КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/4647/2025
Справа № 939/1960/25
Головуючий в суді І інстанції Герасименко М.М.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 вересня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю представника потерпілого ОСОБА_1 - Западнюк Наталії Іллівни, захисника Богатиренко Оксани Вікторівни, розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бородянського районного суду Київської області від 09 липня 2025 року, якою провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_2 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення,

в с т а н о в и в :

Постановою Бородянського районного суду Київської області від 09 липня 2025 року провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_2 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У апеляційній скарзі, поданій 22 серпня 2025 року засобами поштового зв`язку, потерпілий ОСОБА_1 просив скасувати постанову Бородянського районного суду Київської області від 09 липня 2025 року, визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти на неї відповідне адміністративне стягнення.

Зазначав, що строк на апеляційне оскарження було пропущено ним з поважних причин, зокрема через неповідомлення його судом як потерпілого про дату, час і місце розгляду справи, а відтак його відсутність під час проголошення судом постанови і ненаправлення йому копії постанови, про наявність якої він дізнався випадково 22 серпня 2025 року на порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Крім зазначених порушень норм процесуального права, допущених судом першої інстанції, що виявилося у неповідомленні його про дату, час і місце розгляду справи, в зв`язку з чим він був позбавлений можливості надати суду відповідні докази, підтвердити обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а отже позбавлений права на доступ до правосуддя, вважав, що постанова суду першої інстанції прийнята в результаті неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, ненадання належної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Наводив зміст ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вказував, що на підтвердження в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є наявні у матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення, письмове пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , під час складання протоколу та встановлення в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення не було допущено жодних суттєвих порушень, які б унеможливлювали визнання її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вказував, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, наявним у матеріалах справи № 939/1960/25, який надійшов з відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП у Київській області, згідно якого 28 травня 2025 року приблизно о 22 годині у с. Діброва Бучанського району Київської області ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем проживання, вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_1 , а саме проявила агресію і висловлювала нецензурні слова на його адресу, внаслідок чого була завдана шкода його психічному здоров`ю.

Крім того, вчинення цього правопорушення підтверджується заявою ОСОБА_1 , його письмовими поясненнями про те, що за вказаних в протоколі обставин ОСОБА_2 вчиняла щодо нього домашнє насильство психологічного характеру.

Свідком вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП може бути його дочка ОСОБА_3 , яка підтвердить обставини, що відбулися 28 травня 2025 року, зокрема, що ОСОБА_2 вчиняла домашнє насильство щодо нього.

Зазначав, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові не взяв до уваги фактичні обставини справи, та не обтяжуючи постанову належною мотивацією, взяв за основу пояснення ОСОБА_2 про те, що нібито 28 травня 2025 року ОСОБА_1 на ґрунті ревнощів навмисно вчинив сварку, в ході якої безпідставно звинувачував ОСОБА_2 у зрадах і виганяв з будинку через те, що вона має намір із ним розлучитися, домашнього насильства не вчиняла, на адресу ОСОБА_1 нецензурні слова не висловлювала і просила закрити провадження в справі в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Пояснював, що насправді ОСОБА_2 має алкогольну залежність, шлюб між ними було розірвано саме через постійні зради ОСОБА_2 з іншими чоловіками та алкогольну залежність останньої. Домашнє насильство відносно нього вона вчиняла саме у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою обставиною, висловлювала на його адресу нецензурні слова, внаслідок чого була завдана шкода його психічному здоров`ю. А відтак, пояснення ОСОБА_2 в суді першої інстанції щодо невизнання нею своєї невинуватості не мають жодного значення, оскільки вони є неаргументованими, не спростовують доказів винуватості ОСОБА_2 , наявних в матеріалах адміністративної справи, та є такими, що спрямовані на уникнення останньою адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно зі ст. 269 КУпАП, потерпілий має право знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися правовою допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, оскаржувати постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, при підготовці справи про адміністративне правопорушення до розгляду, орган (посадова особа) вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Як регламентують положення ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Крім того, за приписами ч. 1, 3 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання.

З матеріалів справи встановлено, що строк на оскарження постанови потерпілий ОСОБА_1 пропустив з поважних причин, оскільки розгляд справи судом першої інстанції проведено у відсутності потерпілого, щодо якого відсутні докази належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, і оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення йому копії постанови від 09 липня 2025 року.

За наведених обставин та з метою забезпечення реалізації права потерпілого ОСОБА_1 на допуск до правосуддя, в якому не може бути відмовлено з формальних підстав, апеляційний суд визнає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вважає за необхідне поновити цей строк.

В судовому засіданні захисником Богатиренко О.В. заявлено клопотання про долучення доказів, а саме копію паспорту та пояснень ОСОБА_3 від 18 вересня 2025 року, у яких ОСОБА_3 , повідомляла, що 28 травня 2025 року приблизно о 22 годині в с. Діброва Бучанського району Київської області її мати ОСОБА_2 домашнього насильства відносно батька ОСОБА_1 не вчиняла, а також повідомлення з Електронного суду про призначення до судового розгляду справ № 939/1960/25, № 939/1913/25, заяву адвоката Западнюк Н.І. в інтересах ОСОБА_1 до Бородянського районного суду Київської області від 09 липня 2025 року у справі № 939/1913/25.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Враховуючи, що під час розгляду справи в суді першої інстанції клопотання про залучення даних доказів стороною ОСОБА_2 не заявлялось, апеляційним судом відмовлено у їх долученні до матеріалів справи.

Вислухавши пояснення представника потерпілого ОСОБА_1 Западнюк Н.І., яка подану апеляційну скаргу підтримала, підтвердила її доводи та просила її задовольнити, доводи захисника Богатиренко О.В., яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 252 КУпАП України оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначених вимог закону у цій справі суд першої інстанції дотримався.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 853623 від 20 червня 2025 року, ОСОБА_2 28 травня 2025 року приблизно о 22:00 за адресою АДРЕСА_1 , проявляла агресію, висловлювала нецензурні слова в адресу чоловіка ОСОБА_1 , чим вчинила психологічне насильство та завдала психологічної шкоди.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано рапорт на ім`я т.в.о. начальника відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області, згідно якого працівник поліції доповідає, що 28 травня 2025 року отримано заяву та зареєстровано ЄО № 15057 від 28 травня 2025 року як домашнє насильство. В результаті опрацювання вказаної інформації встановлено, що о 13:10 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 28 травня 2025 року о 13:10 за адресою АДРЕСА_1, з заявником поганий зв`язок, жінка з дому винесла речі і місце події покинула, відомо, що таксист відвіз її в Немішаєве на ж/д вокзал, місце подальшого прямування невідоме. Заявник ОСОБА_1 .

Також згідно рапорту на ім`я т.в.о. начальника відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області, 28 травня 2025 року отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 15098 від 28 травня 2025 року як домашнє насильство. В результаті опрацювання вказаної інформації встановлено, що 28 травня 2025 року о 21:57 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 28 травня 2025 року о 21:56 за адресою АДРЕСА_1 відбувається процес розлучення з дружиною та зараз вона прийшла, поводиться неадекватно, чіпляється до дітей. Заявник ОСОБА_1 .

Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 28 травня 2025 року, дотримуючись вимог ст. 60, 104, 214 КПК України, відділом поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області прийнято усну заяву від ОСОБА_1 , в якій останній просив вжити заходів до його дружини ОСОБА_2 , з якою в них триває процес розлучення і яка не хоче залишити орендований будинок.

Згідно письмових пояснень, відібраних працівником ВП2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області 28 травня 2025 року у ОСОБА_1 , на прохання власника будинку, який виявив бажання, щоб громадянка ОСОБА_2 залишила будинок в зв`язку з постійними притонами алкоголіків, він поставив ОСОБА_2 перед фактом, вона почала проявляти агресію, тому ОСОБА_1 викликав поліцію.

Згідно письмових пояснень, відібраних працівником відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області 28 травня 2025 року у ОСОБА_2 , близько 22:39 в АДРЕСА_1 її чоловік, з яким у неї триває процес розлучення, почав її виганяти з будинку, просила розібратися в даній ситуації.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 подала до суду письмові пояснення, згідно яких вона перебуває в процесі розлучення з ОСОБА_1 , з приводу чого Бородянським районним судом Київської області розглядається справа № 939/1472/25 про розірвання шлюбу за її позовом до ОСОБА_1 . Стосунки між ними суттєво погіршились і подальше збереження шлюбу не відповідало її інтересам, оскільки ОСОБА_1 постійно принижував її, в тому числі в присутності малолітньої дитини, розповсюджував неправдиву інформацію про те, що вона зловживає алкоголем, перешкоджав веденню її бізнесу. Через борги ОСОБА_1 їхня сім`я втратила власний будинок і тепер вимушена його орендувати. Зрозумівши, що ОСОБА_2 остаточно налаштована розірвати з ним шлюб, ОСОБА_1 почав навмисно вчиняти дії по дискредитації її як матері та жінки.

Наголошувала, що не вчиняла домашнє насильство відносно ОСОБА_1 ані 28 травня 2025 року, ані в будь-який інший день.

Акцентувала, що з пояснень ОСОБА_1 , долучених до матеріалів справи, вбачається, що саме він протиправно позбавляє її житла, адже керуючись ревнощами та особистою образою, діючи з позиції сили, вирішив вигнати її з будинку, де вона проживала більше десяти років і який був збудований в період шлюбу.

Повідомляла, що 28 травня 2025 року вона була вимушена поїхати на роботу на таксі, оскільки її автомобіль був навмисно пошкоджений ОСОБА_1 та перебував у ремонті. Увечері 28 травня 2025 року вона повернулась додому за адресою АДРЕСА_1 , де її чекав розлючений чоловік, який почав безпідставно її звинувачувати у зрадах та виганяти з будинку. Розуміючи, що вона не зможе протистояти протиправним діям ОСОБА_1 , вона викликала поліцію.

Також у відповідь на адвокатський запит її представника щодо здійснених викликів поліції, від правоохоронних органів були отримані такі документи: довідка від 23 червня 2025 року про результати перевірки інформації, викладеної у зверненні, з якої вбачається, що 28 травня 2025 року виклик поліції за адресою АДРЕСА_1 здійснювався двічі ОСОБА_1 та один раз ОСОБА_2 ; пояснення ОСОБА_1 від 28 травня 2025 року, де зазначено, що 28 травня 2025 року близько 12:00 його дружина ОСОБА_2 залишила їхніх дітей самих вдома, нікого не повідомивши, в зв`язку з чим просив вжити заходів; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 28 травня 2025 року від імені ОСОБА_2 .

Вважала незрозумілим, чому відносно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, адже саме ОСОБА_1 виганяв її з будинку і сам зазначив про це у своїх поясненнях.

Отже, 28 травня 2025 року ОСОБА_1 навмисно вчинив сварку та почав її виганяти з будинку через те, що вона має намір з ним розлучитися, на цьому ґрунті у них виник конфлікт та словесна перепалка. Вона не вчиняла домашнього насильства та не мала умислу на його вчинення, а лише хотіла відстояти своє право на проживання в будинку.

Повідомляла, що 30 травня 2025 року ОСОБА_1 умисно поміняв замки в будинку та вигнав її з помешкання, де вони спільно проживали сім`єю, а потім почав чинити перешкоди в побаченні з малолітньою дочкою ОСОБА_4 2017 року народження, і наразі перешкоджає у спілкуванні, налаштовуючи дитину проти неї. Крім того, 14 червня 2025 року він навмисно відібрав у неї автомобіль, з цього приводу відносно нього складено протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Наполягала, що лише факт конфліктної ситуації між подружжям не може свідчити про психологічне насильство в сім`ї у розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП.

До письмових пояснень ОСОБА_2 від 09 липня 2025 року, поданих до суду першої інстанції, додано довідку ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 23 червня 2025 року, згідно якої 28 травня 2025 року та 14 червня 2025 року до відділу поліції надійшли звернення від ОСОБА_2 про те, що чоловік ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство; 28 травня 2025 року до відділу поліції надійшло звернення від ОСОБА_1 про те, що дружина ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство; за результатами опрацювання звернень встановлено, що на ОСОБА_5 та ОСОБА_1 були складені протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також надано копію письмових пояснень ОСОБА_1 від 28 травня 2025 року, відібраних працівником поліції, згідно яких 28 травня 2025 року близько 17:00 його дружина ОСОБА_2 залишила їхніх дітей самих вдома, не повідомивши нікого, просив вжити заходи.

Крім того, надано копію протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 28 травня 2025 року, згідно якого, дотримуючись вимог ст. 60, 104, 214 КПК України, поліцейським СРПП ВП2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області прийнято усну заяву від ОСОБА_2 відносно дій її чоловіка ОСОБА_1 .

Також ОСОБА_2 надала до суду першої інстанції копію висновку клініки ТОВ «Медстрахсервіс» за липень 2025 року про стан здоров`я особи, згідно якого ОСОБА_2 була оглянута лікарями дерматовенерологом, психіатром, фтизіатром, терапевтом, наркологом; медичні протипоказання для встановлення опіки відсутні.

Згідно характеристики Козинцівського старостинського округу Ірпінської міської територіальної громади Бучанського району Київської області від 24 червня 2025 року № 20-04/45, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також їхня дочка ОСОБА_3 , 2004 року народження, фактично проживають без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 з 2012 року по теперішній час, дочка ОСОБА_4 , 2017 року народження, проживає за вказаною адресою без реєстрації з народження; Козинцівський старостат компрометуючими матеріалами про родину не володіє, скарги від односельців на членів сім`ї не надходили, громадський порядок не порушують. Батьки піклуються про добробут і виховання дітей. Житлові умови задовільні, забезпечені основними побутовими зручностями. Упродовж спільного проживання члени сім`ї вели спільне господарство. Відомо, що в останній період між подружжям виникли розбіжності, які призвели до припинення сімейних стосунків. Зі слів сусідів, родина ОСОБА_7 - замкнута, не товариська, батьки працюють, про родину дбають, діти доглянуті, охайні.

Листом відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 04 липня 2025 року на адвокатський запит повідомлено, що 29 травня 2025 року зареєстроване звернення за № 15163 від ОСОБА_2 про те, що за адресою АДРЕСА_2 чоловік колишній військовослужбовець перешкоджає заявниці бачитись з дитиною, поміняв замки у будинку, 14 червня 2025 року зареєстроване звернення за № 16468 від ОСОБА_2 про те, що за адресою АДРЕСА_2 буянить чоловік, з яким на стадії розлучення, погрожує та проганяє з будинку.

Крім того, ОСОБА_2 надано флеш-накопичувач із відеозаписом, на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 перебуває на подвір`ї будинку разом із дочками, категорично заперечує проти того, щоб ОСОБА_2 увійшла, у грубій формі проганяє.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає виключно за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Закриваючи провадження в справі з підстав недоведеності вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, постановою від 09 липня 2025 року, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що 28 травня 2025 року ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство відносно чоловіка ОСОБА_1 , яка проти зазначених обставин заперечувала, її доводи та заперечення не спростовані.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, оскільки обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, у зазначену дату, час і місце, нічим, крім пояснень та заяви ОСОБА_1 , не підтверджуються, а його пояснення не містять даних про суспільно небезпечні наслідки, що є елементом об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення.

Крім того, згідно фабули протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 853623 від 20 червня 2025 року, при викладенні працівниками поліції об`єктивної сторони правопорушення зазначено, що ОСОБА_2 висловлювалась нецензурно в адресу чоловіка ОСОБА_1 , хоча письмові пояснення самого ОСОБА_1 не містять посилань на такі дії ОСОБА_2 .

Натомість, у письмових поясненнях від 28 травня 2025 року ОСОБА_1 пояснив, що на прохання власника будинку, який виявив бажання, щоб громадянка ОСОБА_2 залишила будинок в зв`язку з постійними притонами алкоголіків, він поставив ОСОБА_2 перед фактом, вона почала проявляти агресію, тому ОСОБА_1 викликав поліцію. Крім того, згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 28 травня 2025 року, дотримуючись вимог ст. 60, 104, 214 КПК України, відділом поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області прийнято усну заяву від ОСОБА_1 , в якій останній просив вжити заходів до його дружини ОСОБА_2 , з якою в них триває процес розлучення і яка не хоче залишити орендований будинок.

