Номер провадження: 33/813/1687/25
Головуючий у першій інстанції Русєва А. С.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу захисника Грози Ірини Валентинівни, яка діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2025 року справи про адміністративні правопорушення № 522/11635/25 (провадження № 3/522/4006/25) та № 522/11635/25 (провадження № 3/522/4007/25) про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП об`єднано в одне провадження та присвоєно об`єднаній справі № 522/11635/25, провадження № 3/522/4006/25. У задоволені клопотань захисника Грози І.В. в інтересах ОСОБА_1 відмовлено.

Визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних доходів громадян, у сумі 510 гривень в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

ОСОБА_1 постановою суду визнано винним у тому, що він 18.05.2025 близько 17:00 год за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: ображав, принижував, внаслідок чого була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 19.05.2025 о 11:00 год за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, захисник Гроза І.В., яка діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що адміністративним правопорушенням є не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду. Сама по собі сварка осіб чи образи не становлять собою домашнє насильство, такі дії утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб.

Вказує, що ОСОБА_1 умисно не вчинялись будь-які дії, що викликали у ОСОБА_2 побоювання за свою безпеку, тощо, разом з цим у своїх поясненнях ОСОБА_2 не зазначила ані про обмеження волевиявлення, ані побоювання за свою безпеку, як і не зазначила про заподіяння їй емоційної невпевненості. Більш того, з пояснень ОСОБА_2 зрозуміло, що ОСОБА_1 «ледве стояв на ногах», що спростовує заподіяння будь-яких наслідків фізичного та психологічного характеру відносно останньої, та скоріше за все, навпаки, так як дії ОСОБА_1 пов`язані із спробою уникнути заподіяння такого насильства («пішов спати»).

Зазначає, що ОСОБА_1 не погоджується з ухваленою постановою, свою вину не визнає, оскільки жодного психологічного тиску на ОСОБА_1 не здійснював та докази будь-яких умисних дій психологічного характеру в матеріалах справи відсутні.

Крім того, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, належних в розумінні ст. 251 КУпАП, про спричинення діями ОСОБА_1 потерпілій ОСОБА_2 наслідків у вигляді фактичного настання психологічної шкоди.

ОСОБА_1 при сварці з ОСОБА_2 не здійснював жодних погроз чи психологічного тиску, не вчиняв будь-яких дій, які спрямовані на обмеження волевиявлення ОСОБА_2 .

Дії або бездіяльність ОСОБА_1 не були здатні викликати у ОСОБА_2 побоювання за свою безпеку чи спричинити емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

В судове засідання особи, що беруть участь у розгляді справи, не з`явилися, належно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, зокрема, ОСОБА_1 - рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 70-73); захисник Гроза І.В., яка діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , отримала «судову повістку-повідомлення» в електронному кабінеті 29.08.2025 о 08:17:39 годині, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 69); ОСОБА_2 - рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося на адресу суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 74-75).

17.09.2025 захисник Гроза І.В., яка діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , надіслала до суду заяву про відкладення судового засідання, посилаючись на те, що хворіє на SARS COV2 (позитивний), гострий тонзілофарингит та гострий риносинусит, що унеможливлює її участь у призначеному судовому засіданні, підтвердженням додано консультаційний висновок сімейного лікаря від 11.09.2025.

До клопотання додано висновок МВТН з 11.09.2025 по 15.09.2025, повторний огляд 15.09.2025, проте, станом на час звернення до суду - 17.09.2025 - захисником не надано інформації та відповідних документів щодо стану її здоров`я, що свідчить про відсутність підстав для відкладення розгляду справи з огляду на зміст клопотання та доданих доказів.

Більш того, апеляційний суд звертає увагу, що судове засідання, яке було призначене на 27.08.2025 о 14:30 годині, вже відкладалося за клопотанням захисника (а.с. 64-65).

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (див. наприклад рішення Європейського суду прав людини у справі Каракуця проти України).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За вказаних обставин апеляційний суд у відповідності до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення при обов`язковому з`ясуванні вини даної особи у вчиненні адміністративного правопорушення та того, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, суддя зобов`язаний з`ясувати також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд вважав доведеною його вину матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 707690 від 19.05.2025 року; протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 707617 від 19.05.2025 року; заявами ОСОБА_2 від 19.05.2025; письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 19.05.2025; копією термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 563878 та іншими матеріалами доданими до протоколу.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» (далі - Закон).

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Визначення поняття домашнього насильства також надано і у Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція), відповідно до положень якої "домашнє насильство" означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Отже, необхідною передумовою, з наявністю (існуванням) якої законодавець передбачає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП у зв`язку із скоєнням домашнього насильства фізичного та психологічного характеру, є встановлення тієї обставини, що неправомірна поведінкою кривдника, полягає, серед іншого, але не виключно, у вчиненні дій з нанесення потерпілій побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, унаслідок чого заподіюється шкода фізичному здоров`ю потерпілої, а також у разі настання наслідків, які викликають у особи, яка постраждала від домашнього насильства, побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відтак, тягар доказування на предмет доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення, тобто поліцейських.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 707690 від 19.05.2025 року убачається, що 18.05.2025 близько 17:00 год за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинив відносно дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: ображав, принижував, внаслідок чого була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілої. (а.с. 1)

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 707617 від 19.05.2025, ОСОБА_1 19.05.2025 о 11:00 год за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої (а.с. 27).

Від підпису вказаних протоколів ОСОБА_1 відмовився.

Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 19.05.2025 ОСОБА_2 просила прийняти міри до її чоловіка громадянина ОСОБА_1 , який 18.05.2025 близько о 17:00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем мешкання, почав ображати її нецензурною лайкою, кидати у її бік речі, був в агресивному, збудженому стані. (а.с. 2)

В письмових поясненнях від 19.05.2025 ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_1 , перебуваючи декілька днів в стані алкогольного сп`яніння, почав проявляти агресію, а саме 18.05.2025 о 17:00 годині, ображав нецензурною лайкою, кидав в її бік різні предмети в будинку, виганяв з будинку, після чого пішов спати. На наступний день, 19.05.2025 приблизно о 11:00 годині, даний інцидент знову виник, ОСОБА_1 ображав лайкою, кидав предмети, сам ледве стояв на ногах, впав та вдарився, після чого ОСОБА_2 викликала швидку та поліцію. (а.с. 3)

Від надання пояснень ОСОБА_1 відмовимся (а.с. 4).

Згідно з формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, проведеного 19.05.2025, старшим інспектором СНДП ОРУП1 капітаном поліції Косовським М.М., установлено, що поведінка кривдника вплинула на безпеку постраждалої особи (пункт 13) та визначено середній рівень небезпеки (а.с. 5-6).

Винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 563878 від 19.05.2025. яким заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 3 доби з 13:00 19.05.2025 до 13:00 22.05.2025. (а.с. 7)

Наведене вище спростовує твердження заявника щодо відсутності у матеріалах справи доказів про спричинення діями ОСОБА_1 потерпілій наслідків у вигляді фактичного настання психологічної шкоди.

Всупереч доводам скарги, що ОСОБА_1 жодного психологічного тиску на ОСОБА_2 не здійснював, апеляційний суд приходить до переконання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд критично оцінює посилання захисника відносно того, що дії або бездіяльність ОСОБА_1 не були здатні викликати у ОСОБА_2 побоювання за свою безпеку чи спричинити емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , оскільки звернення до поліції, винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, а також встановлення поліцейським, що поведінка кривдника вплинула на безпеку постраждалої особи (пункт 13), вагомо свідчать про побоювання потерпілої за свою безпеку.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.

Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляційній скарзі мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Грози Ірини Валентинівни, яка діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова