Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю ОСОБА_1 , представника потерпілої адвоката Бойка Б. Б., розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/402/25 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Бойка Б. Б. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2024.

Цією постановою з урахуванням постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.07.2025:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на підставі ст. 22 КУпАП звільнена від адміністративної відповідальності, з оголошенням їй усного зауваження, а провадження у справі щодо неї закрито.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 245862 від 04.08.2024 та постанови судді 20.09.2024 вбачається, що 04.08.2024 близько 12 год ОСОБА_1 , знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї сестри ОСОБА_2 , а саме: ображала її нецензурною лайкою та нанесла удар долонею руки в область обличчя, чим вчинила дії передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Окрім того, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 544540 від 04.08.2024 та постанови судді від 20.09.2024 вбачається, що 04.08.2024 о 13 год 40 хв ОСОБА_1 , знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство відносно своєї сестри ОСОБА_2 , а саме: ображала її нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою, чим вчинила дії передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погодившись із вказаним рішенням, представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Бойко Б. Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду як незаконну, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що протоколи про адміністративні правопорушення та оскаржувана постанова не відповідають фактичним обставинам справи. Матеріали справи не містять жодних доказів заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої. Крім того, саме по собі вчинення обопільної сварки автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, окрім як ці дії неминуче мають

-2-

потягнути за собою наслідки у вигляді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`я потерпілого. Проте, в даному випадку наявність наслідків дій ОСОБА_1 у виді спричинення шкоди психічному здоров`я потерпілій, хоча і відображено в протоколі, однак їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено. З протоколу про адміністративне правопорушення не простежується факт того, що конфліктна ситуація викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдала шкоди психічному здоров`я особи. Висловлювання, які мали місце в ході конфлікту, хоч і є неприйнятними з моральної точки зору, не були спрямовані на систематичне приниження гідності, не супроводжувалися реальними погрозами або діями, які можуть свідчити про реальне психологічне насильство, що підпадає під ознаки ст. 173-2 КУпАП. Також представник потерпілої просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, оскільки про наявність і зміст оскаржуваної постанови потерпіла дізналася 30.05.2025 після надходження такої до електронного кабінету у підсистемі ЄСІТС.

Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду апеляційної скарги, потерпіла ОСОБА_2 на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилася, судову кореспонденцію отримувала, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляла, а тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07. 07. 1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне на підставі п. 6 ст. 294 КУпАП, розглянути справу за відсутності потерпілої ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення її прав, передбачених ст. 269 КУпАП. Також приймається до уваги думка представника потерпілої - адвоката Бойка В. В., який не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутності потерпілої ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Бойка В. В., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що клопотання представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Бойка В. В. про поновлення строку підлягає задоволенню, а його апеляційна скарга задоволенню не підлягає, таких підстав.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що потерпіла та її представник не були присутніми в судовому засіданні під час розгляду справи щодо ОСОБА_1 . Також відсутні дані про те, що потерпіла та її представник були повідомлені про час та місце розгляду справи 20.09.2024. Відсутні також і дані про своєчасне отримання потерпілою та її представником копії постанови від 20.09.2024.

Враховуючи наведене, з метою недопущення порушення права потерпілої ОСОБА_2 на доступ до правосуддя, доводи клопотання щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови від 20.09.2024, апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

-3-

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обставинам зазначеним в протоколах про адміністративне правопорушення, з урахуванням наявних в матеріалах справи письмових доказів, суддя місцевого суду дав об`єктивну та належну оцінку і дійшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.08.2024 близько 12 год ОСОБА_1 , знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї сестри ОСОБА_2 , а саме: ображала її нецензурною лайкою та нанесла удар долонею руки в область обличчя, чим вчинила дії передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Окрім того, 04.08.2024 о 13 год 40 хв ОСОБА_1 , знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство відносно своєї сестри ОСОБА_2 , а саме: ображала її нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою, чим вчинила дії передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Незважаючи на заперечення представником потерпілої ОСОБА_2 вини ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні, така повністю доведена наявними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Зокрема, протоколами про адміністративне правопорушення серії ВАД № 245862 та серії ВАД № 544540 від 04.08.2024, письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 04.08.2024, письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 05.08.2024, рапортом поліцейського СРПП ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області від 04.08.2024 та іншими матеріалами справи.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження представника потерпілої в апеляційній скарзі про те, що висновки суду зроблено формально і такі не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими і такі відхиляються.

Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що старший інспектори СРПП ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області Стойка М. П. та Цап А. В., були упередженими при складанні протоколів серії ВАД № 245862 та серії ВАД № 544540 від 04.08.2024, що у них були підстави фальсифікувати такі. Тому, суд приходить до висновку, що вказані інспектори при виконанні своїх функціональних обов`язків діяли в межах наданих їм повноважень, протоколи ними складено згідно вимог ст. 256 КУпАП.

Окрім того, як вбачається з письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 04.08.2024 у АДРЕСА_1 , її сестра ОСОБА_1 , з якою вона мешкає спільно за цією адресою, почала ображати її нецензурною лайкою та вдарила долонею руки в область обличчя.

Не встановлено під час розгляду справи апеляційним судом і яких-небудь даних про те, що у потерпілої ОСОБА_2 були підстави для обмови ОСОБА_1 , на такі дані також не вказується і в апеляційній скарзі.

-4-

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП визначає, що вчинення насильства в сім`ї, це - умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до Закону України «Про попередження насильства в сім`ї», насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12. 2017 (далі Закон) визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно ст. 3 цього Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Протоколи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 , складені з додержанням вимог ст. 256, 268 КУпАП, містять суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин, містять зазначення порушень ОСОБА_1 , за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, достовірність даних, викладених в протоколах та правдивість показань потерпілої, перевірені в судовому засіданні апеляційного суду, а тому в даному випадку, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини даної справи, із урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Тому доводи представника потерпілої про те, що атмосфера взаєморозуміння між сестрами відсутня, та, що не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону і те, що матеріали справи не дають підстав констатувати в цій справі домашнє насильство, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки наведені судження останнього з цього приводу носять виключно суб`єктивний характер.

-5-

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що вина ОСОБА_1 підтверджена всіма наявними в матеріалах справи, дослідженими судом першої інстанції та перевіреними апеляційним судом доказами, які визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що ґрунтується на даних, які містяться в матеріалах справи, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Бойка В. В. не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. Доводи апеляційної скарги з приводу неналежності окремих доказів носять формальний характер та такий висновок не спростовують.

Разом з тим, згідно зі ст. 22 КУпАП ( в редакції закону, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення) при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Стаття 23 КУпАП закріплює мету адміністративного стягнення. Так, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Оцінюючи в сукупності подію, а також враховуючи, що вказаним правопорушенням не завдано значної шкоди потерпілій, державним чи суспільним інтересам, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення малозначними у відповідності до ст. 22 КУпАП.

Враховуючи те, що адміністративні стягнення застосовуються у тих випадках, коли відповідні державні органи вже не мають змоги іншим способом вплинути на правопорушника, запобігти або припинити вчинені ними правопорушення, в даному випадку конфлікт виник між батьком та донькою, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про можливе застосування загальної превенції у виді заходу виховного впливу, що буде спонукати правопорушника до правослухняності, виправлення своєї поведінки та урегулюванню сімейних відносин.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідності за малозначністю правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП і обмеженням щодо неї усним зауваженням, із закриттям справи відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП, є обґрунтованим.

За таких обставин, апеляційна скарга представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Бойка В. В. не підлягає задоволенню.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в

-6-

межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що потерпілою стороною не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів, не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Бойка Б. Б. задовольнити, поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2024.

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Бойка Б. Б. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2024 щодо ОСОБА_5 , - без змін.

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя