керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. Водійка повідомила, що вона не керувала транспортним засобом та щоб їй надати відеозапис, де її зупиняють, що вона керувала транспортним засобом. Після того як водій відмовлялася виконувати вказівки працівника поліції, її було затримано та застосовано до неї спецзасіб кайданки. Під час розмови із подругою по телефону, водій повідомила, що вживала алкогольні напої, а саме віскі. Згодом у транспортному засобі водій надала свої документи, однак намагалася покинути транспортний засіб, тому до неї був застосований спецзасіб кайданки. Потім водій ОСОБА_1 прибула із працівниками поліції до міського відділення поліції, де за допомогою сервісу Дія своє посвідчення. Згодом водій надала свої пояснення стосовно ДТП. Після цього їй було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки у неї було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів. Водій запитала чи є у неї право пройти огляд у медичному закладі, їй повідомили, що так, тому ОСОБА_1 повідомила, що бажає пройти огляд у медичному закладі, однак повідомила, що вона не керувала транспортним засобом, натомість працівник поліції повідомив, що є пояснення свідків, де зазначено, що вона керувала транспортним засобом. Наступним відеозаписом зафіксовано, як ОСОБА_1 знаходиться під медичним закладом, розмовляє із адвокатом та повідомляє йому, що невідомі особи доставили її в невідоме місце. Далі водій не хотіла заходити до медичного закладу, працівник поліції повідомив її, що у неї є ще година для проходження огляду, якщо ж вона буде зволікати, то її дії будуть розцінювати як ухилення від проходження огляду. Після цього до медичного огляду приїхав інший наряд поліції, який викликала ОСОБА_1 , оскільки вважала, що її незаконно привезли до медичного закладу та примушують пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Далі ОСОБА_1 повідомила, що бажає пройти огляд за присутності іншого наряду поліції. Після цього вона направилася в кабінет лікаря, лікар роз`яснив їй процедуру проходження огляду на стан сп`яніння. Вона повідомила, що не відмовляється, однак в силу своєї фізіології бажає здати кров, продувати Алкотестер вона відмовилася. Лікар повідомив, що у разі відмови від проходження огляду за допомогою приладу Алкотестер, дії ОСОБА_1 будуть розцінюватися як відмова від проходження огляду. Медсестра та лікар пояснили ОСОБА_1 , що продування Драгеру є обов`язковою умовою процедури проходження огляду, після цього вони візьмуть кров на аналіз. Під час того, як медсестра надавала для перевірки герметичності упакування мундштук, ОСОБА_1 намагалася ухилитися від проходження, говорячи, що їй потрібно зателефонувати до адвоката, оскільки раніше їй не дозволяли подзвонити до адвоката. Після цього медсестра повторно роз`яснила водію процедуру проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі та її обов`язкові елементи, та роз`яснила, що це робиться у сукупності, а не на вибір водія. Згодом водій вийшла із кабінету лікаря та повторно намагалася зв`язатися, як вона стверджувала із адвокатом. Згодом ОСОБА_1 повернулася до кабінету лікаря, намагалася пройти огляд за допомогою спеціального вимірювального приладу, однак видувала недостатньо повітря, згодом пройшла тест, результат 1,73% проміле. Після цього медсестра взяла кров для проведення аналізу. Потім лікар почав огляд ОСОБА_1 та вона почала виконувати різні тести на координацію рухів, які включають перевірку рівноваги, ходу, пальце-носову пробу, а також перевірку швидкої зміни рухів. Згодом огляд закінчився, та працівникам поліції надали копію висновку лікаря. Після цього працівники поліції розпочали складали адміністративні матеріали щодо ОСОБА_1 . Згодом ОСОБА_1 ознайомлюють зі складеним відносно неї протоколом про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, однак ОСОБА_1 відмовилася ознайомлюватися, оскільки зателефонувала на 102, повідомляючи, що її незаконно доставили до медичного закладу. ОСОБА_1 роз`яснили права, передбачені ст.. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. ОСОБА_1 надала письмові пояснення. Далі разом із працівниками поліції ОСОБА_1 повернулася на місце знаходження транспортного засобу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту вищевказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_4 , погодилась пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу поліцейським на місці зупинки транспортного засобу як водій транспортного засобу.

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши доводи апелянта та відеоматеріали, що містяться на оптичних дисках, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_4 , виявивши в останньої ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що остання добровільно погодилась та пройшла такий огляд за допомогою спеціального технічного засобу.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів разом з дослідженим відеозаписом поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагало від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Відеозаписом за 25.11.2024 року починаючи з 04 год. 12 хв. зафіксовано, як працівники поліції наздоганяють транспортний засіб та зупиняють його. Підходять до транспортного засобу, запитують водія, куди вона рухається у комендантську годину, остання повідомляє, що вона не рухається, оскільки машина не заводиться, на вимогу працівників поліції надати свої документи, повідомляє, що вона їх немає. Після цього водій ОСОБА_1 покинула транспортний засіб, представилася ОСОБА_5 , працівники поліції запитали чи вживала вона алкогольні напої, оскільки від неї відчутний запах алкоголю з порожнини рота та поведінка, що не відповідає обстановці, вона повідомила, що вживала вчора. Працівник поліції запропонував їй пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, на що вона відмовилася, оскільки недавно його проходила, результат був 0,2 % проміле, однак склали протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. Працівник поліції запитав, чому вона керує транспортним засобом після того як на неї склали протокол. Після цього працівник поліції повторно назвав ознаки алкогольного сп`яніння, які були наявні у водія, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці та порушення мови, а тому запропонували пройти огляд. ОСОБА_1 від огляду відмовилася, їй повідомила, що відносно неї буде складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення п. 2.5 ПДР. Після цього водій сказала, що в неї нема ознак, огляд проходити вона не буде, в неї вдома дитина з інвалідністю і їй потрібно додому. Працівник поліції роз`яснив їй права, передбачені ст.. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, однак водій почала уникати працівників поліції та відходити від них. Після цього водія повідомила, що відносно неї буде складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. Далі працівник поліції складає адміністративні матеріали. Згодом ознайомлює ОСОБА_1 із складеною відносно неї постановою за ч.1 ст. 126 КУпАП, протоколом за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що досліджені відеозаписи дозволяють встановити, що водій ОСОБА_1 повністю розуміла обґрунтованість та правомірність вимоги поліцейських щодо необхідності пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, однак свідомо відмовилась виконувати вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, будучи попередженим про правові наслідки такої відмови.

Відеозаписи отримані у встановленому законом порядку і здійснені працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, а відтак є належним та допустимим доказом факту відмови водія ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, на законну вимогу патрульних поліцейських, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі та повністю доводить вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що законодавець передбачив настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, саме з метою забезпечення неможливості ухилитись від проходження такого огляду водіями, які підозрюються у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на неї, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Таким чином, водій транспортного засобу повинен не тільки погодитись на проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а і своєю процесуальною поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості його проведення в установленому законом порядку.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, що і покладено останньому у вину.

Доводи апелянта з приводу того, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, яким суд дав належну оцінку у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Апеляційний суд вважає, що дії працівників поліції не порушували права та свободи ОСОБА_1 , а наявні у справі докази, отримані у встановленому законом порядку і не здобуті завдяки інформації, яку було отримано внаслідок істотного порушення прав та свобод.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та відмовилася від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушила вимоги п. 2.9.а та п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинені ОСОБА_1 адміністративні правопорушення, які передбачені ч.1 ст.130 КУпАП за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створюють підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУПаП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушниці.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення судом першої інстанції враховано характер вчиненого та його суспільну небезпеку, особу правопорушниці, ступінь її вини та ставлення до вчиненого та обґрунтовано накладено адміністративне стягнення із застосуванням ст. 36 КУпАП.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв