запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/762/25Головуючий у 1-й інстанції Мінаєв М.М.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 26 травня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований у АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно з постановою суду, 20.10.2024 року о 00 год. 12 хв. на перехресті просп.Соборного та вул.12 Квітня у Вознесенівському районі м.Запоріжжя водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Touran» н.з. НОМЕР_1 , відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову суду першої інстанції, постановити нове судове рішення, відповідно до якого накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП із застосуванням ст.69 КК у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилався на необхідність застосування за аналогією закону положень ст.69 КК.

Вказував, що судом першої інстанції не було враховано, що істотної шкоди громадським або державним інтересам діями ОСОБА_1 не спричинено.

Останній вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення визнає, розкаюється у вчиненому. Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, не встановлено. ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ, тому відсутність у нього права керування транспортними засобами протягом одного року позбавить його можливості виконувати службові обов`язки.

До судового засідання апеляційного суду ОСОБА_1 вдруге не з`явився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги його було повідомлено у відповідності до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року за №28, через додаток «Viber» відповідно. Клопотань про відкладення призначеного на 05.09.2025 року судового засідання від апелянта не надходило. Таким чином, у відповідності до положень ч.6 ст.294 КУпАП неявка ОСОБА_1 до суду не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за його відсутності в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення не оспорюється. Натомість апелянт не погоджується з видом накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в частині позбавлення права керування транспортними засобами.

Надаючи правову оцінку заявленим доводам, апеляційний суд виходить з наступного.

Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

При цьому чинними нормами КУпАП не передбачено можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції статті, або ненакладення одного з видів стягнень, передбаченого санкцією відповідної статті як обов`язкове.

Водночас апеляційний суд зауважує, що посилання апелянта на можливість застосування ст.69 КК за аналогією закону суперечить положенням ч.4 ст.3 КК, відповідно до якої законодавцем чітко передбачено, що застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.

Наведені апелянтом позитивні відомості, що характеризують особу ОСОБА_1 , який свою провину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, є військовослужбовцем ЗСУ, також не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог.

Апеляційний суд зауважує, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення віднесено до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Так, відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Більш того, накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП як за своїм видом, так і розміром, є безальтернативним, відповідно до санкції вказаної вище частини статті КУпАП.

Відтак, суд апеляційної інстанції не має правових підстав для пом`якшення накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення (в частині невизначення останньому такого виду стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами) з урахуванням підстав, на які посилається апелянт.

До аргументів ОСОБА_1 про відсутність тяжких наслідків у виді завдання шкоди від вчинених ним дій апеляційний суд ставиться критично і акцентує увагу на тому, що передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення є правопорушенням з формальним складом.

Тому для кваліфікації дій особи за вказаною статтею КУпАП достатньо встановити факт вчинення протиправного діяння, незважаючи на наявність/відсутність завдання шкоди суспільним інтересам або інших негативних наслідків, а також причинного зв`язку між ними. При цьому доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення у поданий ним апеляційній скарзі не оспорюється.

У контексті наведених обставин не можна визнати переконливими й виправданими, а отже й достатніми, доводи апеляційної скарги про скасування судового рішення на зазначених у ній підставах.

Отже, постанова суду є законною та обґрунтованою. Накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху узгоджується з вимогами ст.33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 26 травня 2025 року в цій справі щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар