Справа № 133/2552/25
Провадження № 33/801/949/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дурач О. А.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Кириленка Олександра Васильовича на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 серпня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

У постанові суду зазначено, що 03 липня 2025 року о 01 год 30 хв за адресою Вінницька обл., Хмільницький р-н., с. Махнівка, автомобільна дорога М-21, 244 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «DAF XF 105.460», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCMITZ SKO 24», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: підвищена жвавість рухів та розширені зіниці очей, що не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився у категоричній формі на місці зупинки транспортного засобу, велася відеофіксація обставин події на портативні відеореєстратори працівників поліції № 476120 і № 476861, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП доведена належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, захисник Кравця Р. В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просив постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 причину зупинки, що є істотним порушенням.

На відеозаписі не зафіксовано наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, а тому наявність підстав для направлення його на огляд ґрунтується виключно на суб`єктивному сприйнятті поліцейського.

Направлення на огляд ОСОБА_1 було складене поліцейським, який взагалі не спілкувався із ОСОБА_1 , не проводив його попередній огляд, а тому не мав підстав вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння.

Сторона захисту також наголошувала, що замість чіткого повідомлення про те, що обов`язок доставлення покладається на поліцейських та водій буде доставлений до визначеного медичного закладу, поліцейський жодного разу прямо не пояснив цього, не роз`яснив водію порядок проходження обстеження, наслідки відмови від такого обстеження. У своїх висловлюваннях він вживав лише термін «направлено», а з відеозапису вбачається, що у розмові з працівником поліції ОСОБА_1 було запропоновано самостійно «звернутися до лікарні протягом двох годин». За наявних обставин, коли він здійснював перевезення особливо цінного вантажу та не міг його залишити без нагляду, така пропозиція була нереальною до виконання. Саме з цієї причини він відмовився від поїздки у нічний час. Варто зазначити, що на момент події була комендантська година, тому «самостійне відвідування лікарні» було фізично неможливим, однак на вказані доводи суд першої інстанції не звернув увагу та не надав належної оцінки.

У протоколі про адміністративне правопорушення працівником поліції зазначено, що ОСОБА_1 «від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився у категоричній формі на місці зупинки транспортного засобу». Однак ОСОБА_1 не відмовлявся проходити огляд на місці зупинки. Крім того, за роз`ясненням працівника поліції, водій міг пройти огляд самостійно, що ОСОБА_1 і зробив, що свідчить про відсутність будь-якої категоричної відмови.

Зранку, після закінчення комендантської години, ОСОБА_1 спочатку підійшов до поліцейських на блокпості та запропонував поїхати з ним для проведення огляду, проте останні відмовилися. Після цього він добровільно звернувся до закладу охорони здоров`я та пройшов відповідні аналізи, які засвідчили відсутність у його організмі наркотичних засобів. Враховуючи, що виявлення таких речовин можливе протягом тривалого часу після їх вживання, зазначений результат є вагомим виправдувальним доказом, що додатково підтверджує, що на момент зупинки він перебував у тверезому стані.

В судовому засіданні 18.09.2025 року ОСОБА_1 та його захисник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.

В судове засідання, призначене на 25.09.2025 року після оголошеної у справі перерви, ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, при цьому було подано письмові додаткові пояснення, тому суд вважає можливим продовжити розгляд справи у відсутність учасників справи.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, доводи його захисника, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до змісту статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до пункту 3 Розділу І Інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відповідно до пункту 4 Розділу І Інструкції є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Із аналізу вказаних норм слідує, що підставою для проведення огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є наявність у поліцейського підстав вважати, що водій перебуває у такому стані на основі виявлених ознак сп`яніння.

Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

При цьому згідно із вимогами пункту 11 Розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

За частиною 2 статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу від 03 липня 2025 року серії ЕПР № 379671, 03 липня 2025 року о 01 год 30 хв у с. Махнівка, автомобільна дорога М-21, 244 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «DAF XF 105.460», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCMITZ SKO 24», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: підвищена жвавість рухів та розширені зіниці очей, що не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку та у повному обсязі, водій відмовився у категоричній формі, велася відеофіксація обставин події на портативні відеореєстратори працівників поліції № 476120 і № 476861, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 2).

У направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що 03 липня 2025 року ОСОБА_1 був направлений на огляд до медичного закладу о 01 год 46 хв (а. с. 4).

До матеріалів справи також долучені відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано як о 01 год 27 хв працівники поліції зупиняють транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , просять пред`явити документи, вийти з автомобіля. Після цього поліцейський запитує ОСОБА_1 чи не вживав він наркотичних речовин, той заперечує. Поліцейський проводить огляд зіниць ОСОБА_1 , повідомляє, що у нього виявлені ознаки наркотичного сп`яніння та пропонує пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 відповідає, що йому потрібно подзвонити диспетчеру.

О 01 год 41 хв ОСОБА_1 передає поліцейському власний телефон, де на зв`язку перебуває диспетчер, який запитує причину зупинки автомобіля, поліцейський повідомляє, що причиною зупинки є комендантська година. Також повідомляє, що у водія виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, запропоновано пройти відповідний огляд.

О 01 год 46 хв поліцейський знову пропонує пройти огляд на стан сп`яніння. ОСОБА_1 відповідає, що диспетчер йому сказав залишатися в автомобілі та нікуди не їхати. Поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що у такому разі на нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП, роз`яснює йому його права.

О 02 год 12 хв поліцейський ознайомлює ОСОБА_1 зі складеним протоколом, пропонує отримати тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, однак ОСОБА_1 відмовляється від підпису.

О 02 год 18 хв ОСОБА_1 просить провести огляд на місці зупинки транспортного засобу. Працівник поліції роз`яснює, що на місці зупинки може бути проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння, натомість огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться виключно у закладі охорони здоров`я. Також поліцейські відсторонюють ОСОБА_1 від права керування автомобілем.

О 02 год 26 хв ОСОБА_1 знову повідомляє, що йому сказали нічого не підписувати.

Таким чином доводи апеляційної скарги повністю спростовуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами.

Після зупинки транспортного засобу та виявлення ознак сп`яніння працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, роз`яснювали йому наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння та роз`яснювали санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто забезпечили ОСОБА_1 реальну, об`єктивну можливість реалізувати свій обов`язок та пройти огляд у встановленому законом порядку, однак він такою можливістю не скористався, натомість виконував вказівки іншої особи, надані йому телефоном.

Апеляційний суд наголошує на тому, що саме працівники поліції уповноважені виявляти у водіїв ознаки того чи іншого сп`яніння, а тому твердження захисника про відсутність таких у ОСОБА_1 є безпідставними.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що замість чіткого повідомлення про те, що обов`язок доставлення покладається на поліцейських та водій буде доставлений до визначеного медичного закладу, поліцейський жодного разу прямо не пояснив цього, не роз`яснив водію порядок проходження обстеження, наслідки відмови від такого обстеження, а з відеозапису вбачається, що у розмові з працівником поліції ОСОБА_1 було запропоновано самостійно «звернутися до лікарні протягом двох годин».

Так, відповідно до відеозапису працівники поліції жодного разу не повідомляли ОСОБА_1 про потребу у самостійному проходженні огляду або про можливість самостійно звернутися до лікарні протягом двох годин. Отже, доводи апеляційної скарги у цій частині є надуманими та необґрунтованими.

Безпідставними є доводи про те, що направлення на огляд було складено поліцейським Борщаком Р. В., який безпосередньо не спілкувався із ОСОБА_1 , оскільки вказаний поліцейський знаходився на місці події та ніс службу у складі відповідного екіпажу поліції.

У апеляційній скарзі захисник зазначає, що ОСОБА_1 пізніше пройшов огляд на стан сп`яніння самостійно, відповідно до результатів якого було встановлено, що він був тверезий. Однак такі доводи є безпідставними, адже ОСОБА_1 інкримінується відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, а не керування транспортним засобом у стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними, спрямовані виключно на уникнення встановленої законом відповідальності та факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на законну вимогу поліцейського не спростовують.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Кириленка Олександра Васильовича залишити без задоволення.

Постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук