Справа № 304/1982/25 Провадження № 3/304/1026/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2025 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Гевці В.М.,

за участі секретаря судового засідання Гарайдич Р.А.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

його представника адвоката Холмогорової Л.В.,

розглянувши матеріали, які надійшли з НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якийфактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, сапера з розмінування територій НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону,

за ч. 1 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

У С Т А Н О В И Л А:

04 вересня 2025 року до Перечинського районного суду Закарпатської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 351886 від 28 серпня 2025 року за частиною 1 статті 185-10 КУпАП, складений відносно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що останній 28 серпня 2025 року близько 19.45 год був виявлений та затриманий в населеному пункті Перечин Ужгородського району в межах контрольованого прикордонного району на відстані 3 000 м до державного кордону України на напрямку НОМЕР_3 прикордонного знаку ОСОБА_1 , який при перевірці здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час затримання здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби та вдався до втечі, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 23, ст. 34 Закону України «Про Державну прикордонну службу» від 03 квітня 2003 року, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає. Показав, що, перебуваючи біля водоспаду «Плішка», до нього підійшов невідомий чоловік, поводився зухвало, не представився і не пред`явив документи, що посвідчують особу, та не пояснив причину звернення. Цей чоловік був ймовірно військовослужбовцем, але не по формі одягнений, тому ОСОБА_1 було важко зрозуміти наміри звернення до нього цим громадянином, який у подальшому почав підвищувати голос, використовувати ненормативну лексику та почав наближатися до ОСОБА_1 , вимагаючи показати документи, на що останній пред`явив «Резерв+» та паспорт громадянина України. На запитання ОСОБА_1 , що саме він порушив, конструктивної відповіді не почув і, щоб уникнути конфлікту, пішов в сторону автомобіля. Після чого, ця особа штовхнула ОСОБА_1 на землю, нанесла удари та погрожувала зброєю. Після чого приїхав автомобіль з іншими людьми, які були одягнені у спортивний одяг та відвезли його на прикордонну заставу у селі Кам`яниця, де тримали його до ранку наступного дня, без складання протоколу затримання. У зв`язку з травмами, ОСОБА_1 просив викликати лікарів, проте йому було відмовлено у наданні медичної допомоги, навіть коли той втрачав свідомість. Також йому відмовили у праві на захисника.

На підтвердження вини ОСОБА_1 в якості доказів до протоколу про адміністративне правопорушення додано протоколи про адміністративне затримання та особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 28 серпня 2025 року, рапорт начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 28серпня 2025 року, копію документу, що посвідчує особу, та схему затримання громадянина України.

Оцінюючи зазначені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя враховує таке.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, який слід застосовувати при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до ст. 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Частина 1 статті 185-10 КУпАП передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морський) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторних законних вимог чи розпоряджень військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України при виконанні ними службових обов`язків, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону. Тобто слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.

Відповідно до ст. 185-10 КУпАП підставою для притягнення до адміністративної відповідальності повинна бути злісна непокора лише законному розпорядженню або вимозі працівника Державної прикордонної служби України.

Отже непокора розпорядженню або вимозі, що суперечать закону або не передбачені ним, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-10 КУпАП.

Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 351886 від 28 серпня 2025 року за частиною 1 статті 185-10 КУпАП, складений відносно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що осатнній 28 серпня 2025 року близько 19.45год був виявлений та затриманий в населеному пункті Перечин Ужгородського району в межах контрольованого прикордонного району на відстані 3 000 м до державного кордону України на напрямку 215 прикордонного знаку. ОСОБА_1 , який при перевірці здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час затримання здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби та вдався до втечі.

Натомість з пояснень ОСОБА_1 , наданих ним безпосередньоу судовому засіданні, слідує, що, перебуваючи біля водоспаду «Плішка», до нього підійшов невідомий чоловік, поводився зухвало, не представився і не пред`явив документи, що посвідчують особу, та не пояснив причину звернення. Цей чоловік був ймовірно військовослужбовцем, але не по формі одягнений, тому ОСОБА_1 було важко зрозуміти наміри звернення до нього цим громадянином, який у подальшому почав підвищувати голос, використовувати ненормативну лексику та почав наближатися до ОСОБА_1 , вимагаючи показати документи, на що останній пред`явив «Резерв+» та паспорт громадянина України. На запитання ОСОБА_1 , що саме він порушив, конструктивної відповіді не почув і, щоб уникнути конфлікту, пішов в сторону автомобіля. Після чого, ця особа штовхнула ОСОБА_1 на землю, нанесла удари та погрожувала зброєю. Після чого приїхав автомобіль з іншими людьми, які були одягнені у спортивний одяг та відвезли його на прикордонну заставу у селі Кам`яниця, де тримали його до ранку наступного дня, без складання протоколу затримання. У зв`язку з травмами, ОСОБА_1 просив викликати лікарів, проте йому було відмовлено у наданні медичної допомоги, навіть коли той втрачав свідомість. Також йому відмовили у праві на захисника.

Також судом не встановлено доказів та фактів у чому саме проявилася злісність непокори ОСОБА_1 .

За таких обставин указані доводи дають суду підстави дійти висновку про недоведеність того, що ОСОБА_1 у зазначені в протоколі час та місці дійсно здійснив злісну непокору законній вимозі працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону.

Враховуючи вищевикладене, суд уважає, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні та інше.

При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

З урахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 463/1352/16-а (провадження № К/9901/21241/18) у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Наведені факти відповідно до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги судді однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185-10 КУпАП.

Згідно з положеннями статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суддя дійшла висновку, що наявні всі підстави для закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

З цих підстав, керуючись статтями 1, 9, 23, 33, 123, 276-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення № 304/1982/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 185-10КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 цього Кодексу за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова в справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:Гевці В. М.