Справа № 450/3256/25 Провадження № 3/450/1883/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Мусієвський В.Є., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли 24.07.2025 року від УПП у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

за ч. 5 ст. 126 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

18.07.2025 року о 22 год. 57 хв. на 10 км автодороги «Західний обхід міста Львова» в селі Сокільники Львівського району Львівської області водій ОСОБА_1 , будучи притягнутим 02.05.2025 року працівниками УПП у Львівській області до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн., повторно протягом року керував автомобілем марки «Мазда» номерний знак НОМЕР_1 , чим порушив вимоги пункту 2.1 «А» ПДР України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В судове засідання 23.09.2025 року адмінправопорушник ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд такої у його відсутності не подав.

Адмінправопорушник ОСОБА_1 , будучи обізнаним про оформлення відносно нього матеріалів про адміністративне правопорушення, в тому числі протоколу серії ЕПР1 № 395824 від 18.07.2025 року, в якому міститься підпис останнього, не виявив належної зацікавленості у розгляді його справи.

Відповідно до правової позиції, яка міститься у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи.

Розглядаючи матеріали адміністративної справи в межах наявних доказів, приходжу до висновку, що винуватість адмінправопорушника ОСОБА_1 , який порушив вимоги пункту 2.1 «А» ПДР України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, доведена матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 395824 від 18.07.2025 року, відеозаписами з СД-диску, довідками інспектора ВАП УПП у Львівській області ДПП Х. Попович від 23.07.2025 року, згідно яких вбачається, що станом на 23.07.2025 року за ОСОБА_1 не зареєстровано транспортних засобів, відомості щодо отримання ним посвідчення водія відсутні, 02.05.2025 року він притягнутий працівниками УПП у Львівській області до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн., копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5256998 від 18.07.2025 року.

Оцінені судом докази доводять винуватість адмінправопорушника ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом», тобто достовірно і достатньо підтверджують вчинення ним порушення вимог пункту 2.1 «А» ПДР України.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що в діях адмінправопорушника ОСОБА_1 , який повторно протягом року керував автомобілем марки «Мазда» номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

За вчинений проступок на правопорушника слід накласти адміністративне стягнення в межах ч. 5 ст. 126 КУпАП.

У постанові від 04 вересня 2023 року по справі № 702/301/20 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла до висновку, що особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року по справі № 2-591/11 (14-31цс21) вказала, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві. Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105).

Враховуючи викладене, Верховний Суд прийшов до висновку, що відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Відтак, до ОСОБА_1 підлягає застосуванню основне адміністративне стягнення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк п`ять років.

Водночас, враховуючи те, що керований ОСОБА_1 транспортний засіб марки «Мазда» номерний знак НОМЕР_1 не перебуває у приватній власності останнього, адміністративне стягнення в частині оплатного вилучення такого застосуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 283, 284, 307, 308 КУпАП, суддя,-

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення в межах ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , в доход держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

Роз`яснити, що відповідно до вимог частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Мусієвський В.Є.