ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/784/24 Номер провадження 33/814/901/25Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. Харлан Н. М.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Харлан Н.М., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанови судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 11 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Однією з оскаржуваних постанов суду відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лохвиця, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Іншою постановою Гадяцького районного суду Полтавської області від 11 лютого 2025 року було прийнято рішення про видалення ОСОБА_1 з зали судового засідання на весь час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП.

Не погоджуючись з рішеннями суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою з пропуском строку на апеляційне оскарження звернувся ОСОБА_1 , просив поновити пропущений строк.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 також не погоджується та просить скасувати рішення суддів Лохвицького районного суду Полтавської області про самовідводи суддів Цімботи Л.Г. та Бондарь В.А.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши апеляційну скаргу, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню з таких підстав.

Право доступу до суду апеляційної інстанції для оскарження рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд з метою перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Водночас, відповідно до ст. 7 КпАП України, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цьогоКодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що 11 лютого 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області з участю адвоката Лепій О.В. розглянув справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП та ухвалив рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно нього на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, цього ж дня суддя місцевого суду своєю постановою ухвалила видалити ОСОБА_1 з зали судових засідань на весь час розгляду справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку із неодноразовим порушенням ним порядку судового засідання.

З апеляційною скаргою на зазначені постанови судді місцевого суду Грищенко С.І. звернувся 25 лютого 2025 року та при цьому клопотав про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Згідно з постановою Полтавського апеляційного суду від 21 березня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та повернуто апеляційну скаргу.

В подальшому, 31 березня 2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на вказані постанови судді місцевого суду, у зв`язку з чим постановою Полтавського апеляційного суду від 07 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала.

При цьому, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що приписами КУпАП не передбачено повторний розгляд питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду.

Проте, 14 квітня 2025 року ОСОБА_1 знову звернувся з апеляційною скаргою на зазначені постанови суддів місцевого суду, яка згідно з постановою Полтавського апеляційного суду від 09 травня 2025 року в черговий раз повернута апелянту.

Незважаючи на вказані судові рішення, ОСОБА_1 18 травня 2025 року повторно звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на зазначені вище судові рішення, порушуючи при цьому питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, яка постановою Полтавського апеляційного суду від 22 липня 2025 року повернута ОСОБА_1

27 липня 2025 року ОСОБА_1 знову звернувся з аналогічною апеляційною скаргою до апеляційного суду, яка йому була повернута за постановою Полтавського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року, де було наголошено на неможливості повторного звернення з апеляційною скаргою після відмови в поновленні строку на апеляційне оскарження.

Попри це, 03 вересня 2025 року ОСОБА_1 знову звертається з аналогічною апеляційною скаргою на судове рішення, в поновленні строку на апеляційне оскарження якого йому було відмовлено.

Вирішуючи питання про наявність підстав для розгляду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 11 лютого 2025 року про закриття стосовно нього провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, апеляційний суд виходить з наступного.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п. 46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п. 51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п. 31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

У справах щодо України Європейський Суд неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи: Салов проти України, п.93, Проценко проти України, п. 26, Кравченко проти Росії, п.45). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (рішення у справі Сутяжник проти Росії, п.38).

З наведеного слідує, що ОСОБА_1 , повторно звертаючись з апеляційною скаргою на постанову, щодо якої апеляційним судом вже прийнято рішення, ставить за мету схилити суд для прийняття на його користь рішення відмінного від раніше прийнятого судом апеляційної інстанції про відмову в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, шляхом повторного звернення з апеляційною скаргою та подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням тих самих обставин, що були відомі ОСОБА_1 та суду на момент розгляду відповідного клопотання про поновлення строку, тобто винесення рішення, яке б суперечило раніше прийнятому.

Враховуючи, що загальний принцип юридичної визначеності частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону), а також те, що у даній справі мається рішення суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 11 лютого 2025 року, повторно подане клопотання розгляду не підлягає.

Щодо оскарження постанови Гадяцького районного суду Полтавської області від 11 лютого 2025 року про видалення ОСОБА_1 з зали судового засідання на весь час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також судових рішень суддів Лохвицького районного суду Полтавської області про самовідводи суддів Цімботи Л.Г. та Бондарь В.А., то зазначені рішення оскарженню не підлягають, з огляду на офіційне тлумачення положення частини другої статті 294 КУпАП "стосовно оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення" наведене у Рішенні Конституційного Суду № 2-рп/2015 від 31.03.2015.

Так, відповідно до цього Рішення, положення частини другої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене частиною першою статті 284 цього Кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 24-1 цього кодексу, про закриття справи.

Таким чином положеннями КУпАП не перебачено можливості оскарження судових рішень щодо вирішення процесуальних питань під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, щодо видалення учасника процесу із зали судового засідання, а також щодо вирішення питань про відводи (самовідводи) суддів.

На підставі наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанови судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 11 лютого 2025 року - повернути особі, яка її подала разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Н.М. Харлан