Справа № 740/3964/25 Головуючий у 1 інстанції Олійник В. П.
Провадження № 33/4823/773/25
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 10 липня 2025 року, о 10 год. 46 хв., у місті Ніжині, по вул. Станіслава Прощенка, 74, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, блідий колір обличчя; від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі водій відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати як незаконну, а провадження в справі закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування скарги посилається на те, що він не керував транспортним засобом у стані сп`яніння, під час руху був безпідставно зупинений працівниками поліції, без зазначення жодних підстав та ознак сп`яніння. Вказує, що поліцейський одразу після зупинки почав пропонувати пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, при цьому ображав його та дружину, називаючи їх наркоманами. Зазначає, що він погодився на огляд у лікарні, але повідомив, що хоче проходити огляд у присутності захисника, та просив почекати поліцейських його приїзду. Проте, поліцейські силою запхали ОСОБА_1 до службового автомобіля та повезли до лікарні, при цьому нанесли йому тілесні ушкодження - забої рук та голови. Після приїзду до лікарні, поліцейські поводили себе зухвало та намагалися затягнути його до лікарні для проходження огляду. Також, апелянт вказує, що від проходження огляду він не відмовлявся та повідомляв, що не перебуває у стані наркотичного сп`яніння і готовий пройти огляд у присутності захисника, проте поліцейські не звертали уваги на його пояснення та почали складати на нього протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був поінформований належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані наркотичного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.6 розділу І та п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також у закладі охорони здоров`я.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 387016 від 10.07.2025, ОСОБА_1 , 10 липня 2025 року, о 10 год. 46 хв., у місті Ніжині, по вул. Станіслава Прощенка, 74, керував автомобілем ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, блідий колір обличчя; від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).

Отже, даний протокол є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним з джерел доказів, у силу положень ст.251 КУпАП.

З переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що працівниками поліції був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 за порушення Правил дорожнього руху. Під час перевірки документів та спілкування з водієм, виникли підозри про перебування його у стані наркотичного сп`яніння. Поліцейські озвучили ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, перевірили зіниці очей, які не реагували на світло. Після чого працівники поліції запропонували водію пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, на що він погодився, при цьому зазначив, що хоче викликати захисника. В подальшому працівники поліції посадили ОСОБА_1 до патрульного автомобіля, який не відмовлявся від проходження медичного огляду, та просив зачекати адвоката. Прибувши до лікарні ОСОБА_1 повідомив, що буде здавати аналізи в присутності захисника, поліцейські повідомили, що не будуть чекати та розцінили дану поведінку ОСОБА_1 як відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Після цього, поліцейські повідомили водію про складання відносно нього адміністративного протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, не заслуговують на увагу, оскільки поведінка водія свідчить про протилежне, а саме про те, що він будь-яким чином намагався уникнути огляду, що правильно розцінено працівниками поліції як відмова останнього від проведення огляду.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, визначеного Інструкцією. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.

До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння та оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Доводи апелянта про те, що у нього були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння, спростовуються переглянутим відеозаписом, на якому зафіксовано, як працівник поліції при спілкуванні з водієм називає наявні в останнього ознаки наркотичного сп`яніння, які надавали поліцейському право вимоги від водія проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Отже, у працівників поліції були обґрунтовані підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебував з явними ознаками наркотичного сп`яніння.

Те, що ОСОБА_1 заперечував факт вживання ним наркотичних засобів, не звільняло його від обов`язку пройти медичний огляд на спростування підозр поліцейських чи їх підтвердження.

Посилання апелянта на незаконність зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції не знайшли свого підтвердження, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, та не впливає на причину зупинки. Також, як убачається з відеозапису та матеріалів справи, підставою зупинки було порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху. Крім того, на даний час діє воєнний стан і працівники поліції мають право зупиняти та перевіряти усі транспортні засоби.

Також не є слушними посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що поліцейськими не вжито жодних дій щодо надання йому можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, оскільки обов`язковість даного огляду у медичному закладі за участі захисника чинним законодавством не передбачена.

Крім того, відсутність захисника при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про порушення права ОСОБА_1 на захист, оскільки під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення не вирішується питання про його адміністративну відповідальність, а лише фіксується факт правопорушення, висновок щодо якого вправі зробити суд.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б не були предметом дослідження в суді першої інстанції, або порушень судом вимог матеріального або процесуального закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, не заслуговують на увагу. Таку позицію ОСОБА_1 слід розцінювати, як намагання ним уникнути установленої законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 вересня 2025 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний