Справа № 155/475/25 Провадження №33/802/584/25 Головуючий у 1 інстанції:Санакоєв Д. Т.
Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2025 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю ОСОБА_1 , його захисників адвокатів Рущака В.М., Богоноса І.М., представників потерпілого Міненко С.М., Герасимчука І.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Горохівського районного суду Волинської області від 28 липня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та закрито провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП, - у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП.

Так, ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 19 березня 2025 року о 01 год. 03 хв. на автодорозі Т1806 92 км 870м, керував автомобілем марки «Фольксваген VWGL3H3-ШМДВ», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху та здійснив наїзд на дерево, яке знаходилося на дорозі, внаслідок чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень з матеріальними збитками, чим порушив п.12.1 ПДР та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм законодавства просить її скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Зазначає про те, що він не міг уникнути зіткнення з падаючим деревом, оскільки воно почало падати безпосередньо перед самим автомобілем. Тому вважає, що його дії не можуть кваліфікуватись як порушення п.12.1 ПДР, що потягло пошкодження транспортного засобу, яким він керував. Жодних доказів, окрім як зазначення про це в протоколі про адміністративне правопорушення, про вчинення ним проступку, який йому ставиться у провину, матеріали справи не містять.

Окрім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення від 28.07.2025 із посиланням на те, що попередньо подана його захисником апеляційна скарга до суду була повернута апеляційним судом через те, що не була підписана. Тому вважає, що строк на апеляційне оскарження судового рішення пропущений з поважних на те причин.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , його захисників адвокатів Рущака В.М., Богоноса І.М., які скаргу підтримали та просили задовольнити, представників потерпілого ОСОБА_2 , Герасимчука І.Д., які апеляційні доводи вважали безпідставними та просили скаргу залишити без задоволення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Апеляційний суд вважає, що слід врахувати доводи апелянта та поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки, як встановлено, він фактично пропущений із поважних на те причин.

Відповідно до положень ст.245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Всупереч цьому, судом не було вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а тому вищевказаний висновок суду є передчасним і не відповідає вимогам ст.280 КУпАП.

Оскаржувана постанова судді підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, як це передбачено п.2 ч.8 ст.294 КУпАП з наступних підстав.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №278388 від 19.03.2025 вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у провину порушення п.12.1 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ст.124 КУпАП.

За змістом ст.124 КУпАП об`єктивна сторона правопорушення, характеризується діями спрямованими на порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

У п.12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме у тому, що він керуючи автомобілем порушив п.12.1 ПДР України, що відповідно спричинило пошкодження керованого ним транспортного засобу, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення, схему місця ДТП з фототаблицями, висновок експерта, рапорт, а також письмові пояснення надані ОСОБА_1 працівникам поліції. Проте, як вбачається з матеріалів справи місцевий суд вищевказані докази належним чином не перевірив та не надав їм відповідної правової оцінки.

Так, ОСОБА_1 не визнаючи своєї вини у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення суду пояснив, що він п.12.1 ПДР, порушення якого ставиться йому у провину в протоколі та оскаржуваній постанові суду, не порушував. Додав, що він керував автомобілем екстреної медичної допомоги із виклику до медичного закладу і, при цьому, в транспортному засобі перебували породілля та фельдшер. Автомобілем рухався поза населеним пунктом, а його швидкість була близько 90 км/год. В цей час на проїзну частину дорогу впало дерево, стовбур якого горів, з яким він зіткнувся. Вказав, що він не міг уникнути наїзду на дерево, оскільки воно почало падати безпосередньо перед самим транспортним засобом за 10-15 метрів. При цьому, пояснив, що різко гальмувати він не міг, так як в автомобілі перебували породілля та фельдшер, які могли травмуватись, а тому він намагався уникнути наїзду шляхом його об`їзду, однак не зміг. Тому вважає, що він не порушував жодних ПДР.

Такі пояснення ОСОБА_1 підтримали і його захисники, які водночас вказали про те, що матеріали справи не містять жодних доказів, окрім як зазначення у протоколі, у порушенні ним п.12.1 ПДР та вчиненні адміністративного правопорушення їх довірителем.

Окрім того, у письмових поясненнях ОСОБА_3 (фельдшер), що містяться в матеріалах справи, зазначив, що він перебував в салоні автомобіля екстреної медичної допомоги безпосередньо біля породіллі. Самого факту падіння дерева він не бачив, але відчув, що водій маневрував транспортним засобом, тобто, як з`ясувалось після зупинки, він намагався уникнути зіткнення з падаючим на проїзну частину дороги деревом, стовбур якого був обгорілим.

Так, всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що виникнення дорожньо-транспортної пригоди є в прямому безпосередньому причинному зв`язку з порушенням п.12.1 ПДР водієм ОСОБА_1 .

В матеріалах справи докази, які вказували б на винність водія ОСОБА_1 у порушенні 12.1 ПДР, що відповідно потягло за собою пошкодження транспортних засобів, окрім як зазначення про це в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №278388 від 19.03.2025, - відсутні. Схема місця ДТП також в даному випадку не може бути доказом порушення ОСОБА_1 п.12.1 ПДР України.

Підтверджує доводи сторони захисту щодо відсутності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і висновок експерта №СЕ-19/103-25/5759-ІТ від 09.07.2025, оскільки у ньому жодним чином не вказується по порушення п.12.1 ПДР України, а лише зазначено, що при виявленні небезпеки для руху водій повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР. На інші поставлені питання, у тому числі чи мав можливість водій уникнути зіткнення з деревом, та чи лежать його дії в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП, експерт не відповів.

Інших доказів, які б свідчили про порушення ОСОБА_1 п.12.1 ПДР матеріали справи не містять, хоча обов`язком по збиранню доказів у відповідності до ч.2 ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

При цьому, твердження представників потерпілого про перевищення ОСОБА_1 швидкості руху та порушення п.12.1 ПДР, не підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи. Також представниками потерпілого з цього приводу не було надано жодного з доказів.

А тому, посилання сторони захисту на те, що в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП не лежать дії водія ОСОБА_1 є повністю обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, оскільки виходячи з оцінки усіх в сукупності доказів, які мітяться в матеріалах справи, пояснень учасників справи у тому числі письмових, а також положень ПДР, вина останнього не доводиться поза розумним сумнівом.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що постанова судді Горохівського районного суду Волинської області від 28.07.2025 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню, оскільки в його діях склад адміністративного правопорушення не підтверджується доказами наявними в справі.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки з урахування встановлених у судовому засіданні обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, то провадження в справі щодо нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за наведених в протоколі обставин.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.247, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Горохівського районного суду Волинської області від 28 липня 2025 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Горохівського районного суду Волинської області від 28 липня 2025 року в даній справі, - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк