Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/1740/25
Провадження № 3/935/526/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2025 року м.Коростишів

Суддя Коростишівського районного суду Житомирської області Рибнікова М.М., розглянувши матеріали, що надійшли з ВП №1 Житомирського РУП №2 ГУНП у Житомирській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, РНОКПП НОМЕР_1

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

установила:

До Коростишівського районного суду Житомирської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , відповідно до якого останній 17.07.2025 близько 11 год 43 хв за місцем свого проживання вчинив домашнє насильство стосовно дружини ОСОБА_2 , а саме погрожував фізичною розправою та ображав нецензурною лайкою, що могло спричинити шкоду психічному здоров`ю.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, пояснив, що дружину він не ображав, з будинку не виганяв, дружина так і проживає у будинку, а він у літній кухні. Половину будинку він отримав у спадщині, а половину купили з дружиною, проте частки не виділили. Конфлікти з дружиною виникають постійно, ініціатором є дружина, так було і 17 липня 2025 року, коли дружина викликала поліцію.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що із ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі більше 50 років. Вже протягом тривалого часу вони проживають за однією адресою, проте спільного побуту не мають. 17.07.2025 викликала поліцію, оскільки її чоловік поводив себе неадекватно, не допускав до літньої кухні, ображав її та сина, не давав користуватись пральною машиною. Вона проживає разом із сином, який має інвалідність 2 групи, у будинку , в якому не має зручностей, а чоловік - у літній кухні , в якій є всі зручності. Чоловік ніколи не допомагав та не допомагає, конфлікти між ними відбуваються постійно.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, зокрема:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №044788 від 17.07.2025;

- рапорт інспектора-чергового ВП №1 Житомирського РУП №2 від 17.07.2025, відповідно до якого на лінію 102 надійшло повідомлення про вчинення домашнього насильства, заявник ОСОБА_2 , кривдник ОСОБА_1 ;

- письмові пояснення ОСОБА_2 від 17.07.2025, аналогічні поясненням останньої , наданим у судовому засіданні,

суддя, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, дійшов такого висновку.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з диспозицією ст.173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства - це умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

П.3 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п.8 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Згідно п.14 ч.1 ст.1 цього Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до вимог чинного законодавства на особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення, покладається обов`язок довести причинно наслідковий зв`язок між діями, що учинені особою та наслідками, що настали.

На думку суду, працівниками ВП №1 Житомирського РУП №2 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не було враховано вимог ст.251 КУпАП, не зібрано і не долучено до матеріалів беззаперечних доказів, які б безсумнівно вказували на наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У судовому засіданні з пояснень учасників провадження, достовірно встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які проживають на території одного домоволодіння та перебувають у зареєстрованому шлюбі, тривалий час існують неприязні відносини, внаслідок чого виникають сварки.

Разом з тим, факт сварок і непорозумінь на побутовому ґрунті свідчить про наявність конфлікту, але не підтверджує факту вчинення особою домашнього насильства, а саме по собі вживання нецензурної лайки на адресу осіб, із числа передбачених ст.3 Закону № 2229-VIII, автоматично не утворює собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, позаяк, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме : завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, як слідує з даних матеріалів, докази на підтвердження того, що діями ОСОБА_1 було заподіяно шкоди психічному здоров`ю потерпілої відсутні, а з фабули протоколу не простежується факт того, що конфліктна ситуації викликала у ОСОБА_2 побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдала шкоди її психічному здоров`ю.

Ст.129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст.62 Конституції України презумпції невинності.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своєму рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин. У рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Таким чином, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними, та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, є неприпустимою оскільки суперечить позиції Конституційного Суду України, а також ЄСПЛ, та порушує презумпцію невинуватості особи.

На думку суду законність складання протоколу про адміністративне правопорушення та процесуальні дії працівників поліції щодо збирання інших доказів у справі, з врахуванням усіх вище наведених обставин, викликають розумні сумніви, що виключає можливість визнання цього протоколу та наданих до нього документів, як допустимих та достовірних доказів у справі.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст..62, 129 Конституції України, ст.7, 9, 36, 254, 279, п.1 ст.247, 283, 284 КУпАП, -

постановила:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя М.М.Рибнікова