Провадження № 3/161/4328/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 22 вересня 2025 року

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Гринь О.М., вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

За ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

08 липня 2025 року зЛуцького РУП ГУНП у Волинській області до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 363459 від 16 червня 2025 року вбачається, що 16 червня 2025 року о 13:22 в с. Гірка Полонка, вул. Польова 2, ОСОБА_1 керував тз Хюндай і30 днз НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився.

Дії ОСОБА_1 , працівниками поліції кваліфіковані як порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 04 вересня 2025 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 порушення не визнав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

До такого висновку суд дійшов з наступних підстав.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, -

тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже склад адміністративного правопорушення визначеного ч. 1 ст. 130 КУпАП в контексті п. 2.5 ПДР передбачає відмову водія тз від проходження відповідного огляду.

При цьому суд зауважує, що відмова водія від проходження відповідного огляду повинна бути чіткою та добровільною, без застосування будь-яких примусів.

В той же час, як судом встановлено із відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, ОСОБА_1 огляд на визначення перебування його у стані наркотичного сп`яніння фактично не пропонувався, а від його проходження ОСОБА_1 не відмовлявся, а працівниками поліції застосовано до нього методи психологічного тиску, зокрема:

З відеозапису № останні чотири цифри «0096» вбачається, що замість чітко запропонувати ОСОБА_1 пройти огляд на виявлення стану наркотичного сп`яніння працівник поліції йому пропонує йому, «три варіанти», дослівно: «або ми їдемо зараз до нарко, але машина ставиться до вирішення на штраф майданчик».

Далі учасники обговорюють ціну перебування тз на штраф майданчику.

В подальшому, працівник поліції вказує ОСОБА_1 , що якщо він відмовиться від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння то матеріали даного провадження буде надіслано до суду де буде ухвалено відповідне рішення на що ОСОБА_1 відповідає «оформляємо відмову».

При цьому в процесі спілкування працівник неодноразово вказує, дослівно: «або так, або так, або по іншому», маючи на увазі, що якщо ОСОБА_1 не відмовиться від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння то його тз буде відправлено на штраф майданчик.

Такий висновок можна зробити із відеозапису № останні чотири цифри «0094» де інший працівник поліції вказує: «Діма дивись оформляємо на місці відмову і їдете собі далі зі спокойною душою».

Окрім того на жодному наявному відеозаписі ОСОБА_1 в чіткій та однозначній формі не було запропоновано проїхати до відповідного закладу охорони здоров`я для проходження огляду на виявлення у ОСОБА_1 стану наркотичного сп`яніння так само, як і на жодному відеозаписі не зафіксовано чіткої, однозначної та добровільної відмови ОСОБА_1 від такого проходження.

Тобто фактично, із наявних відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 не пропонувалося пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння, а навпаки пропонувалося відмовитись від такого огляду, що саме по собі виключає наявність складу адміністративного правопорушення визначеного ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відтак, у відповідності до ст. 62 Конституції України, ст. 7, п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 130, ст. 247, ст. 251, 252, 280, 283-284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП в зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області О.М. Гринь