Справа №591/9639/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Ковтун О. М.
Номер провадження 33/816/409/25 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Руднєва Є.Г. на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік.

Постановлено стягнути зі ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2024 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік, за те, що 19 вересня 2024 року близько 21 год. 18 хв. в м. Суми по вул. Охтирська, 19/3, керував транспортним засобом «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6810», проба позитивна, 0,41 % проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а ПДР та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвокат Руднєв Є.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нову, якою закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що перед проведенням огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, ОСОБА_1 не було роз`яснено можливість проведення огляду у закладі охорони здоров`я, натомість відразу було складено протокол про адміністративне правопорушення, чим порушено останнього право на захист.

Окрім цього, апелянт зауважує про те, що відповідно до статті 8 пункту 5 Віденської Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована ще Українською РСР 25 квітня 1974 року, у всіх випадках максимальний рівень алкоголю в крові відповідно до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 грама чистого алкоголю на літр крові, або 0,25 мг. на літр повітря, що видихається. Таким чином, мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння, згідно з нормами міжнародного права повинна становити 0,5 проміле.

Таким чином, враховуючи, що працівники поліції проводили виміри вмісту алкоголю у видихуваному повітрі, то фактично говорити про встановлення факту 0,41 % проміле не можливо, враховуючи не проведення вимірювання вмісту алкоголю в крові.

У судове засідання призначене на 09 год. 00 хв. 04 вересня 2025 року, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Руднєв Є.Г. будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце апеляційного розгляду, до апеляційного суду не з`явився.

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 був повідомлений у передбачений законом спосіб, а саме шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», із зазначенням часу, дати та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції.

До початку розгляду, захисник Руднєв Є.Г. подав чергове клопотання про відкладення засідання, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

При вирішенні питання щодо можливості здійснення апеляційного розгляду за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Руднєва Є.Г., апеляційний суд враховує наступне.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Пономарьов проти України", та "Трух проти України").

У рішенні в справі "Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи, їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Враховуючи вищезазначене, а також ті обставини, що особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та адвокат Руднєв Є.Г. знаючи, що в апеляційному суді на розгляді перебуває подана ними апеляційна скарга, в судове засіданні не з`явилися, апеляційний суд дійшов висновку, що останні не бажають приймати участь в апеляційному перегляді даної справи.

Так, призначене на 13 год. 30 хв. 14 лютого 2025 року судове засідання, адвокат Руднєв Є.Г. просив відкласти, оскільки ОСОБА_1 , як військовослужбовець приймає участь на Курському напрямку.

До початку судового засідання, призначене на 13 год. 30 хв. 23 травня 2025 року, адвокат Руднєв Є.Г. подав клопотання про відкладення, так як ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем та приймає участь в бойових діях.

01 вересня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшло чергове клопотання адвоката Руднєва Є.Г. про відкладення судового розгляду, призначене на 09 год. 00 хв. 04 вересня 2025 року, у зв`язку з перебуванням його в іншому судовому засіданні по справі № 591/3821/23.

З офіційного сайту Зарічного районного суду м. Суми встановлено, що дійсно 04 вересня 2025 року на 09 год. 30 хв. призначено судовий розгляд кримінальне провадження. Проте, з отриманої інформації не встановлено участь саме адвоката Руднєва Є.Г. в даному провадженні та не визначено перепони, які б перешкодили останньому бути присутнім під час апеляційного розгляду поданої ним скарги, розгляд якої призначено на 09 год. 00 хв., у тому числі в режимі відеоконференції з використанням підсистеми «Електронний суд».

Враховуючи численні клопотання адвоката Руднєва Є.Г. про відкладення та принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, з метою її розгляду у розумні строки, апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення апеляційного розгляду та вважає за можливе здійснити розгляд поданої апеляційної скарги на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2024 року, у відсутність особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та його захисника, і в даному випадку права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, не є порушеним.

Окрім цього, апеляційний суд зауважує про тривалий час перебування на розгляді в суді поданої адвокатом Руднєвим Є.Г. апеляційної скарги, судовий розгляд який не був проведений жодного разу, через подання клопотань про відкладення.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначені вимоги дотримався в повному обсязі та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, з врахуванням:

- протоколу про адміністративне правопорушення від 19 вересня 2024 року серії ЕПР1 № 132745;

- роздруківки приладу «Drager Alcotest 6810», відповідно якого рівень алкоголю у видихуваному повітрі ОСОБА_1 становить 0,41 % проміле;

- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно якого із результатом проведеного огляду на місці зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 погодився, про що проставлено підпис останнього;

- відеозаписів зі відеореєстратора службового автомобіля та нагрудних камер працівників поліції, якими зафіксовано факт керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (частини 1, 2 статті 251 КУпАП).

Із долучених до протоколу про адміністративне правопорушення, відеозаписів відеореєстратора службового автомобіля та нагрудної камери працівників поліції вбачається, як 19 вересня 2024 року близько 21 год. 18 хв. в м. Суми по вул. Охтирська, 19/3, працівниками поліції було зупинено автомобіль «Ford Fusion», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Водію ОСОБА_1 працівниками поліції було оголошено причину зупинки, а саме рух транспортного засобу із встановленими червоними покажчиками поворотів.

Під час перевірки особи водія, працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці).

Працівники поліції відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, на що останній погодився.

Результат огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці, становив 0,41 % проміле, з чим останній погодився. Визнав свою вину та пояснив, що вживав алкогольні напої перед тим, як сісти за кермо автомобіля.

Жодних заперечень щодо процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 не висловлював.

Апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 працівниками поліції не були роз`яснені його права та можливість пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я є непереконливими.

Так, відповідно до ч.3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Аналізуючи вказано норму закону, апеляційний суд зауважує, що лише в разі відмови водія проходити огляд на місці зупинки транспортного засобу або незгодою з результатами такого огляду, останньому пропонується пройти огляд у закладі охорони здоров`я. У даному випадку водій ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, за результатами огляду виявлено, що він перебуває в стані сп`яніння, разом з цим, останній не виразив незгоду із виявленими результатами огляду, крім того підписав роздруківку з газоаналізатора, в якій наведений результат та підписав протокол про адміністративне правопорушення не надавши при цьому зауважень.

Отже, дії ОСОБА_1 вказують на його згоду з результатами проведеного огляду, а тому пропонування пройти подальший огляд у медичному закладі є недоцільним.

Посилання апелянта на положення Віденської Конвенції апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.

Статтею 8 пунктом 5 Віденської Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована Українською СРСР 25 квітня 1974 року, визначено, що в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень алкоголю в крові, а у відповідних випадках у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 грама чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

У пункті 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 передбачено, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Отже, наведена норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким настає алкогольне сп`яніння. Проте, Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25‰ у повітрі, що видихається, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю у крові - 0,2 ‰.

Таким чином, дані доводи апелянта, розцінюється апеляційним судом, як спосіб захисту та намагання уникнути ОСОБА_1 відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

З урахуванням наведеного, суд дійшов правильного висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, встановлених судом першої інстанції і доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, немає підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що просить апелянт.

У рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства (O'Halloran and Francis v. The United Kingdom ) no. 15809/02 і 25624/02ECHR від 29 червня 2007 року, постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі, згідно встановлених норм закону України.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Руднєва Є.Г., апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді районного суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Руднєва Є.Г. на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.