Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3107/25 Головуючий у 1-й інст. Луньова Д. Ю.
Номер провадження №33/4805/755/25
Категорія ч.1 ст.483 МКУ Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: представника Житомирської митниці Державної митної служби України Заліщука О.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Кривошей А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу Житомирської митниці Державної митної служби України в особі представника Кондратюка А.В. на постанову Богунського районного суду міста Житомира від 20 травня 2025 року, якою закрито провадження у справі про порушення ОСОБА_1 митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Богунського районного суду міста Житомира від 20 травня 2025 року провадження у справі про порушення митних правил щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 483 МК України закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, представник митниці Кондратюк А.В. звернувся з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати постанову судді Богунського районного суду м. Житомира від 20 травня 2025 року та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, та накласти на нього стягнення у відповідності до санкції статті. Зазначає, що в якості підстави для переміщення товару - автомобіля через митний кордон України разом з митною декларацією ОСОБА_1 подав, у тому числі довіреність від 25 липня 2024 року, зареєстровану в реєстрі за №12, якою ОСОБА_2 уповноважила громадянина ОСОБА_1 представляти її інтереси з питань придбання на її ім`я, транспортування та розмитнення транспортних засобів будь-якої марки, типу та моделі. Довіреність видана строком на 1 місяць та посвідчена приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Снитюк Любов`ю Григорівною.

Під час здійснення перевірки документів, нотаріус повідомила, що названу довіреність від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 25 липня 2024 року не посвідчувалась та не видавалась.

Вважає, що вказані обставини спростовують факт вчинення нотаріальної дії, при цьому довіреність виготовлена не на офіційному бланку та є підробленою.

Апелянт вважає, що оскільки ОСОБА_1 під час перевезення автомобіля через митний кордон України легкового автомобіля SUBARU OUTBACK з кузовом № НОМЕР_1 діяв як фізична особа від імені фізичної особи і відповідні повноваження були визначені довіреністю, тому останній, як уповноважена власником товару особа, є відповідальним за ввезення товару на митну територію та подання з цією метою документів, в тому числі довіреності.

Вважає, що ОСОБА_1 не міг не знати та не розуміти, що така довіреність не може бути дійсним та достовірним документом, однак подав її митному органу.

11 серпня 2025 року до апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Кривошея А.М. надійшли заперечення на апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим. Вважав, що вина ОСОБА_1 у порушенні митних правил, передбачених ч. 1 ст. 384 МК України, не доведена поза розумним сумнівом, а митним органом не доведений факт обізнаності останнього про те, що подана ним довіреність під час перетину кордону - підроблена. Досудове розслідування щодо даних обставин триває.

У матеріалах справи оригіналу вказаного доручення немає. Пакет документів для формування попередньої декларації подавала ФОП ОСОБА_3 за добу до оформлення довіреності.

В судовому засіданні представник Житомирської митниці Заліщук О.М. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та захисник адвокат Кривошей А.М., апеляційну скаргу вважали необґрунтованою та в її задоволенні просили відмовити.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст.ст. 245, 252 КУпАП, ст. 486 МК України завданнями провадження в справі про порушення митних правил і обов`язком органу, який її розглядає є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 489 МК України установлено, що при розгляді справи про порушення митних правил необхідно з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 491 МК України визначено підстави для порушення справи про порушення митних правил.

Відповідно до пунктів 1-3 ч. 1 ст. 491 МК України такими підставами є: безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил; офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що здійснюють види контролю, зазначені у ч. 1 ст. 319 цього Кодексу; офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організації.

Відповідно до статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до них, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності, свідків, висновком експерта та іншими документами.

Відповідальність за частиною 1 статті 483 МК України настає за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Відповідно до вимог ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Отже, винність є обов`язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення, яка виражає внутрішній психологічний зміст - психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки, і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП), а вчиненим із необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 11 КУпАП).

Закриваючи провадження у справі суд дійшов висновку, що доводи Житомирської митниці про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, є необґрунтованими, мотивувавши тим, що матеріали справи про порушення митних правил не містять достатніх доказів того, що останній вчинив дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом надання в якості підстави для переміщення товарів до митного орану документів, що містять неправдиві відомості щодо отримувача.

Апеляційний суд вважає висновки судді районного суду правильними та відповідними вимогам закону з огляду на таке.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 липня 2024 року до Житомирської митниці подано електронну митну декларацією (ЕМД) типу ІМ40ДЕ від 26 липня 2024 року за № 24UA88U0, відповідно до якої було проведено митне оформлення товару (графа 31), а саме: «легкового автомобіля: марка - SUBARU; модель - OUTBACK; номер кузова НОМЕР_1 ; тип двигуна - бензин; робочий об`єм циліндрів двигуна - 2387 см3; кількість місць - 5; тип кузова - універсал; календарний рік виготовлення - 2022; модельний рік виготовлення - 2023; дата першої реєстрації 01 січня 2023 року; вага брутто/нетто - 2062 кг; країна відправлення/експорту - США (US)». Разом з ЕМД подано товаросупровідні документи на товар, серед яких свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 07 травня 2024 року № DGCH, інвойс від 01 березня 2024 року №26283, довіреність від 25 липня 2024 року, посвідчену Приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Снитюк Любов`ю Григорівною на бланку серії НТА № 850050, зареєстровану в реєстрі за № 12. Згідно з товаросупровідними документами та ЕМД 24UA88U0 одержувач/імпортер товару (графа 8): ОСОБА_4 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 09 жовтня 2020 року органом № АДРЕСА_1 , (ІПН: НОМЕР_3 ), особа, відповідальна за фінансове врегулювання (графа 9): ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_4 , виданий 07 травня 2002 року Голосіївським РУ ГУ МВС України в АДРЕСА_2 , (ІПН: НОМЕР_5 ); декларант (графа 14/54): ФОП ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , (ІПН: НОМЕР_6 ), якою подано до митного оформлення цю митну декларацію з товаросупровідними документами в електронному вигляді, про що свідчить її цифровий підпис.

Вартість зазначеного товару (легкового автомобіля) відповідно до інвойсу від 01 березня 2024 № 26283 - 13488 USD, що з урахуванням курсу НБУ на дату переміщення 25.07.2024 цього товару (транспортного засобу) через митний кордон України у національній валюті становило 555 940,29 гривень).

27 вересня 2024 року під час здійснення перевірки дотримання вимог законодавства при переміщенні через митний кордон України товару та декларуванні його при митному оформленні у внутрішній митниці Житомирською митницею за вихідним номером від 27 вересня 2024 року № 7.19-3/20-01/8.19/7816 направлено запит Приватному нотаріусу Луцького районного нотаріального округу Волинської області Снитюк Любові Григорівні.

В якості підстави до переміщення вказаного товару разом із митною декларацією типу ЕЕ № 24UA30U4 гр. ОСОБА_1 були подані такі документи, зокрема: договір купівлі продажу (інвойс) № 26283 від 01 березня 2024 року; свідоцтво про реєстрацію т/з та довіреність від 25 липня 2024 року, зареєстровану в реєстрі за № 12.

Як вбачається із копії вищевказаної довіреності від 25 липня 2024 року ОСОБА_2 , уповноважила ОСОБА_1 , придбати на її ім`я, сплатити належні їй гроші і перегнати або перевезти з-за кордону один або декілька транспортних засобів будь-якої марки, типу, стану та моделі в Україну, бути представником в органах поліції всіх країнах, на митниці щодо проходження митного контролю, в органах сертифікації та експертних організаціях з будь-яких питань, в податковій інспекції з питань, пов`язаних із сплатою податків, а також бути представником в органах державної реєстрації з питань реєстрації та переобладнання транспортних засобів, отримання реєстраційних документів та реєстраційних номерів.

Довіреність видана та посвідчена приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Снитюк Л.Г. у присутності ОСОБА_2 , яка її підписала.

16 жовтня 2024 року Житомирською митницею отримано відповідь приватного нотаріуса Снитюк Л.Г. за № 9/01-16 від 16 жовтня 2024 року (вх. Житомирської митниці від 16 жовтня 2024 року № 9663/8.19-20), у якій вона серед іншого зазначила, що довіреність від імені ОСОБА_2 ім`я ОСОБА_1 25 липня 2024 року за реєстровим № 12 нею не посвідчувалась. Спеціальні бланки серії НТА № 850050 та НТА № 193459 нею не отримувалися та не витрачалися.

29 жовтня 2024 року Житомирською митницею отримано лист-пояснення ОСОБА_1 , в якому він зазначив, що він є найманим робітником на посаді водія ПП ОСОБА_5 та повідомив, що переміщення ним через митний кордон України автомобіля Субару, здійснювалось на підставі товаросупровідних документів, а також копії доручення на переміщення ТЗ, які йому передав ПП ОСОБА_5 .

З відповіді Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області від 12 лютого 2025 року, надану на адвокатський запит встановлено, що у провадженні відділу Житомирського РУП 3 1 ГУНП в Житомирській області знаходиться провадження, відомості про яке було внесено до ЄРДР за № 0003936 від 16 грудня 2024 року з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 358 КК України, предметом розслідування якого є факт підробки документів під час митного оформлення транспортного засобу марки «SUBARU», модель «OUTBACK», номер кузова НОМЕР_1 ; досудове розслідування триває.

З відповіді РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві на адвокатський запит встановлено, що згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, 10 серпня 2024 року в ТСЦ № 8045 транспортний засіб «SUBARU», модель «OUTBACK», номер кузова НОМЕР_1 зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 , підстава ВМД № 101030000/2024/7688 від 26 липня 2024 року.

Крім того, суд встановив, що представником декларанта у даній справі є агент з митного оформлення та митний брокер ФОП « ОСОБА_3 », яка у письмових поясненням зазначила, що діє на підставі укладеного договору з замовником про надання відповідних послуг при проведенні митної процедури по розмитненню товарів, керуючись наданими їй документами замовником і їх достовірність, правдивість і походження їй не відомо. Крім того, відповідно до ст. 335 МК України, до визначених документів та відомостей, які надають митному органу в паперовій або електронній формі під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларантом, уповноваженою ним особою або перевізником залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, такий документ, як довіреність, не входить. Отже і підстав у неї вимагати у клієнта таку довіреність у паперовому виді у неї не було.

На підставі викладеного Житомирською митницею інкриміновано ОСОБА_1 вчинення дій спрямованих на порушення митних правил, передбачених ч.1 ст.483 МК України, що під час переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з поданням митному органу як підстави для переміщення товару підроблених документів, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 483 МК України.

Вказані обставини зафіксовані у протоколі про порушення митних правил №0030/UA101000/2025 від 07 січня 2025 року, складеному щодо ОСОБА_1 .

Відповідно з п. 6 Постанови від 03.06.2005 № 8 Пленуму Верховного Суду України (зі змінами), «судам необхідно враховувати, що підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів». Згідно з абзацом 2 пункту 5 Постанови, «підробленими треба вважати як фальшиві документи, так і справжні, до яких внесено неправдиві відомості чи окремі зміни, що перекручують зміст інформації…». При цьому, згідно з абз. 4 цього пункту Постанови: «Документами, що містять неправдиві дані, є, зокрема, такі, в яких відомості щодо суті угоди, найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості товарів, а також їх відправника чи одержувача, держави, з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, не відповідають дійсності».

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, які б беззаперечно вказували на те, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів, виходячи з положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, у суду відсутні підстави для встановлення в діях вказаної особи наявності ознак порушення митних правил передбачених ч. 1 ст. 483 МК України.

Також суддя врахував що для складання довіреності потрібна особиста присутність особи, яка видає таку довіреність (довірителя), її паспорт та реєстраційний номер облікової картки платника податків. Натомість присутність повіреного не є обов`язковою, а відтак прийшов до висновку про те, що сама лише наявність довіреності не є беззаперечним доказом того, що ОСОБА_1 , як повірений який не був присутній при видачі довіреності, знав чи є довіреність підробленою.

Перевіряючи доводи представника митного органу щодо умисного подання ОСОБА_1 митному органу, як підстави для переміщення товару через митний кордон України, як перевізником товару, вищеназваної довіреності, апеляційний суд погоджується з аргументам захисника Кривошея А.М., що така довіреність була надана водієм та прийнята посадовими особами пункту пропуску «Устилуг-Зосін» Волинської митниці без жодних сумнівів у її достовірності, ні підстав, ні можливості (з урахуванням дати складення доручення 25 липня 2025 року та дати перетину кордону 26 липня 2025 року) перевіряти надане водію працедавцем нотаріально посвідченого доручення на вчинення дій ОСОБА_1 не мав.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з поданої електронної декларації № 24UA30U4, декларантом є ФОП ОСОБА_3 .

Натомість ОСОБА_1 за своїм статусом є лише перевізником транспортного засобу, що підтверджується його поясненнями, довіреністю, трудовим договором (т. 1 а.с. 144) та іншими зібраними у справі доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 460 МК України, перевізники несуть відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення цих товарів документів, що містять неправдиві відомості, виключно у разі якщо ці відомості стосуються кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, а перевізниками не вжито заходів до перевірки правдивості зазначених відомостей або у разі неможливості такої перевірки не внесено відповідного запису до міжнародної автомобільної накладної (CMR).

Дії, передбачені ч. 2 ст. 460 МК України ОСОБА_1 , як водію перевізника, у вину не ставляться.

Крім того, хоча і скаржник зазначає про наявність зареєстрованого кримінального провадження №0003936 (т. 1 а.с. 236-239) за вказаним фактом, проте у матеріалах справи відсутній обвинувальний вирок суду, яким було б доведено використання ОСОБА_1 завідомо підробленого офіційного документа, зокрема, довіреності від 25 липня 2024 року.

Достатніх даних і доказів для того, щоб зробити категоричний висновок про наявність в діях останнього прямого умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України митними органами не надано, а апеляційним судом не встановлено.

Так, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів у справі.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Особу може бути визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, в тому числі у сфері митного оформлення і контролю, виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто, за наявності усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення - у сукупності.

Отже, за відсутності достатніх доказів для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 прямого умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, а саме того, що ОСОБА_1 усвідомлював свої дії як протиправні, передбачав або повинен був і міг передбачити порушення своїми діями встановленого порядку переміщення транспортного засобу через митний кордон України або можливість такого порушення, бажав, свідомо допускав його, або легковажно розраховував на його відвернення, враховуючи положення ст. 62 Конституції України, згідно з якою обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає постанову місцевого суду законною та обґрунтованою та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника Житомирської митниці.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Житомирської митниці Державної митної служби України Кондратюка А.В. залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду міста Житомира від 20 травня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 483 Митного Кодексу України - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь