Справа № 135/1159/25
Провадження № 33/801/974/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошина Т. В.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 25 серпня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 25 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу, а також стягнуто з нього на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, 07.08.2025 о 07 год 20 хв в м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області по вулиці Наконечного, водій ОСОБА_1 керував мопедом «Viper», державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України. Правопорушення вчинено повторно протягом року, за що відповідальності передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Не погодившись з постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 25 серпня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та такою, що не відповідає обставинам справи, просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів факту керування ОСОБА_1 електроскутером «Viper», що є обов`язковою умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП. Суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою те, що працівниками поліції не долучено до справи жодних доказів, які б підтверджували керування транспортним засобом.

Апеляційна скарга також обґрунтована тим, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, якої саме категорії на право керування транспортним засобом не мав ОСОБА_1 . На день його складення було встановлено лише відсутність у ОСОБА_1 посвідчення водія з відповідною категорією, проте конкретно не уточнено, якої саме. Аналогічний недолік містить і постанова суду першої інстанції. Крім того, до суду ОСОБА_1 подав підтвердження про проходження навчання на категорію «А», яка необхідна для керування транспортним засобом марки «Viper». Однак місцевий суд ці обставини не перевірив і не надав їм належної оцінки, так само як і не врахував, що складений протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а відтак підлягав поверненню для належного оформлення.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, є передчасним та необґрунтованим.

Зазначається, що довідка від 07.08.2025, складена інспектором сектору реагування патрульної поліції ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, а також матеріали справи не містять відомостей щодо того, коли саме та на якій підставі ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 24 ст. 126 КУпАП.

Крім того, у постанові суду першої інстанції міститься посилання на постанову від 17.10.2024, яка набрала законної сили та не була оскаржена. Однак зазначена постанова працівниками поліції до матеріалів справи не була долучена. Відповідно, суд першої інстанції був позбавлений можливості перевірити наведені обставини, оскільки не наділений правом самостійного збирання доказів з метою притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат Рябоконь В. О. підтримали доводи апеляційної скарги, просять її задовольнити.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його адвоката Рябоконя В. О. суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведено достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Пунктом 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» регламентовано, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Відповідно до положень ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух»).

Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Учасником дорожнього руху є особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному; водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Пунктом 1.9 ПДР України, передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме:

- керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП);

- керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП);

- керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).

У рішенні ЄСПЛ від 25 березня 2021 року по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).

Судом встановлено, що відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 414981 від 07.08.2025 о 07 год 20 хв в м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області по вулиці Наконечного, водій ОСОБА_1 керував електроскутером «Viper», державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України. Правопорушення вчинено повторно протягом року, за що відповідальності передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Викладена у протоколі серії ЕПР1 № 414981 від 07.08.2025 фабула адміністративного правопорушення чітко відображає всі його істотні ознаки, а дії ОСОБА_1 кваліфіковані правильно за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП є правильними і узгоджуються з дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення; довідкою інспектора сектору реагування патрульної поліції ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, відповідно до якої 17.10.2024 ОСОБА_1 вже притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Керування транспортним засобом особою, яка не має права на керування транспортним засобом, вчинене повторно після накладення адміністративного стягнення, віднесене до грубих порушень правил безпеки руху, які вчинені навмисно і свідчать про підвищену суспільну шкідливість у зв`язку з чим і передбачена сувора відповідальність в порівнянні з іншими правопорушеннями.

Отже, судом першої інстанції дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ч. 5 ст. 126 КУпАП, як повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами.

Доводи апеляційної скарги про відсутність належних доказів керування ОСОБА_1 мопедом марки «Viper» є безпідставними.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справах про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Як установлено з матеріалів справи, у протоколі серії ЕПР1 № 414981 від 07.08.2025 зафіксовано, що ОСОБА_1 керував мопедом марки «Viper», державний номер НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії. Протокол складений уповноваженою посадовою особою поліції відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, містить виклад усіх істотних ознак адміністративного правопорушення та є належним доказом у розумінні ст. 251 КУпАП.

Крім того, у графі «Пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» протоколу скаржником не зазначено заперечень щодо факту керування транспортним засобом, тобто ОСОБА_1 не оспорював факт свого керування на момент зупинки працівниками поліції.

Сукупність доказів у повному обсязі підтверджує наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеним факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , а доводи апеляційної скарги про відсутність відповідних доказів не знаходять підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі не зазначено, якої саме категорії права керування транспортним засобом не мав ОСОБА_1 , не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції як обґрунтовані.

Відповідно до п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу зобов`язаний мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Відповідно до ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами підтверджується посвідченням водія з установленим терміном дії. Тобто обов`язковою умовою допуску особи до керування транспортним засобом є наявність у неї посвідчення водія відповідної категорії.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 414981 від 07.08.2025 чітко вбачається, що ОСОБА_1 керував мопедом марки «Viper» без наявності права керування. Сам факт відсутності будь-якого посвідчення водія з відповідною категорією вже свідчить про відсутність у нього права керування, що є складовим елементом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а у випадку повторності ч. 5 ст. 126 КУпАП. У такому випадку зазначення конкретної категорії не має істотного значення для правильності складання протоколу, оскільки правопорушення полягає саме у відсутності права керування транспортним засобом як такого.

Подані ОСОБА_1 документи про проходження навчання на категорію «А» не підтверджують факту наявності у нього на момент правопорушення посвідчення водія відповідної категорії. Проходження навчання не є тотожним отриманню права керування, яке підтверджується виключно виданим у встановленому порядку посвідченням водія.

Таким чином, протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки містить усі істотні ознаки правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. Висновок суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_1 є обґрунтованим та підтверджується матеріалами справи, тоді як доводи апеляційної скарги спрямовані лише на уникнення відповідальності та не ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи належних відомостей щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 24 ст. 126 КУпАП не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких суд установлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність особи. Такими доказами можуть бути, зокрема, протоколи, пояснення, довідки, інші документи.

У матеріалах справи наявна довідка інспектора сектору реагування патрульної поліції ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області від 07.08.2025, в якій зазначено, що 17.10.2024 ОСОБА_1 уже був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Вказана довідка є офіційним документом, виданим уповноваженою посадовою особою в межах її повноважень, і відповідно до ст. 251 КУпАП має доказове значення.

Посилання апелянта на відсутність самої постанови від 17.10.2024 у матеріалах справи не спростовує наведених обставин. Довідка як документ, що підтверджує факт попереднього притягнення, є достатнім доказом, а процесуальний закон не зобов`язує орган поліції долучати копії всіх попередніх постанов.

Отже, суд першої інстанції правомірно врахував довідку від 07.08.2025 як належний і допустимий доказ повторності правопорушення, передбаченої ч. 5 ст. 126 КУпАП. Доводи апеляційної скарги з цього приводу не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення не заслуговують на увагу. Таку позицію ОСОБА_1 слід розцінювати, як намагання ним уникнути установленої законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки він повторно протягом року керував транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху за своїм видом та розміром узгоджується з вимогами ст. 33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 25 серпня 2025 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 25 серпня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко