Провадження № 33/4808/618/25
Категорія ст.124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Семківа М.Н. та потерпілого ОСОБА_1 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Семківа М.Н. на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2025 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, стягнуто судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 30.06.2025 року о 11-15 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Матейки, 11, керуючи транспортним засобом марки «Citroen C-Elysee», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрала безпечного бокового інтервалу, не стежила за дорожньою обстановкою, не була уважною, внаслідок чого допустила зіткнення з транспортним засобом марки Volkswagen ID, д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушила п.п.2.3.б), 13.1. ПДР України, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками.

Не погодившись з вказаним рішенням суду адвокат Семків М.Н. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить скасувати постанову судді та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП щодо ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що він разом із ОСОБА_2 завчасно прибули в судове засідання, однак у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги, вони не змогли зайти до приміщення Івано-Франківського міського суду, а тому суд безпідставно розглянув справу без їх участі в судовому засіданні.

Вважає, що суд необґрунтовано притягнув ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, оскільки саме водієм ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки Volkswagen ID AT9552YA під час виїзду з місця парковки було грубо порушено п.10.1 та п. 10.2 ПДР, що призвело до зіткнення двох транспортних засобів.

Зазначає, що відповідно до п.10.1 ПДР «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а згідно до п.10.2 ПДР «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 не з`явилася, хоча неодноразово в установленому законом порядку повідомлялася судом про розгляд провадження.

Зокрема, зі змісту доводів захисника адвоката Семківа М.Н. вбачається, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 знає про розгляд провадження та повністю довіряє йому представництво інтересів в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд враховує, що учасники самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений як і інші учасники судового розгляду, може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Семків М.Н. повністю підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати постанову суду першої інстанції і закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2025 року законною та обґрунтованою.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку, що постанова судді підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якої, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідальність за ст.124 КУпАП настає у разі порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №376990 від 30.06.2025 року, ОСОБА_2 звинувачується в тому, що 30.06.2025 року, об 11 год. 15 хв. в м. Івано-Франківськ по вул. Матейки, керуючи транспортним засобом марки Citroen C-elysse, д.н.з. НОМЕР_1 не вибрала безпечного бокового інтервалу, не стежила за дорожньою обстановкою, не була уважною та допустила зіткнення з т.з. Volkswagen ID, д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, потерпілих немає. Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п. 2.3.б, п.13.1 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП.

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення не містить даних, які дозволяють встановити фактичні обставини, а містить тільки зміст висунутого обвинувачення.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 звинувачується в тому, що керуючи транспортним засобом, діючи в порушення вимог п.2.3.б, п.13.1 Правил дорожнього руху України, оскільки не вибрала безпечного бокового інтервалу, не стежила за дорожньою обстановкою, не була уважною, у результаті чого вчинила зіткнення з іншим транспортним засобом, який отримав пошкодження.

До матеріалів провадження долучено схеми місця ДТП, яка сталася 30.06.2025 року в м. Івано-Франківську по вул. Матейки, 11 та відповідно до якої зафіксовано розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди, перелік пошкоджень, отриманих транспортними засобами.

Зокрема, відповідно до переліку видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який долучено до схеми дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок вказаної ДТП транспортний засіб марки Citroen C-elysse, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 отримав пошкодження задньої правої дверки та заднього правого крила, а транспортний засіб марки Volkswagen ID, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 мав пошкодження у передній частині ТЗ (бампера).

До матеріалів справи долучено письмові пояснення потерпілого ОСОБА_1 , відповідно до яких останній, рухаючись по вул. Матейки, близько 11 год. 18 хв. 30 червня 2025 року здійснював маневр паркування з правої сторони на парковці навпроти будинку. Виконуючи маневр паркування, він зрозумів що машина не поміщається. Зупинився, подивився в дзеркало заднього виду та почав маневр виїзду на свою смугу з парковки. Проїхавши близько двох метрів, машина по відношенню до своєї смуги була не паралельно, а під кутом 30 градусів, відчув удар з лівої сторони. Водійка іншого транспортного засобу здійснила обгін його машини, не давши можливості виїхати з паркомісця. Його машина при здійсненні маневру була на аварійних сигнальних маячках. Він вважає себе не винним, бо коли він виїжджав із паркомісця його автомобіль не перетнув лінію своєї смуги.

В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_1 повністю підтвердив правильність обставин, які зазначені в його письмових поясненнях та дав аналогічні пояснення, відповідно до яких вбачається, що зіткнення транспортних засобів відбулось в той момент, коли він здійснював маневрування, намагаючись припаркуватися з правого краю дороги та здійснював рух уперед.

Зі змісту письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що рухаючись по вул. Матейки близько 11 год. 15 хв. на транспортному засобі НОМЕР_1 вона зіткнулася з транспортним засобом АТ9252YA, який здійснював маневр паркування, не запаркувався зупинився і здійснив рух вперед, в цей момент вона об`їжджала крайньою лівою смугою, в цей момент відбулося зіткнення, відчувши удар її транспортний засіб з`їхав на праву смугу для огляду пошкоджень.

Суд першої інстанції також послався на дані відеозапису, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, без зазначення обставин, які зафіксовані на вищевказаному відеозапису та обґрунтування своїх висновків щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаним відеозаписом не зафіксовано безпосередньо дорожньо-транспортну пригоду, однак зафіксовано розташуванняя транспортних засобів після їх зіткнення та певні пояснення учасників дорожнього руху стосовно обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Так, відеозаписом зафіксовано, як працівники поліції прибувають на місце ДТП, фіксують розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди та уточнюють у водіїв обставини дорожньо-транспортної пригоди. Зокрема, відеозаписом зафіксовано, як водій ОСОБА_3 пояснює, що водій транспортного засобу марки Volkswagen ID, д.н.з. НОМЕР_2 , паркувався заднім ходом, а тому вона вирішила об`їхати вказаний транспортний засіб по зустрічній смузі, оскільки та була порожньою. Однак, у момент коли вона об`їжджала вказаний автомобіль по зустрічній смузі, водій автомобіля Volkswagen ID почав рух уперед внаслідок чого відбулося зіткнення. Потерпілий ОСОБА_1 пояснив, що він дійсно намагався припаркуватися рухаючись заднім ходом, оскільки бачив, що транспортний засіб, який рухався позаду нього зупинився. Коли він зрозумів, що не зможе поміститися на паркомісці, то розпочав рух уперед, виїжджаючи з паркомісця і в цей час відбулось зіткнення з транспортним засобом, який обганяв його по зустрічній смузі руху.

Відеозаписом зафіксовано, як працівники поліції перевіряють документи обох водіїв та видають водію ОСОБА_2 бланк для надання письмових пояснень. Зафіксовано, як працівник поліції складає схему місця ДТП. Згодом водіїв ознайомили зі схемою ДТП. Далі водія ОСОБА_1 ознайомили зі складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Так, відповідно до вимог п.2.3.б ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п.13.1. водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу. При цьому, безпечний інтервал, це відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів дозволяє встановити обставини дорожньо-транспортної пригоди, оскільки пояснення її інших доказів, які містяться в матеріалах провадження.

Зокрема, зі змісту сукупності досліджених судом доказів вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталась 30.06.2025 року об 11 год. 15 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Матейки, 11, в той час, коли водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Volkswagen ID, д.н.з. НОМЕР_2 , намагаючись припаркуватися з правого краю дороги по ходу свого руху, здійснював маневрування та виїжджав з паркомісця, рухаючись уперед під кутом у напрямку до розділової смуги дороги, а водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Citroen C-Elysee», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснювала об`їзд вищевказаного транспортного засобу, рухаючись по зустрічній смузі руху.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст.286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Разом з тим, апеляційний суд розглядає справу тільки в межах обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і не надає правову оцінку діям іншим учасників дорожньо-транспортної пригоди, які не притягуються до адміністративної відповідальності.

В той же час, зі змісту пояснень потерпілого ОСОБА_1 вбачається, що відповідно вказаної дорожньо-транспортної пригоди він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та до нього було застосовано стягнення у вигляді штрафу, який він повністю сплатив.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що під аварійною обстановкою необхідно розуміти ситуацію, за якої інші учасники дорожнього руху були змушені різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

Апеляційний суд вважає, що дії водія ОСОБА_2 , яка керувала транспортним засобом марки «Citroen C-Elysee», д.н.з. НОМЕР_1 , не створювали аварійну обстановку, оскільки не змушували інших учасників дорожнього руху змінювати швидкість або напрямок руху і остання не передбачала, що водій ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки Volkswagen ID, д.н.з. НОМЕР_2 розпочне маневр виїзду з паркомісця.

Апеляційний суд приймає до уваги, що зі змісту схеми дорожньо-транспортної пригоди, відеозапису, яким зафіксовано розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди та пояснень ОСОБА_2 вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася на зустрічній смузі руху, коли водій ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки Volkswagen ID, д.н.з. НОМЕР_2 здійснював виїзд з паркомісця.

Апеляційний суд також приймає до уваги, що характер та локалізація механічних пошкоджень на транспортному засобі марки «Citroen C-Elysee», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_2 свідчать про те, що нею були виконані вимоги п. 13.1 ПДР України щодо забезпечення безпечного інтервалу та обраний нею інтервал дозволяв здійснити безпечний об`їзд іншого транспортного засобу за умови, що останній не розпочне маневр виїзду з паркомісця. Зокрема, зі змісту пояснень потерпілого ОСОБА_1 вбачається, що він розпочавши виїзд з паркомісця проїхав приблизно два метри до місця зіткнення транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів свідчить про те, що рішення суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП є явно незаконним та підлягає скасуванню.

Так, доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення не обґрунтована належними та допустимими доказами, які дозволяють встановити фактичні обставини та спростувати його доводи про непричетність до дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судове рішення повинно бути ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції в мотивувальній частині постанови суд повинен був обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності конкретними доказами та вказати, які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого правопорушення.

Разом з тим, суд першої інстанції формально поставився до розгляду провадження , не проаналізував сукупність доказів, які містяться в матеріалах провадження та прийшов до безпідставного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення.

При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. (Справа "Салов проти України").

Апеляційний суд вважає, що матеріали адміністративної справи не містять достатніх та переконливих доказів, які поза розумним сумнівом доводять, що ОСОБА_2 вчинила правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП за обставин, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з приписами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановленому законом.

Разом з тим, встановлені апеляційний суд фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди свідчать про безпідставність обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Семківа М.Н. задовольнити.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2025 року щодо ОСОБА_2 скасувати та прийняти нову постанову.

Закрити провадження по справі щодо ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв