Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1377/25 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Номер провадження №33/4805/647/25
Категорія ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Семеньки Василя Михайловича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката Семеньки Василя Михайловича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 квітня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 квітня 2025 року об`єднано в одне провадження справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605, 60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 02.03.2025 о 18 год 07 хв, по вул Стецюка в с Ярунь, Звягельського району, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2105, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах з порожнини рота, виражене тремтіння пальців). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, 02.03.2025 о 19 год 35 хв, по вул Волі в с Ярунь, Звягельського району, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, ВАЗ 2105, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав законну вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискового маячка червоного та синього кольору та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Крім цього, 02.03.2025 о 19 год 35 хв, по вул Волі в с Ярунь, Звягельського району, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2105, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду в установленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду адвокат Семенька В.М., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. В обґрунтування апеляційної скарги послався на відсутність в матеріалах справи відеодоказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Зазначив, що з відеозапису події, яка відбулася 02.03.2025 о 18 год 07 хв, працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння або інші підстави для проходження огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_1 натомість вказував, що транспортним засобом не керував, авто перебувало в нерухомому стані. Крім того, працівники поліції не роз`яснили наслідки відмови від проходження огляду та передбачену законом відповідальність за таку відмову. Також, захисник звернув увагу, що з відеозапису події, яка відбулася 02.03.2025 о 19 год 35 хв вбачається, що ОСОБА_1 був одягнений у сірі штани та чорну куртку, виходив із заднього лівого пасажирського сидіння, з водійського місця виходила інша людина, одягнена у чорний одяг, яку з незрозумілих причин працівники поліції не встановили. На відео ОСОБА_1 неодноразово повідомляв, що він був пасажиром, а водій, який керував транспортним засобом та не виконував законну вимогу працівників поліції про зупинку втік з місця події.

Дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, заслухавши пояснення захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст.251 КУпАП.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №260572 від 02.03.2025 судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за порушення ним пункту 2.5 Правил дорожнього руху (ПДР), є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з протоколу по адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №260572 від 02.03.2025, вбачається, що 02.03.2025 о 18 год 07 хв, по вул Стецюка в с Ярунь, Звягельського району, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2105, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах з порожнини рота, виражене тремтіння пальців). Від проходження медичного огляду на визначення стан сп`яніння алкогольного на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2).

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Частиною першою ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена, як за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України, крім вищевказаного протоколу, підтверджується: розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП (а.с.3); розпискою про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу (а.с.4); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.5); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.6); розпискою про інформування водія з вимогами ч.1 ст. 266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом (а.с.7); відеозаписом події (а.с.9).

Зокрема, з відеозапису фіксації обставин події вбачається, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була обумовлена порушенням водієм Правил дорожнього руху, про що останнього було проінформовано працівниками поліції. У ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та він беззаперечно відмовився від законної вимоги поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, так і в закладі охорони здоров`я. Водію роз`яснено права та обов`язки, ознайомлено зі змістом протоколу, який він підписав без зауважень. ОСОБА_1 відсторонено від права керування транспортним засобом.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, які стосувалися подій, відображених у протоколі про адміністративні правопорушення ЕПР1 №260572 від 02.03.2025, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Сумнівів у доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом по даному епізоду зібраними в матеріалах справи доказами у апеляційного суду не виникає. Зокрема, крім того, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції такий факт не заперечував, він був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення ПДР під час керування транспортним засобом. Тому, доводи захисту щодо відсутності фіксації факту керування транспортним засобом не виключають наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставинами, зафіксованими у протоколі про адміністративні правопорушення ЕПР1 №260572 від 02.03.2025, який складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками судді місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2 та ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №260619 та серії ЕПР1 №260617 від 02.03.2025.

Як на докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №260619 від 02.03.2025, відповідно до якого 02.03.2025 о 19 год 35 хв, по вул Волі в с Ярунь, Звягельського району, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2105, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав законну вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискового маячка червоного та синього кольору, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122-2 КУпАП (а.с.26); протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №260617 від 02.03.2025, відповідно до якого 02.03.2025 о 19 год 35 хв, по вул Волі в с Ярунь, Звягельського району, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2105, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду в установленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.14); розписку про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП (а.с.15); розписку про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу (а.с.16); направлення водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції (а.с.18); акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.17); розписку про ознайомлення водія з вимогами ч.1 ст.266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортними засобами (а.с.19); відеозапис події (а.с.21).

Оцінивши зазначені докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ч.1 ст.122-2 КУпАП, є повністю доведеною, його дії кваліфіковано правильно.

Проте, вищевказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних проступків, передбачених ч.1 ст.130 та ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Суд першої інстанції, посилаючись на наявний у справі відеозапис, надав йому неправильну оцінку, оскільки такий не дає можливості достовірно встановити особу водія транспортного засобу, якому подавалися сигнали про зупинку із застосуванням проблискових маячків червоного та синього кольору. Як видно з відеозапису, працівниками поліції після зупинки транспортного засобу були затримані ОСОБА_1 та невідома дівчина, які пояснювали, що вони були пасажирами на задньому сидінні, а водій втік. Із розмови працівників поліції вбачається, що троє осіб, які перебували в транспортному засобі, втекли з місця події. Крім того, відеозаписом з автомобільного відеореєстратора службового автомобіля (а.с.30) зафіксовано, що дівчина та ОСОБА_1 , який був одягнений в сірі штани та чорну куртку, вибігли з лівих задніх пасажирських дверей автомобіля, який переслідували працівники поліції, тоді як з водійських дверей вибігла інша особа у чорному одязі.

Таким чином, матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.98 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щодо особа що скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Отже, стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Згідно положень ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачяться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Тому, на переконання апеляційного суду, з огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2 та ч.1 ст.130 КУпАП за епізодами подій, зазначених у протоколах про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №260619 та серії ЕПР1 №260617 від 02.03.2025.

Тому апеляційна скарга у цій частині підлягає задоволенню, а постанова за епізодами, які відображені у протоколах про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №260619 та серії ЕПР1 №260617 від 02.03.2025, - скасуванню, із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю подій і складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2 та ч.1 ст.130 КУпАП.

В іншій частині підстав для скасування постанови судді місцевого суду (за епізодом, зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №260572 від 02.03.2025), у тому числі щодо накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відносно ОСОБА_1 , немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Семеньки Василя Михайловича, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 квітня 2025 року в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ч.1 ст.122-2 та ч.1 ст.130 КУпАП, за подіями, зазначеними у протоколах про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №260619 та серії ЕПР1 №260617 від 02.03.2025, - скасувати. Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 у цій частині - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич