Справа № 444/3476/25
Провадження № 3/444/1759/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року суддя Жовківського районного суду Львівської області Зеліско Р. Й.,з участю особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Жовква Львівської області справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ВП № 2 ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,

за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , 03.09.2025 року о 00 год. 25 хв. в с. Замочок, по вул. Шевченка, 89, Львівського району, Львівської області, повторно протягом року керував транспортним засобом при цьому не маючи права керування транспортними засобами. 03.05.2025 року гр. ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст126 КУпАП постановою серії ЕНА 4639142, чим порушив п.2.1.а.ПДР керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким , за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою провину визнав та пояснив, що викладені обставини події, яка мала місце 09.09.2025 року в протоколі про адміністративне правопорушення відповідають дійсності. Просить суд не накладати суворого стягнення.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч.5 КпАП України, підтверджується:

1) протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 441999 від 03.09.2025 року;

2) копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №4639142;

3) оптичним диском із відеоаписом;

4) рапортом працівника поліції;

а також іншими матеріалами адміністративної справи.

Ч. 4, 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлена відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Вина ОСОБА_1 полягає в тому, що він повторно протягом року керував транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, а тому його дії підлягають кваліфікації за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Обставин, які б обтяжували чи пом"якшували відповідальність ОСОБА_1 не встановлено.

Призначаючи вид та міру стягнення правопорушнику, враховую відсутність обтяжуючих відповідальність обставин, а також характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного правопорушення, особу ОСОБА_1 , який не працює, вперше притягується до адміністративної відповідальності.

З протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності вбачається, що у ОСОБА_1 - відсутні відомості щодо отримання посвідчення водія.

В той же час, законодавцем не передбачено іншої правової підстави для незастосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у випадках, коли особа на час вчинення адміністративного правопорушення не отримала : посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно з положенням ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ Про міжнародні договори України та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).Аналізуючи положення міжнародних актів, Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № Ю-рп/2011) наголосив, що не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки

вони охоплюються загальним поняттям правопорушення, а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає,

насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням наведеного суд звертає увагу на позицію висловлену у постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суд у справах № 753/18479/16-к від 22.05.2018, № 171/869/21 від 21.06.2022, в яких колегія суддів дійшла висновку, що рівними перед законом у частині призначення покарання та реалізації своїх прав будуть як особи, які на час вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, мали право на керування транспортним засобом, так і особи, які його не мали.Тому та обставина, що обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 286-1 КК України, не маючи права на керування транспортними засобами, не є перешкодою для застосування до нього обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права на керування транспортними засобами, оскільки після відбуття основного покарання останній може мати змогу набути відповідне право, отримавши посвідчення водія.

Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. З урахуванням зазначеного, рівними перед законом, в частині накладення стягнення та реалізації своїх прав, будуть як особи, які на час вчинення зазначеного адміністративного правопорушення офіційно не отримали посвідчення водія на право керування транспортними засобами, так і особи, які отримали таке посвідчення. Позбавляючи права мати посвідчення водія на право керування транспортними засобами як офіційного документу, що підтверджує спеціальний статус його власника, а саме права керувати транспортними засобами навіть у випадках, коли особа на час вчинення адміністративного правопорушення офіційно не отримала посвідчення водія, однак здійснювала керування транспортним засобом, законодавець таким чином позбавляє особу можливості реалізації такого права у законний спосіб на певний строк у подальшому, що, в даному випадку, узгоджується з положеннями ст. 33, ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає додаткове стягнення на водіїв - позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк, а на інших осіб( не водіїв) без такого.

В той ж час, відповідно до п.1.10 ПДР водій- це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. Таким, чином, судом береться до уваги той факт, що санкція ст. 126 КУпАПУ передбачає саме позбавлення суб"єктивного права керування транспортними засобами на певний строк, а не посвідчення водія відповідної категорії.

Поняття права в даній санкції статті є більш ширшим поняттям під отримання особою посвідчення водія, адже посвідчення водія є не правом, а документом , що посвідчує, що особа прошла відповідне навчання отримала навики та отримала знаннях, та навики і пройшла перед державним органом відповідні екзаменаційні процедури, а держава в особі певних органів (МРЕВ) пересвідчилась у цих знаннях та навиках та видала особі відповідний документ у формі посвідчення водія відповідної каттегорії, який надає особі потенційне право керування транспортними засобами відповідної категорії. Тому суд важжає, що законодавець визначаючи поняття водій, зазначив правило , що водієм є тільки та особа, яка має посвідчення водія відповідної категорії та в силу небезпеки щодо наслідків керування транспортного засобу, яке є джерелом підвищеної небезпеки, не передбачав будь-якої можливості керування транспортними засобами без такого документу.

В даному конкретному випадку судом встановлено, що особа правопорушник не отримував посвідчення водія, однак, як зазначено вище, суд приймає рішення не про позбавлення посвідчення водія , а про позбавлення самого суб"єктивного права керування транспортними засобами. Суд, зазначає, що право це сукупність загальнообов"язкових правил (норм) , що охороняються силою держави. Суб"єктивне право- можливість конкретної особи за своїм вибором вчинити певні дії або утримуватися від їх вчинення.

За таких обставин суд вважає, що на ОСОБА_1 з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП слід накласти адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП, незважаючи на те, що він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, не маючи права на керування транспортними засобами, оскільки після сплати штрафу, останній може мати змогу набути відповідне право, отримавши посвідчення водія.

З врахуванням всіх у сукупності вище перелічених обставин, місця, способу вчинення правопорушення, так як адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами, приходжу до переконання, оскільки ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення на транспорті, що за своєю природою несе високий рівень суспільної небезпеки, так як транспорт є підвищеним джерелом небезпеки, з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, та враховуючи те, що ОСОБА_1 систематично притягується до адміністративної відповідальності, на він необхідно накласти адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу (оскільки такий належить ОСОБА_1 ) в межах санкції ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за якою він притягається до адміністративної відповідальності, що буде достатнім та необхідним для його виправлення та запобіганню вчиненню ним в подальшому адміністративних правопорушень.

Відповідно до ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року (в останній діючій редакції) ставки судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення встановлюється 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн., а тому дана сума судового збору підлягає стягненню з правопорушника.

Керуючись статтями 27, 40-1, ч. 5 ст. 126, статтями 284, 287, 294, 307, 308, 310 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього стягнення у вигляді 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 (пять) років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області в порядку ст. 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у цей строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Строк виконання постанови протягом трьох місяців з наступного дня після набрання постановою законної сили .

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначений постановою; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат визначається КМ України.

Суддя: Зеліско Р. Й.