справа № 756/8557/25
головуючий у суді І інстанції Жук М.В.
провадження № 33/824/4156/2025
головуючий суддя Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Мостової Г.І., за участю секретаря Лазоренко Л.Ю., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 07 липня 2025 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 07 липня 2025 року визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП.

Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за статтею 185 КУпАП у виді штрафу у розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 грн 60 коп., у дохід держави.

При розгляді адміністративної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 23 травня 2025 року приблизно о 15 год. 35 хв. у м. Києві по вул. Левка Лук`яненка, 14, відмовився виконувати законну вимогу інспектора поліції про пред`явлення посвідчення водія необхідної категорії, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП - злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати постанову Оболонського районного суду міста Києва від 07 липня 2025 року.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана постанова суду є незаконною та необґрунтованою.

Вказує, що вимоги працівника поліції ґрунтувалися на тому, що:

автомобіль стоїть у межах знаку 3.34 та він підозрює, що саме ОСОБА_1 припаркував це авто;

ОСОБА_1 знаходився у чужому авто незаконно.

Апелянт вважає, що вимоги працівника поліції були неправомірними.

Працівник поліції безпосередньо бачив, що ОСОБА_1 сідає до авто та під`їхав саме до нього. ОСОБА_1 повідомив працівнику поліції, що він безпосередньо не порушував ПДР (не паркував авто з порушенням знаку 3.34), та те, що він на законних підставах знаходиться в авто (авто не в угоні, він має ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу).

Жодних доказів порушення ним громадського порядку, зухвалої поведінки та відмови у грубій формі на вимогу поліцейського, факту порушення мною ПДР немає.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та зазначив, що до протоколу внесені неправдиві відомості щодо грубої форми відмови працівнику поліції. Вважає, що працівник поліції не мав права вимагати його посвідчення водія, оскільки відсутні докази вчинення адміністративного правопорушення. Працівник поліції зухвало себе поводив тому ОСОБА_1 не надав посвідчення водія.

Дослідивши матеріали за апеляційною скаргою, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати:

чи було вчинено адміністративне правопорушення,

чи винна дана особа в його вчиненні,

чи підлягає вона адміністративній відповідальності,

чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність,

чи заподіяно майнову шкоду,

чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями статті 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 185 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки.

Указане правопорушення виражається у злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків. Тобто виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням та ін.

Правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП, обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського - це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.

Виходячи з диспозиції указаної статті, для наявності у діях особи складу зазначеного правопорушення, необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких, як перебування працівників поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 26 червня 1992 року № 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

З доданого до протоколу відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що автомобіль марки «Honda M-NV», д.н.з. НОМЕР_1 , був припаркований на вул. Левка Лук`яненка, 14 у м. Києві з порушенням правил дорожнього руху, а саме: у межах дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена». Інспектор патрульної поліції, підійшовши до транспортного засобу марки «Honda M-NV», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 .

Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що транспортний засіб припаркований з порушенням правил дорожнього руху, а саме: у межах дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена», а також цей транспортний засіб перебуває у розшуку у межах виконавчого провадження, тому працівник поліції має сумніви, що автомобіль належить ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим працівник поліції неодноразово висловив вимогу ОСОБА_1 про пред`явлення водійського посвідчення та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

ОСОБА_1 указану вимогу працівника поліції не виконав, мотивував свою відмову протиправністю дій співробітника поліції, намагався закрити вікно автомобіля, у якому він знаходився, викликав поліцію.

Долученим ОСОБА_1 до матеріалів справи відеозаписом зафіксовані ті самі обставини, що і відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

Апеляційний суд враховує, що заперечення ОСОБА_1 того, що він керував транспортним засобом марки «Honda M-NV», д.н.з. НОМЕР_1 , та припаркування з порушенням правил дорожнього руху, а саме: у межах дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена», не спростовує його обов`язку виконати законні вимоги поліцейських при виконанні ними службових обов`язків щодо пред`явлення документів, підтверджуючих дані про особу, адже, з відеозапису вбачається, що вимога працівника поліції до ОСОБА_1 була висунута не лише у зв`язку із паркуванням у зоні дії забороняючого знаку, а ще і у зв`язку із перебуванням автомобіля у розшуку в межах виконавчого провадження, що ОСОБА_1 не заперечувалося.

Вимоги працівника поліція при виконанні ними службових обов`язків до ОСОБА_1 надати документи (посвідчення водія) ґрунтуються на положеннях п. 3, 24 ст. 23 та п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про національну поліцію», а відтак, є законними у розумінні частини 1 статті 185 КУпАП, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про незаконність таких вимог є необґрунтованими.

Крім того з відеозапису також вбачається, що ОСОБА_1 усвідомлював факт спілкування саме з працівниками поліції, які неодноразово вимагали у нього надати документи, і цілеспрямовано цього не робив.

Враховуючи викладене, висновок, викладений у постанові судді місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення є правильним та таким, що ґрунтується на фактичних обставинах справи і відповідає вимогам закону.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції під час розгляду справи було повно і всебічно встановлено усі фактичні обставини та надано їм належну правову оцінку, а апелянтом не наведено обґрунтованих доводів щодо наявності істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови та закриття провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, як про це просить апелянт у своїй апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтею 294 КУпАП, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Оболонського районного суду міста Києва від 07 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.І. Мостова