Єдиний унікальний номер № 759/9606/25
Апеляційне провадження № 33/824/3951/2025
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 303798 встановлено, що 18 квітня 2025 о 23 год. 30 хв. у м. Київ по вул. Мрії 17Е, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», у встановленому законом порядку зі згоди водія, результат тесту - 1,46 % проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 303825 від 18 квітня 2025 встановлено, що 17 квітня 2025 року о 23 год. 30 хв. у м. Києві по вул. Мрії, 17Е, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив наїзд на бетонний стовп та від зіткнення здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Audi A4», номерний знак НОМЕР_2 . При ДТП автомобілі та стовп отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол серії ЕПР1 № 303825 від 18.04.2025), та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок. Провадження за протоколом серії ЕПР1 № 303798 від 18.04.2025 за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити постанову Святошинського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року в частині притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та змінити постанову в частині накладення стягнення, призначивши ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Зазначив, що застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами є абсолютно необґрунтованим та недоцільним, адже він раніше до адміністративної відповідальності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не притягався, посвідчення водія вкарай необхідне йому для здійснення процесу утримання дітей (доставляння їх до школи та дитячого садка) та надання допомоги своїй матері - ОСОБА_2 в процесі здійснення нею підприємницької діяльності.

У судове засідання, призначене на 25 вересня 2025 року, з`явився захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі.

За результатами розгляду справи судом першої інстанції було досліджено питання щодо скоєння ОСОБА_1 адміністративних правопорушень за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. В той же час, оскарженою постановою, суд першої інстанції закрив провадження за протоколом, який передбачав відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, постанова у даній частині не оскаржується, тому дане питання не є розглядом апеляційної інстанції.

Перевіривши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги в межах апеляційних вимог, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Основними доводами апеляційної скарги було те, що у постанові першої інстанції не наведено жодного доводу доцільності застосування міри покарання саме у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 6 місяців, з урахуванням визнання ОСОБА_1 в повній мірі своєї вини в скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та щирого каяття останнього.

Дані твердження апелянта не можуть бути прийняті апеляційний судом.

Що стосується доведеності вини ОСОБА_1 , то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Крім того, як встановлено з апеляційної скарги ОСОБА_1 свою вину не заперечує та просить прийняти до уваги його щире каяття.

На ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців.

Разом з тим, санкція ст. 124 КУпАП передбачає і більш м`які види стягнень, ніж позбавлення права керування транспортними засобами.

Однак апеляційний суд бере до уваги вимоги ч. 2 ст. 30 КУпАП, на які посилається апелянт, про те, що позбавлення наданого відповідному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Суд не заперечує факту відсутності повторності порушення, однак вважає, що порушення було грубим.

Судом першої інстанції вищезазначені вимоги закону були належним чином враховані, оскільки, виходячи із обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_3 вчинив грубе порушення права керування транспортними засобами, оскільки мали місце отримання тілесних ушкоджень учасником ДТП, отримання автомобілями та стовпом механічних пошкоджень з матеріальними збитками, що давало правові підстави суду застосувати такий вид адміністративного стягнення, як позбавлення права на керування транспортними засобами.

Тобто, у даному випадку, щире каяття винного, не може слугувати основним фактором застосування більш м`якого виду стягнення, який передбачає санкція ст. 124 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законності постанови суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом встановлена невідповідність дійсності тих обставин, якими апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу. Порушень судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду під час апеляційного перегляду справи апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року, прийняту відносно ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба