Провадження № 3/127/3838/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2025м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Бернади Є.В., розглянувши матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Молдова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбаченої частиною третьою статті 471 Митного кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 12.03.2025 о 09.21 год громадянин Республіки Молдова, здійснюючи перетин митного кордону легковим автомобілем марки Volkswagen, реєстраційний номер Республіки Молдова, НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 з України у напрямку Республіки Молдова в зоні митного контролю пункту пропуску «Могилів-Подільський Отач» відділів митного оформлення № 2, 5, 6, 7 митного поста «Дністер» Вінницької митниці, не заявив за встановленою формою про наявність у нього товару, а саме предмета схожого на ніж з ознаками холодної зброї з маркуванням на клинку «АК-47 СССР», руків`я перемотане чорною ізоляційною стрічкою, довжина ножа 304 мм, довжина клинка 190 мм, товщина клинка у най товщому місці 4 мм, гарда 68 мм, переміщення яких через митний кордон обмежене законодавством України.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. Разом з тим, в матеріалах справи міститься письмова заява ОСОБА_2 , згідно з якою останній не заперечує проти розгляду справи за його відсутності.

Представник Вінницької митниці в судовому засіданні просив накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення в межах санкції статті.

Заслухавши думку представника митниці, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Зі змісту частини третьої статті 471 Митного кодексу України (далі МК) випливає, що адміністративна відповідальність настає за недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами.

При цьому відповідно до примітки до статті 471 МК недекларуванням у цій статті вважається незаявлення громадянином за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений цим Кодексом, про товари, які переміщуються (пересилаються) таким громадянином через митний кордон України (у тому числі при проходженні (проїзді) ним каналом, позначеним символами зеленого кольору ("зелений коридор").

З матеріалів справи випливає, що 12.03.2025 о 09.21 год в зону митного контролю пункту пропуску «Могилів-Подільський Отач» відділів митного оформлення № 2, 5, 6, 7 митного поста «Дністер» Вінницької митниці з метою перетину митного кордону в напрямку «виїзд з України» прибув легковий автомобіль марки Volkswagen, реєстраційний номер Республіки Молдова, НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 під керуванням громадянина Республіки Молдова ОСОБА_2 , який прямував з України в Республіку Молдова.

На підставі аналізу оцінки ризиків було прийнято рішення про виведення транспортного засобу з загального потоку руху для проведення його поглибленого огляду.

У ході подальшого митного контролю та митного огляду о 09:32 год в салоні автомобіля в ніші лівої передньої дверцяти був виявлений предмет, схожий на ніж з ознаками холодної зброї з маркуванням на клинку «АК-47 СССР», руків`я перемотане чорною ізоляційною стрічкою, довжина ножа 304 мм, довжина клинка 190 мм, товщина клинка у най товщому місці 4 мм, гарда 68 мм. Виявлений предмет переміщувався без ознак приховування та його виявлення не було ускладнене у будь-який інший спосіб.

На підтвердження цієї обставини надані суду матеріали містять акт проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 12.03.2025 (далі Акт) та висновок № -0243 від 20.05.2025 (далі Висновок 1). З висновку 1 випливає, що наданий на дослідження предмет ніж відноситься до короткоклинкової холодної зброї колюче-ріжучої дії. Цей висновок був складений експертами Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та дослідження держмитслужби.

Оцінюючи надані суду матеріали, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 196 Митного кодексу України (далі МК) не можуть бути пропущені через митний кордон України та/або випущені відповідно до заявленої мети, зокрема, товари (крім товарів для власного споживання, що ввозяться громадянами в обсязі та порядку, встановлених статтями 376 і 378 цього Кодексу), на пропуск та/або випуск яких відповідно до закону потрібні документи та/або відомості, передбачені частиною першою статті 197 цього Кодексу, державних органів, установ та організацій, уповноважених на їх видачу, - в разі відсутності таких документів та/або відомостей;

Пунктом 57 статті 4 МК визначено, що товар це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Згідно з частиною першою статті 257 МК декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта.

Відповідно до частини першої статті 366 МК двоканальна система це спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України.

Відповідно до частини другої статті 366 МК канал, позначений символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Частиною четвертою статті 366 МК регламентовано, що громадянин самостійно обирає відповідний канал ("зелений коридор" або "червоний коридор") для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Відповідно до частини п`ятої статті 366 МК початок проходження (проїзду транспортними засобами особистого користування) громадянином каналом, позначеним символами зеленого кольору ("зелений коридор"), є декларуванням шляхом вчинення дій цим громадянином про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території. Таке декларування свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Частиною шостою статті 366 МК визначено, що громадяни, які проходять (проїжджають транспортними засобами особистого користування) через "зелений коридор", звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язку дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України та від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 1.1 розділу 1 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 622 від 21.08.1998, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.10.1998 за № 637/3077 (далі Інструкція 622) ця Інструкція визначає умови та порядок видачі, продовження строку дії, анулювання дозволів на відкриття (функціонування) об`єктів дозвільної системи, придбання, перевезення, зберігання, носіння зброї, боєприпасів до неї, основних частин зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, інших предметів, матеріалів та речовин, на які поширюється дія дозвільної системи (далі - предмети і матеріали), їх облік та використання.

Згідно з підпунктом 8.1 пункту 8 розділу ІІ Інструкції 622 дозвільна система, що здійснюється органами (підрозділами) поліції, поширюється на бойову нарізну військових зразків зброю або виготовлену за спеціальним замовленням, охолощену, нейтралізовану, несучасну, спортивну, мисливську вогнепальну зброю, бойові припаси до зброї, основні частини зброї, пневматичну, холодну зброю, пристрої та патрони до них, що належать підприємствам, установам, організаціям, суб`єктам господарювання та громадянам.

Відповідно до підпункту 8.11 пункту 8 розділу ІІ Інструкції 622 холодна зброя - предмети та пристрої, конструктивно призначені та за своїми властивостями придатні для неодноразового заподіяння шляхом безпосередньої дії тяжких (небезпечних для життя в момент спричинення) і смертельних тілесних ушкоджень, дія яких ґрунтується на використанні м`язової сили людини.

Зі змісту абзацу першого підпункту 12.14 пункту 12 розділу ІІ Інструкції 622 вогнепальна мисливська зброя, боєприпаси до неї, основні частини зброї, пневматична, холодна, охолощена зброя, пристрої та патрони до них перевозяться її власниками через митний кордон України на підставі дозволу, який надається УП ГУНП, УП ЦОУП.

Абзацом другим підпункту 12.14 пункту 12 розділу ІІ Інструкції 622 визначено, що для прийняття Рішення про надання дозволу на перевезення вогнепальної мисливської зброї, боєприпасів до неї, основних частин зброї, пневматичної, холодної, охолощеної зброї, пристроїв та патронів до них через митний кордон України в порядку, визначеному пунктом 1.5 глави 1 розділу І цієї Інструкції, подаються такі документи: заява, у якій зазначаються відомості про зброю, боєприпаси до неї, основні частини зброї, пристрої та патронів до них, запланованих до перевезення через митний кордон, строк та мета вивезення зброї; копія запрошення, виданого власнику відповідним суб`єктом іноземної держави, та його переклад, засвідчений у встановленому порядку; копія документа (платіжна інструкція, квитанція, фіскальний касовий чек) з відміткою банку, відділення поштового зв`язку або коду проведеної операції про внесення коштів за надання заявнику відповідної платної послуги.

Відповідно до абзацу третього підпункту 12.14 пункту 12 розділу ІІ Інструкції 622 за результатами розгляду документів орган (підрозділ) поліції приймає Рішення про надання (відмову в наданні) дозволу на перевезення відповідної зброї, боєприпасів до неї, основних частин зброї, пристроїв та патронів до них через митний кордон України. Наявність дозволу на перевезення такої зброї, боєприпасів до неї, основних частин зброї, пристроїв та патронів до них через митний кордон України підтверджується Витягом з ЄРЗ про наявність дозволу на перевезення через митний кордон України, у якому зазначаються відомості про зброю, боєприпаси до неї, основні частини зброї, пристрої та патрони до них, дозволених для перевезення через митний кордон України.

Згідно з абзацом шостим підпункту 12.14 пункту 12 розділу ІІ Інструкції 622 за результатами розгляду документів орган (підрозділ) поліції приймає Рішення про надання (відмову в наданні) дозволу на перевезення через митний кордон України нагородної зброї, боєприпасів до неї. Наявність дозволу на перевезення такої зброї, боєприпасів до неї через митний кордон України підтверджується Витягом з ЄРЗ про наявність дозволу на перевезення через митний кордон України, у якому зазначаються відомості про зброю, боєприпаси до неї, дозволених для перевезення через митний кордон України.

Як суд зазначив вище, на підтвердження винуватості ОСОБА_2 до протоколу про адміністративне правопорушення долучений, зокрема Висновок 1. Також вище суд зазначив, що цей висновок був складений експертами Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та дослідження держмитслужби.

Підпунктами 3 пункту 4 Положення про Спеціалізовану лабораторію з питань експертизи та досліджень Міндоходів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 29.05.2013 за № 133 (далі Положення) визначено, що спеціалізована лабораторія відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, проводить дослідження (аналізи, експертизи) проб (зразків) товарів у рамках процедур податкового, митного контролю та оформлення з метою встановлення характеристик, визначальних для: ідентифікації (визначення складу, фізичних, фізико-хімічних характеристик тощо) товарів; класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД; перевірки задекларованої митної вартості товарів; встановлення країни походження товарів; встановлення належності товарів до таких, що містять наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, прекурсори, сильнодіючі чи отруйні речовини; встановлення (перевірки) достовірності даних, зазначених у сертифікаті про походження товару з України.

Підпунктом 6 пункту 4 Положення також визначено, що спеціалізована лабораторія відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, проводить експертизи під час провадження у справах про порушення митних правил з метою з`ясування питань, що виникають, та отримання доказів, необхідних для розгляду цих справ.

Представник митниці в судовому засіданні зауважив, що згідно з ДСТУ Спеціалізована лабораторія з питань експертизи та досліджень Міндоходів уповноважена, зокрема, на проведення криміналістичних досліджень.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про стандартизацію» (далі Закон № 1315-VII) цей Закон регулює відносини, пов`язані з діяльністю у сфері стандартизації та застосуванням її результатів.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1315-VII об`єктами стандартизації є: 1) матеріали, складники, обладнання, системи, їх сумісність; 2) правила, процедури, функції, методи, діяльність чи її результати, включаючи продукцію, персонал, системи управління; 3) вимоги до термінології, позначення, фасування, пакування, маркування, етикетування тощо.

Зі змісту частини першої статті 23 Закону № 1315-VII національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються безпосередньо чи шляхом посилання на них в інших документах.

При цьому частиною другою статті 23 Закону № 1315-VII визначено, що національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов`язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами.

Крім того, статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» (далі Закон № 4038-XII) судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 4038-XII судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 7 Закону № 4038-XII до державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

А частиною третьою статті 7 Закону № 4038-XII визначено, що виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 4038-XII атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 4038-XII особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до підпункту 1.2.1 пункту 1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 за № 53/5 (далі Інструкція) криміналістична: почеркознавча; лінгвістична експертиза мовлення; технічна експертиза документів; експертиза зброї та слідів і обставин її використання; трасологічна (крім досліджень слідів пошкодження одягу, пов`язаних з одночасним спричиненням тілесних ушкоджень, які проводяться в бюро судово-медичної експертизи); фототехнічна, портретна; відео-, звукозапису; вибухотехнічна; техногенних вибухів; матеріалів, речовин та виробів (лакофарбових матеріалів і покрить; полімерних матеріалів; волокнистих матеріалів; нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів; скла, кераміки; наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів; спиртовмісних сумішей; ґрунтів; металів і сплавів та виробів з них; наявності шкідливих речовин (пестицидів) у навколишньому середовищі; речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин; харчових продуктів; сильнодіючих і отруйних речовин; вибухових речовин, продуктів вибуху (пострілу)); біологічна.

Суд враховує, що у наданому Висновку відсутнє посилання на те, що експерти СЛЕД Держмитслужби включені до реєстру атестованих судових експертів. Приписи Закону № 4038-XII містять застереження, що експертиза зброї може бути проведена виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Підпунктом 1.2.1 Інструкції визначено, що експертиза зброї є саме криміналістичною експертизою.

У зв`язку з цим твердження представника митниці в частині того, що СЛЕД є уповноваженим органом на проведення експертизи зброї суд оцінює критично. Зокрема зі змісту підпункту 3 пункту 4 Положення СЛЕД лише стандартизована методика проведення такого дослідження, однак іншими нормативно-правовими актами остання не наділена повноваженнями на проведення експертизи зброї в частині належності об`єктів до зброї. Натомість такими повноваженнями згідно зі статтею 7 Закону № 4038-XII наділений виключний перелік державних установ.

Згідно з частиною першою статті 515 МК експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою.

Зі змісту частини другої статті 515 МК випливає, що експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.

Також частиною третьою статті 515 МК визначено, що поставлені перед експертом питання та його висновок не повинні виходити за межі спеціальних знань експерта. Експерт надає висновок у письмовій формі від свого імені. У висновку викладаються суть проведеної ним експертизи та обґрунтування відповіді на поставлені запитання.

Відповідно до частини п`ятої статті 515 МК висновок експерта не є обов`язковим для посадової особи митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. У разі незгоди цієї особи з висновком експерта у постанові, яка виноситься у справі, повинно міститися обґрунтування такої незгоди.

Саме тому судом була проведення відповідна судова експертиза з метою підтвердження чи відомостей, викладених у висновку 1. На виконання відповідного судового рішення судом отриманий висновок № СЕ-19/102-25/15174-ХЗ (далі висновок 2). Зі змісту висновку 2 випливає, що ніж, який був наданий на дослідження, холодною зброєю не являється у зв`язку з недостатньою для ураження цілі міцністю; даний ніж виготовлений промисловим способом по типу мисливських ножів загального призначення.

Згідно з частиною першою статті 486 МК завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Зі змісту статті 487 МК випливає, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 495 МК регламентовано, що Доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта, висновком правовласника про наявність або відсутність порушення прав інтелектуальної власності; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами, транспортними засобами комерційного призначення - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Суд з огляду на приписи наведених вище норм обмежений розглядом і оцінкою тих обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому суд також враховує, що у пункті 43 рішення від 06.02.2025 (справа «Гайдашевський проти України») Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) звернув увагу на те, що шукаючи докази винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, за власною ініціативою та засуджуючи заявника на основі доказів, отриманих таким чином, суд створив враження плутанини між ролями прокурора та судді та, відповідно, дав підстави для законних сумнівів щодо неупередженості суду за об`єктивною перевіркою.

Суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці ЄСПЛ, зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

ЄСПЛ в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначив, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

Отже, аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд вважає, що за результатами судового розгляду посилання у протоколі про порушення митних правил (протоколі про адміністративне правопорушення) на переміщення ОСОБА_2 саме холодної зброї було спростоване. Вирішувати інші питання, які не висвітлені у протоколі про адміністративне правопорушення, суд не вправі. Саме тому суд вважає, що з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджена винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 471 МК, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 487-1 КпАП, пункту 3 частини першої статті 527 МК провадження у справі слід закрити.

Зважаючи на ту обставину, що за результатами судового розгляду не була підтверджена винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, вилучений у нього предмет, ззовні схожий на ніж, має бути повернутий власнику або іншій уповноваженій особі.

Правові підстави для стягнення із ОСОБА_2 судового збору з огляду на приписи статті 40-1 КпАП та пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» відсутні. Також відсутні і правові підстави для стягнення із ОСОБА_2 витрат на зберігання вилученого у нього предмету, та проведення судової експертизи, оскільки, як суд вже зазначив, його винуватість у вчиненні правопорушення, не була доведена за результатами судового розгляду.

Керуючись статтею 471, 527 МК, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 471 Митного кодексу України, закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 487-1, пункту 3 частини першої статті 527 Митного кодексу України у зв`язку з відсутністю в його діях складу порушення митних правил.

Вилучений товар предмет, схожий на ніж, який знаходиться на складі № 1 Вінницької митниці, - повернути власнику або іншій уповноваженій особі.

Витрати, пов`язані зі зберіганням вилученого товару та проведенням експертизи, - покласти на рахунок

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: