Дата документу 16.09.2025
Справа № 334/4916/25
Провадження № 3/334/1836/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Дніпровського районного суду м. Запоріжжя Бредіхін Ю.Ю., розглянувши адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

07.06.2025 року відносно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №354272, згідно якого 07.06.2025 року о 13:05 год. в м. Запоріжжя на вул. Дніпровські зорі, 1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Daewoo Lanos D4» державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився, що зафіксовано на бодікамеру поліцейського, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав, пояснив що він є інвалідом 2-ї групи і у нього бувають загострення хронічної хвороби, тому він приймає лікарські засоби, після зупинки за станом здоров`я розхвилювався, поясняв поліцейським, що йому терміново потрібно відвезти матір до лікарні на операцію та як тільки він звільниться з лікарні, то одразу поїде на медичний огляд до медичної установи.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджена дослідженими судом доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 354272 від 07.06.2025 року; карткою обліку адміністративного правопорушення від 09.06.2025 року; довідкою АП УПП в Запорізькій області про відсутність у ОСОБА_1 повторності за ст. 130 КУпАП; рапортом поліцейського; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння від 07.06.2025 року; таблицею на особу бази даних підсистеми «Адмінпрактика» та відеозаписом.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 , які мали місце 07.06.2025 року є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

На підставі ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Адміністративне стягнення застосовується з метою виховання та запобігання скоєнню нових правопорушень та не має на меті покарання порушника, покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15.05.2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ЄСПЛ у рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення ЄСПЛ у справі "Маліге проти Франції" від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення ЄСПЛ у справі від 02.11.2004 року "Трегубенко проти України").

Частина друга статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст вказаного положення свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом, проте, діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Тому, суд вважає, що при розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію закону.

При прийнятті рішення суд враховує вказані ОСОБА_1 обставини та надані ним докази. Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 2-ї групи, за станом здоров`я не працює, має на утриманні похилу матір.

Тому, на думку суду, стягнення з ОСОБА_1 навіть мінімального штрафу, передбаченого санкцією статті стане для нього надмірним тягарем через неспівмірність передбаченої законом суми штрафу з його рівнем доходів та складного матеріального стану, особливо під час війни у зв`язку з військовою агресією російської федерації.

Також суд враховує, що дії, вчинені ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам, будь-якої матеріальної шкоди також не спричинено.

Виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню, суд вважає, що в даному випадку, застосування стягнення у виді штрафу разом із позбавленням спеціального права є явно несправедливим.

Враховуючи викладені обставини, особу правопорушника, наявність пом`якшуючих відповідальність обставин та відсутність обтяжуючих обставин, а також той факт, що тяжких наслідків від правопорушення не настало, суд вважає, що останньому слід призначити адміністративне стягнення нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Саме таке стягнення на думку суду буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день прийняття постанови складає 605,60 гривень.

Керуючись ст. 268, 279, 280, 283 КУпАП, суд

постановив:

Визнати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП і накласти на нього стягнення у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до ст. 307, 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, не пізніше як через 15 днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, постанова про накладення штрафу надсилається до органу державної виконавчої служби, який у порядку примусового виконання постанови стягує з правопорушника подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін