Провадження №: 3/336/4442/2025
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 вересня 2025 року

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Ю.А.,з участю особи,яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,потерпілого ОСОБА_2 ,розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,тимчасово не працює

про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП,-

встановила:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ЕПР1№ 378985 від 02.07.2025 р.,складеного відносно ОСОБА_1 ,30.06.2025 року о 19 годині 30 хвилин по вул.Академіка Клімова 3 в м. Запоріжжя водій автомобіля Mitsubishi Outlander р.н. НОМЕР_1 під час руху заднім ходом не впевнилася у безпеці своїх дій та скоїла наїзд на припаркований позаду автомобіль DAEWOO Lanos НОМЕР_2 (водій ОСОБА_2 ),внаслідок чого автомобілі механічно пошкоджено, чим завдано матеріальних збитків, травмованих немає.

Діями ОСОБА_1 порушено вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху,за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

При розгляді справи в суді ОСОБА_1 винуватість в порушенні правил дорожнього руху не визнала та пояснила, що 30.06.2025 року близько 19 години вона на автомобілі Mitsubishi Outlander р.н. НОМЕР_3 приїхала у двір будинку по АДРЕСА_2 ,де її дитина відвідує логопеда,у паркувальному майданчику залишила автомобіль та з дитиною пішла на заняття. Приблизно через 40 хвилин ,рухаючись заднім ходом, орієнтуючись по камері заднього виду, виїхала з паркувального майданчика, перешкод для руху позаду не мала,на інший автомобіль наїзду не скоювала,рушила у власних справах. Наступного дня до неї зателефонували з поліції ,повідомили про причетність до ДТП,що вона заперечує,надала на огляд свій автомобіль,на якому відсутні пошкодження та сліди зіткнення. Вважає,що за викладених у протоколі обставин вона об`єктивно не могла пошкодити автомобіль DAEWOO Lanos НОМЕР_3 через різницю у габаритних розмірах цих транспортних засобів Просила закрити провадження у справі з тих підстав,що у матеріалах справи відсутні будь-які докази її винуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення,

Потерпілий ОСОБА_2 при розгляді справи в суді надав пояснення,за змістом яких зазначив,що 30.06.2025 р. приблизно о 19.30 год.він припаркував автомобіль DAEWOO Lanos НОМЕР_4 у дворі будинку по АДРЕСА_2 ,де мешкає,через деякий час у спільному чаті мешканців будинку почали розшукувати власника автомобіля DAEWOO Lanos НОМЕР_3 ,на який у дворі наїхав інший автомобіль. Від одного з мешканців будинку потерпілий дізнався,що той начебто є свідком події і цей мешканець вказав про автомобіль ,який пошкодив ОСОБА_3 ,а саме фарбове покриття на задній арці справа,що потребує відновлення,Особисто потерпілий очевидцем події не був та про обставини пошкодження його автомобіля йому нічого невідомо.

Всебічно вивчивши матеріали справи,з урахуванням досліджених доказів,суддя встановив, що винуватість ОСОБА_4 у скоєнні адміністративного правопорушення,яке ставиться йому за провину,за стандартом доказування «поза розумним сумнівом» свого підтвердження не знайшла,з огляду на таке.

Як випливає із ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., кожна людина, звинувачена в скоєнні кримінального злочину, вважається невинуватою до тих пір, поки його провина не доведена відповідно до закону. Кожна людина при визначенні його громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і неупередженим судом.

Обов`язком суду є забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення,які мають ознаки злочину»,залежно від ступеня їх суспільної небезпеки(рішення у справі «Лутц проти Німеччини»,»Отцюрк проти Німеччини»,»Девеєр проти Бельгії»,»Адольф проти Австрії» та інші),отже,адміністративне обвинувачення має бути доведено державою ,в особі уповноважених на те посадових осіб,а тому особа,яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Правопорушення,за яке ОСОБА_4 притягується до відповідальності (ч.1 ст. 130 КУпАП) ,з урахуванням практики Європейського суду з прав людини («тест Енгеля») є видом відповідальності,який відповідно до цілей Конвенції вважається кримінальним.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод.(далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

З наведеного витікає,що рішення суду буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою,суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом»,який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду,виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Подібне роз`яснення зазначеного принципу надає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини,зокрема,у п.54 рішення від 06.12.2007 р.у справі «Козинець проти України».

Згідно вимог ч. 1 ст. 245, ст. 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП,адміністративним правопорушенням(проступком)визнається протиправна,винна (умисна,необережна) дія чи бездіяльність,яка посягає на громадський порядок,власність,права і свободи громадян,на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з диспозицією ст.124 КпАП України особа несе відповідальність при вчиненні нею як учасником дорожнього руху порушення Правил дорожнього руху,що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць,залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Як передбачено п.10.1 Правил дорожнього руху України,перед початком руху або будь-яким перестроюванням, зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкоди чи небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.

За змістом п.10.9 Правил дорожнього руху України, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху України ,учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Вимоги цього пункту означають,що знання Правил є обов`язковим для кожного учасника дорожнього руху,чітке виконання їх положень сприяє взаємній довірі та повазі,безпечному співіснуванню на дорозі всіх учасників дорожнього руху,будь-які відхилення від положень цих правил можуть привести до ДТП,заподіянню шкоди майну,здоров`ю та життю людей.

Як передбачено ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З рапорту чергового УПП в Запорізькій області встановлено,що 30.06.2025 р.о 19.34 год.по лінії «102» надійшло анонімне повідомлення про те,що дві хвилини тому автомобіль АР7917 ІВ біле Міцубісі Аутлендер втікло з місця ДТП,за кермом жінка ,схоже,що в наркотичному сп`янінні,авто зачепило Ланом сірого кольору АР7089 НА біля 1 під`їзду за адресою:м.Запоріжжя,вул.Ак.Клімова 3.

30.06.2025 р.була складена схема ДТП,на якій зафіксовано розташування транспортного засобу DAEWOO Lanos НОМЕР_3 у дворі будинку по вул.Ак.Клімова 3 та місце зіткнення,схема підписана потерпілим та уповноваженою особою УПП .

При розгляді справи в суді досліджені роздруковані фото пошкоджень автомобіля DAEWOO Lanos НОМЕР_4 у їх співставленні з описом пошкоджень,зафіксованих схемою місця події та фото автомобіля ОСОБА_1 ,на якому пошкодження,які б могли перебувати у причинному зв`язку з подією ДТП,відсутні.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається,що він складений поліцейським без участі свідків,без застосування технічних засобів відеозапису,додатком до нього є матеріали ДТП,описані вище.

Інших доказів,крім наявних в матеріалах адміністративної справи,судді не надано.

Особливу увагу привертає той акт,що маючи у своєму розпорядженні відомості про особу свідка ДТП,який повідомив поліцію по телефону «102» про її обставини,уповноважена особа УПП з незрозумілих причин не вживала заходів встановити заявника та опитати про обставини ДТП.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,та порушена процедура складання відповідного протоколу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових принципах, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція КСУ відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Згідно з ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

За змістом ст.ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Оскільки під час розгляду справи в суді встановлено, що докази, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення відсутні, а згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст.247 КУпАП, тобто за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 247 КУпАП,суддя -

постановила:

Справу відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови,а щодо постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі,-протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи,щодо якої винесено постанову,може бути поновлено органом(посадовою особою),правомочним розглядати скаргу.

Суддя Ю.А.Галущенко

Постанова набрала законної сили «____»_____________ 20___р.

Дата видачі постанови «____»_____________ 20___р.