Справа № 130/822/25
Провадження № 33/801/945/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач: Шемета Т. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Шемети Т. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу адвоката Алейнікова Григорія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 серпня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, -

встановив:

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. на користь держави.

В постанові суду зазначено, що 19 березня 2025 року о 16 год. 50 хв. ОСОБА_1 керуючи власним транспортним засобом автомобілем марки «Volkswagen Caddy» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючи по автодорозі М-21 Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський, в районі с. Сьомаки, Жмеринського району, Вінницької області, не доїжджаючи до повороту на смт. Браїлів (600 метрів в напрямку м. Вінниця), на відрізку дороги «клиновий лист» не впорався з керуванням здійснив зіткнення з металевим відбійником, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із такою постановою суду, 21 серпня 2025 року адвокат Алейніков Г. І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати в частині призначення адміністративного стягнення та призначити ОСОБА_1 адмінстративне стягнення у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції встановивши обставини, що значною мірою пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 : щире каяття, пенсійний вік, скрутне матеріальне становище, він ще не працює та не отримує пенсійного забезпечення, його дружина ОСОБА_2 хворіє на ряд захворювань, включаючи онкохворобу; згідно довідки № 184 від 24 березня 2025 року ОСОБА_1 пройшов добровільне лікування від вживання алкогольних напоїв, в результаті ДТП ніхто не постраждав, він вперше притягується до адміністративної відповідальності, при накладенні стягнення на ОСОБА_1 цього не врахував. Не зважив на практику Європейського Суду з прав людини, до прикладу рішення «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначено, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом з прав людини кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

У кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом проте діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. Таким чином, виходячи з практики Європейського Суду з прав людини при розгляді справи відносно ОСОБА_1 суд першої інстанції не застосував аналогію права та не призначив йому адміністративне стягнення нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ст. 130 КУпАП, а саме: штраф без призначення обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

В судовому засіданні адвокат Алейніков Г. І. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з`явився, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надсилав, а тому відповідно до ч. 6 статті 294 КУпАП його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Згідно пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі статті 245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного з правовою кваліфікацією таких дій за частиною 1 статті 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 серпня 2025 року, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

ОСОБА_1 фактичні обставини правопорушення не оскаржує, а доводи апеляційної скарги зводяться до прохання змінити призначене покарання та не позбавляти його права керування транспортними засобами, враховуючи його особу, а саме те, що він визнав вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є особою пенсійного віку, його дружина ОСОБА_2 хворіє на ряд захворювань, включаючи онкохворобу, згідно довідки № 184 від 24 березня 2025 року ОСОБА_1 пройшов добровільне лікування від вживання алкогольних напоїв.

У відповідності до статті 23 КУпАП, метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом частини 2 статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

За змістом частин 1 статті 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із аналізу вищевказаної норми закону убачається, що санкція частини 1 статті 130 КУпАП не є альтернативною та передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу, який обов`язково поєднаний із позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до частини 2 статті 9 КУпАП, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відтак застосування при призначенні покарання за вчинення адміністративного правопорушення, норм, які регулюють питання призначення покарання за кримінальне правопорушення, - є неприпустимим.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від законодавства, що регулює питання кримінальної відповідальності, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

З огляду на зміст статей 21 та 22 КУпАП, які передбачають можливість звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, за виключенням, зокрема осіб, які вчинили адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, - слід виснувати, що адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП України, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає санкції частини 1 статті 130 КУпАП України, адміністративне стягнення накладено з дотриманням загальних правил накладення адміністративного стягнення закріплених в Главі 4 КУпАП.

Аналогія закону, на яку посилається сторона захисту, у справах про адміністративні правопорушення в частині призначення покарання не застосовується, оскільки покарання може бути призначене виключно в межах санкції закону.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, постанова Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 серпня 2025 року є законною та обґрунтованою, адміністративне стягнення накладено в межах санкції частини 1 статті 130 КУпАП, у зв`язку з чим, за наслідками розгляду апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Алейнікова Григорія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 серпня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду Т. М. Шемета