Справа № 509/3103/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року с. Овідіополь

Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Кириченко П.Л., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 338415 від 22.05.2025 року вбачається, що 22 травня 2025 року о 12:17 годин по автодорозі «Н 33», 8 км, селища Авангард на території Одеського(кол. Овідіопольського) району Одеської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп?яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота та порушення мови, від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального приладу Drager 6810 на місці зупинки транспортного засобу або в ближайшому медичному закладі відмовився під відеофіксацію на нагрудну бодікамеру, від керування відсторонений шляхом передачі керування тверезому водію, ОСОБА_2 , чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Особа яка притягується до адміністративної відповідальності (далі по тексту правопорушник, до суду не з`явився, на адресу суду надійшло клопотання захисника правопорушника, в якому останній заперечує обставини викладені в протоколі, своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1, ч. 1, ст. 247 КУпАП у зв?язку з відсутністю складу інкримінованого правопорушення.

В обґрунтуванні вини у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення з боку уповноваженої особи були направлені наступні докази та матеріали: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №338415 від 22.05.2025 року, направлення на огляд водія від 22.05.2024 року, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння без дати, диск ДВД, витяг з бази, довідка про повторність.

Дослідивши надані суду докази та розглянувши клопотання сторони захисту, суд приходить до наступного:

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями п.24 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі адміністративні правопорушення на транспорті», звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування, зокрема, прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху(далі -ПДР). Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.2.5 ПДР України - Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд має розглядати справу повно та всебічно, дослідивши всі матеріали справи, та надавши доказам відповідну оцінку, при чому Київський апеляційний суд в своїй постанові по справі 3/357/3341/18 (33/824/192/2019 від 11 січня 2019 р) звернув увагу на те, що з урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У постанові від 20.02.2019 року Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду в рамках справи № 404/4467/16-а зазначено, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні статті 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Верховний Суд у справі №338/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст.251 КпАП України працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Судом було оглянуто відеозаписи, які додаються до протоколу про адміністративне правопорушення, та встановлено, що в дійсності такі відеозаписи не відповідають вимогам спеціальної Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС №1026 від 18 грудня 2018 року.

Відеозаписи не є безперервними, об`єктив камери нагрудного відеореєстратора є забрудненим або запотівшим, в той час як відеозапис з камер зовнішнього спостереження не може бути визнаний доказом взагалі, оскільки з нього неможливо встановити державний номер автомобіля, ідентифікувати особу водія, а також перевірити наявність ознак алкогольного сп?яніння, оскільки автомобіль в кадрі знаходиться без автомобіля поліції або поліцейських.

Відсутня послідовність між відеозаписом з камер зовнішнього спостереження та камери нагрудного відеореєстратора.

Звідки вилучений відеозапис з камер зовнішнього спостереження, та з якого місця суду невідомо.

Таким чином відеозапис, який по суті мав би бути головним доказом вчинення інкримінованого правопорушення є переривчастим, з проміжком у годину між відеозаписами. А відеозапис з камери зовнішнього спостереження взагалі не дає можливості ідентифікувати ані водія, ані автомобіль ані місце де мав місце відеозапис. Крім того в протоколі про адміністративне правопорушення поліцейський зазначає момент вчинення як 12:07 годин, в той час як поліцейські почали спілкування з ОСОБА_1 лише о 13:20, тобто фактично в протоколі відсутній точний час вчинення адміністративного правопорушення.

З клопотання захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності вбачається, що ОСОБА_1 заперечує факт керування автомобілем та стверджує, що на момент коли поліцейські наблизились до його автомобіля на патрульному автомобілі останній знаходився в своєму автомобілі, який знаходився в статичному положенні з вимкненим двигуном.

Що стосується направлення на огляд на стан алкогольного сп?яніння, то воно не приймається судом до уваги, оскільки складено 22.05.2024 року, в той час як події, викладені в протоколі мали місце 22.05.2025 року.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного), тобто доказова база має бути спрямована на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Для виявлення правопорушення транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, тобто, до зупинки транспортний засіб має знаходитися в русі, оскільки керування транспортним засобом можливе лише тоді, коли транспортний засіб рухається. Саме по собі знаходження особи у транспортному засобі навіть і за кермом у стані сп`яніння не має наслідком складу правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, так як така особа не керує транспортним засобом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 20.02.2019 року по справі №404/4467/16-а (провадження №К/9901/21130/18) зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Із роз`яснень, які містяться в абзаці другому п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вбачається, що визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Всупереч даних вимог, жодними належними та допустимими доказами не доведено перед судом факту вчинення ОСОБА_1 зазначеного в протоколі адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Крім того суд критично ставиться до відеозаписів події, оскільки поліцейські мали в своєму розпорядженні відео реєстратор, однак з незрозумілих причин не зафіксували факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 . Тобто об?єктивно встановити де, та коли мала місце ця подія, а також перевірити наявність ознак алкогольного сп?яніння у ОСОБА_1 не надається можливим.

У відповідності до п.2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС №1026 від 18 грудня 2018 року (далі - Інструкція), з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення працівниками поліції передбачено застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

У відповідності до п.5 розділу ІІ вказаної Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі, тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Таким чином, з протоколу про адміністративне правопорушення та наданих доказів в підтвердження вини, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не вбачається, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статті 130 КпАП України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За даних обставин суд частково погоджується з доводами, викладеними в клопотанні про закриття провадження у справі та доходить до висновку, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів, які б свідчили про винуватість ОСОБА_1 , а тому суд приходить до переконання про необхідність закриття провадження по справі у зв?язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.247,251,252,256,276,280, 284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відповідно до положень п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: П.Л. Кириченко