Справа № 643/256/25
Провадження № 3/643/735/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2025 Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Осадчий О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріал, який надійшов з Управління патрульної поліції у Харківській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До Салтівського районного суду міста Харкова надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА №105826 від 30.12.2024, 30.12.2024 о 23:07, м. Харків, Автострадна набережна, 21, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Daewoo Nexia д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатор Alcotest 6820, що підтверджено тестом №3083 від 30.12.2024, результат огляду становить 1,38 проміле.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, його захисником адвокатом Козловською Т.В. подано письмові пояснення ОСОБА_1 , у яких останній просив розглядати справу без його участі, за участю його захисника, з яким попередньо узгоджена позиція щодо поданих клопотань. Зазначив, що свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає, вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим просив закрити провадження у справі. Вказав, що 30.12.2025 його було зупинено працівниками поліції під час керування транспортним засобом без жодних на це підстав, на момент зупинки він рухався з дотриманням правил дорожнього руху. У його діях чи поведінці не було жодних ознак, які б свідчили про його перебування у стані алкогольного сп`яніння. Відсторонення від керування транспортним засобом фактично не проводилося. Також вказав, що згоди з результатом огляду не надавав, пропозицій щодо перевірки у медичному закладі від працівників поліції не надходило. Також зазначив, що він є військовослужбовцем, у зв`язку з цим право на керування транспортними засобами є для нього не лише особистою потребою, а й для виконання службових завдань, а його обмеження буде впливати на можливість належного виконання ним військових обов`язків.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Козлова Т.В. підтримала раніше подане клопотання про зупинення розгляду справи. Зазначаючи, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та активно бере участь у відсічі збройної агресії рф проти України, та те, що нормами КУпАП не врегульований порядок зупинення провадження у справах про адміністративні правопорушення, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, просила застосувати принцип аналогії найбільш близької галузі права, та на підставі ст. 335 КПК України зупинити судове провадження у справі до звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

На підтвердження того, що ОСОБА_1 проходить військову службу в лавах ЗСУ захисником до матеріалів справи долучено копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 31.12.2024 до №344 про зарахування до списків особового складу військової частини та призначення ОСОБА_1 на посаду стрільця-зенітника, а також довідку від 06.02.2025 за № 484 про те, що ОСОБА_1 з 31.12.2024 по час видачі довідки перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у ВЧ НОМЕР_2 .

Так, Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачена можливість зупинення провадження у справі з підстав проходження військової служби. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Частиною 4 статті 277 КУпАП передбачена можливість зупинення строку розгляду справ про адміністративні правопорушення у разі якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися, але стосується вона лише адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією. Зупинення строку розгляду інших справ про адміністративні правопорушення зазначеною правовою нормою не передбачено. Таким чином інститут зупинення розгляду справ про адміністративні правопорушення КУпАП передбачений, але він не може бути застосований до справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130 КУпАП, тому доводи клопотання захисника про застосування аналогії закону, зокрема ст.335 КПК України, є безпідставними. За таких обставин суд дійшов висновку, що підстав для зупинення провадження у справі немає, у зв`язку з чим клопотання захисника задоволенню не підлягає.

Разом з цим, суд зазначає, що надана захисником довідка є неактуальною та не підтверджує, що на даний час ОСОБА_1 перебуває на військовій службі, оскільки датована 06.02.2025. Також, надані захисником документи не містить інформації про залучення ОСОБА_1 до виконання завдань у зоні бойових дій, що фактично унеможливлює його прибуття у судове засідання, або ж відбуття на фронт найближчим часом, також суду не подано.

Крім того, захисник підтримала клопотання про визнання долученого до матеріалів справи відеозапису недопустимим та недостовірним доказом. Зазначила, що надані відеозаписи є неналежної якості, що робить їх непридатними для об`єктивного оцінювання подій. Нечітке зображення не дозволяють встановити зовнішність ОСОБА_1 , що є важливим для підтвердження факту керування транспортним засобом у стані сп`яніння.

Також, захисник підтримала клопотання про закриття провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. Зазначила, що матеріали не містять належних та допустимих доказів вини, а містять низку істотних процесуальних порушень, що унеможливлюють притягнення ОСОБА_1 до відповідальності. Вказала, що відеозаписи не містять моменту фактичного керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а розпочинається з етапу спілкування поліцейського з особою, без фіксації факту зупинки транспортного засобу та особи водія за кермом. Присутність особи біля транспортного засобу або її пояснення не можуть бути доказами, які достеменно підтверджують факт керування. Крім того, вказала, що мала місце безпідставна зупинка транспортного засобу, у якому перебував ОСОБА_1 . Також зазначила, що жодних ознак сп`яніння у ОСОБА_1 не було зафіксовано, про їх наявність працівники поліції ОСОБА_1 не повідомляли, у зв`язку з чим останній не підлягав проведенню огляду. Додала, що долучені до матеріалів справи відеозапис не є безперервним та не охоплює усіх ключових моментів події, необхідних для об`єктивної оцінки обставин справи. Направлення для проведення огляду старого зразка та не містить усіх необхідних реквізитів, що робить таке направлення недопустимим доказом. Також зазначила, що суду не надано жодних письмових документів, які б підтверджували дії працівників поліції щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Крім того, захисник підтримала клопотання про призначення покарання з урахуванням принципу індивідуалізації. Просила при вирішенні питання про призначення покарання, якщо суд визнає ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, врахувати, що останній проходить військову службу в лавах ЗСУ, застосувати за аналогією закону ст. 69 КК України, та не призначати йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік, оскільки таке покарання позбавить його можливості виконувати свої безпосередні службові військові обов`язки.

На підтвердження того, що ОСОБА_1 проходить військову службу в лавах ЗСУ захисником до матеріалів справи долучено копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 31.12.2024 до №344 про зарахування до списків особового складу військової частини та призначення ОСОБА_1 на посаду стрільця-зенітника, а також довідку від 06.02.2025 за № 484 про те, що ОСОБА_1 з 31.12.2024 по час видачі довідки перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у ВЧ НОМЕР_2 .

Суд, заслухавши доводи захисника, дослідивши письмові пояснення ОСОБА_1 , матеріали справи про адміністративне правопорушення, встановив наступне.

За змістом ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із п.2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд, повно та всебічно дослідивши адміністративний матеріал, дійшов висновку про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА №105826 від 30.12.2024, який відповідає вимогам ст.256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;

-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, тест №3083, результат огляду 1,38 проміле;

-рапортом інспектора поліції;

-відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції та відеореєстратора, дослідженими у судовому засіданні, при перегляді яких обставини викладені у протоколі знайшли своє підтвердження.

При врахуванні відеозаписів як доказів у цій справі про адміністративне правопорушення суд враховує, що захисником Богдановою Г.С. подано клопотання про визнання записів з нагрудних камер поліцейських недопустимими з мотивів того, що вони не є безперервними та не охоплює усіх ключових моментів поді, необхідних для об`єктивної оцінки події.

Суд вважає ці доводи необґрунтованими, адже у справі маються відеозаписи, зміст яких є логічним, послідовним. За таких обставин, суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з відео реєстратора патрульного автомобіля, на якому зафіксовано рух автомобіля у час зазначений в протоколі як час вчинення адміністративного правопорушення, а також відеозаписи з нагрудної камери поліцейських, які у сукупності дають змогу зрозуміти, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, оскільки інші особи, які б могли керувати транспортним засобом на відеозаписі відсутні, про таких осіб не повідомляла і захисник під час судового засідання.

За вказаних обставин, суд переконаний, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, рух якого зафіксовано на відео реєстраторі патрульного автомобіля.

Разом з цим, суд зазначає, що ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу не заперечував, що саме він керував транспортним засобом, про що також зазначає у поданих захисником письмових поясненнях.

Посилання захисника на відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 суд вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану як, зокрема, запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світлового та інших видів маскування.

Згідно з абзацом 3 пункту 8 Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 2020 року № 573 (далі - Порядок) на території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.

Відповідно до п. 5 Порядку комендантська година та встановлення спеціального режиму світломаскування запроваджується шляхом видання наказу військовим командуванням або військовою адміністрацією (у разі її утворення).

Підпункт 4 пункту 16 Порядку визначає, що патрулям на території, де запроваджено комендантську годину та встановлено спеціальний режим світломаскування, в установленому законодавством порядку надано право тимчасово обмежувати або забороняти на вулицях та дорогах, окремих ділянках місцевості та в інших громадських місцях перебування або пересування осіб, рух транспортних засобів, зокрема транспортних засобів іноземних, консульських установ чи представництв міжнародних організацій; виводити осіб з окремих ділянок місцевості та об`єктів, евакуйовувати транспортні засоби.

ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції 30.12.2024 року о 23:07 год., тобто під час комендантської години.

Враховуючи вказані положення чинного законодавства України, рух особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на автомобілі в період обмежень, які запроваджені комендантською годиною, тобто, в період дії комендантської години, є достатньою та законною підставою для зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції, в зв`язку із чим її зупинка працівниками поліції є правомірною.

До того ж суд зазначає, що незгода водія з причинами зупинки, або його необізнаність про це, не нівелює його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння.

Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Водночас, керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

До того ж, наявність або відсутність законних причин для зупинки транспортного засобу не входять до складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а відтак не підлягають доказуванню у даній справі.

На наданих суду відеозаписах зафіксовано, як працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 порядок проходження огляду на стан сп`яніння та можливі варіанти його проходження. ОСОБА_1 виявив бажання пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, з результатами огляду був згоден, про що чітко зазначив поліцейським. Крім того, зазначив, який саме алкогольний напій вживав. Отже, доводи захисниками про те, що ОСОБА_1 згоди з результатом тести не надавав спростовуються матеріалами справи.

Доводи захисника, про те, що у складеному протоколі не зазначено конкретних ознак алкогольного сп`яніння суд не приймає до уваги, оскільки, протокол про адміністративне правопорушення складено у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, що було встановлено проведеним оглядом, а не за відмову від проходження такого огляду на стан алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим, у даному випадку ознаки алкогольного сп`яніння у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначаються.

На відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 було повідомлено працівником поліції, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення та його відсторонено від керування транспортним засобом, а відсутність акту відсторонення від керування транспортним засобом, про що зазначала захисник, не є підставою для констатації факту відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, не є підставою для констатації факту відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і те, що працівники поліції після зупинки транспортного засобу не повідомили ОСОБА_1 , які саме ознаки алкогольного сп`яніння у нього наявні.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду не надано.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі.

Відповідно до довідки інспектора ВАП УПП в Харківській області ДПП, згідно облікових даних «ІПНП України» - отримував посвідчення водія НОМЕР_3 , видане 23.03.2018.

Згідно із ст.33 Кодексу України про адміністративне правопорушення стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що згідно зі ст.34 КУпАП пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення судом не встановлено. Обставин, що згідно зі ст.35 КУпАП обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом також не встановлено.

Захисник просила, у разі визнання ОСОБА_1 винним в інкримінованому правопорушенні, застосувати аналогією закону, а саме положення ст. 69 КК України, і не призначати йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік.

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, передбачено накладення у виді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП вид адміністративного стягнення - позбавлення права керування транспортними засобам, визначений законодавцем як основний, та є безальтернативним. Тобто санкція передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу поєднаного із позбавленням права керування транспортними засобами.

При цьому, у даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст. 33 КУпАП не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Стаття 69 КК України визначає можливість призначення судом більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Тоді як законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

Підстав застосовувати аналогію закону у даному випадку не має, оскільки, по-перше, така аналогія застосовується лише у разі, якщо певні відносини не врегульовані законом, по-друге, відповідно до ч. 4 ст. 3 КК України застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.

КУпАП має власну систему видів адміністративних стягнень, які повинні застосовуватися за вчинення адміністративних правопорушень.

Отже, говорячи про аналогію закону мова йде про застосування аналогії закону у вигляді норм КПК України, а не КК України.

Посилання адвоката на судові рішення апеляційних судів в інших справах з цих питань не береться судом до уваги, оскільки вони не мають преюдиційного значення для іншого судді.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд бере до уваги характер скоєного правопорушення, дані про особу, що притягається до адміністративної відповідальності та вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, а саме призначити адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 605, 60 грн.

Керуючись ст.ст. 33-35, 40-1, 130, 276, 279, 280, 283 285, 289, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Притягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Штраф сплатити за реквізитами: отримувач коштів ГУК у Харківській області 21081300; код отримувача 37874947; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача 899998; рахунок отримувача UA0020001; код класифікації доходів бюджету 21081300; призначення платежу: «штраф по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху»).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Судовий збір сплатити за реквізитами: отримувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача 899998; рахунок отримувача UA0026001; код класифікації доходів бюджету 22030106; призначення платежу: «судовий збір при ухваленні судом постанови про накладення адміністративного стягнення».

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

Роз`яснити, що відповідно до ст.308 КУпАП, у разі несплати штрафу протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання постанови про накладення штрафу, зазначена постанова надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби.

Суддя О.В. Осадчий