Апеляційний суд враховує, що згідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Бородянського районного суду Київської області в справі № 939/1472/25 від 11 липня 2025 року задоволено позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 05 травня 2017 року виконавчим комітетом Козинцівської сільської ради Бородянського району Київської області (актовий запис № 1), розірвано. Суд у даній справі встановив, що як убачається з позовної заяви, і відповідач заперечень щодо цього суду не надав, сімейне життя у сторін не склалося, вони не підтримують сімейних відносин, бажання на примирення відсутнє, за таких обставин суд вважає, що сім`я сторін фактично розпалась і шлюб між ними існує лише формально, подальше спільне проживання і збереження сім`ї суперечить інтересам позивача, у зв`язку з чим, шлюб між ними повинен бути розірваний (https://reyestr.court.gov.ua/Review/128785623).

Також апеляційний суд констатує, що особа, яка чинить домашнє насильство, маючи значну перевагу у своїх можливостях, діє умисно, з наміром заподіяти шкоду потерпілому, порушивши його права й свободи.

Тоді як ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони, зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій - це конфлікт.

У постанові Верховного Суду від 28 лютого 2023 року в справі № 725/4683/20 (провадження № 51-6067км21) зазначено, що мета адміністративного покарання і інших адміністративних заходів держави полягає в негайному реагуванні на окремий випадок домашнього насильства, який сам по собі не становить кримінального правопорушення, з метою своєчасно та ефективно запобігти подальшій ескалації насильства та захистити жертву.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що із долучених до матеріалів справи доказів вбачається не насильство в сім`ї, учасниками якого є кривдник і потерпілий, які перебувають між собою у нерівному становищі та в умовах, за яких жертва насильства потребує захисту, а особистісний конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу на те, що нецензурна лайка, погрози та образи в межах конфлікту, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілих не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Лише факт конфліктної ситуації між подружжям не може свідчити про психологічне насильство в сім`ї у розумінні вимог статті 173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, а також письмові пояснення самого ОСОБА_1 не можуть бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_2 в тому діянні, яке ставиться їй в вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282).

Апеляційний суд враховує положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), згідно яких у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права в зв`язку з неповідомленням ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи, в зв`язку з чим він був позбавлений можливості надати суду відповідні докази, підтвердити обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а отже і позбавлений права на доступ до правосуддя, апеляційний суд зауважує, що процесуальні права ОСОБА_1 були в повній мірі відновлені під час розгляду справи в апеляційному суді, оскільки апеляційним судом поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк подання апеляційної скарги, і оскільки він мав безперешкодне право брати участь в судовому засіданні та користуватися професійною правничою допомогою адвоката.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 у апеляційній скарзі не заявлено будь-яких клопотань та не надано жодних нових доказів на підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 853623, на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні домашнього насильства та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відтак дані доводи його апеляційної скарги заявлені з формальних підстав.

Апеляційний суд відхиляє безпідставні доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 має алкогольну залежність, оскільки вони не підтверджуються будь-якими доказами, натомість на спростування зазначених обставин ОСОБА_2 надано копію висновку клініки ТОВ «Медстрахсервіс» за липень 2025 року про стан здоров`я особи, згідно якого ОСОБА_2 була оглянута, в тому числі, лікарем наркологом, та встановлено відсутність медичних протипоказань для опікунства.

Доводи апеляційної скарги щодо пояснень ОСОБА_2 в суді першої інстанції відхиляються апеляційним судом, оскільки не ґрунтуються на презумпції невинуватості, закріпленої у статті 62 Конституції України, яка проголошує, що особа вважається невинуватою, доки її вина не буде доведена в законному порядку, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а всі сумніви щодо вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд приймає до уваги, що потерпілий ОСОБА_1 не позбавлений можливості вирішення питання щодо можливих конфліктів з ОСОБА_2 в межах цивільного судочинства шляхом звернення до неї з відповідним позовом, або шляхом подання до суду заяви про видачу обмежувального припису у разі наявності передбачених законом підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції дотримався вимог ст. 245, 252, 280 КУпАП, встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в зв`язку з чим обґрунтовано закрив провадження в справі відносно ОСОБА_2 з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю її діях складу адміністративного правопорушення.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративні правопорушення та постанові суду, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що наявною сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Поновити потерпілому ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Бородянського районного суду Київської області від 09 липня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Бородянського районного суду Київської області від 09 липня 2025 року, якою провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_2 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.