Справа № 598/1344/25
провадження № 3/598/637/2025
ПОСТАНОВА

іменем України

"12" вересня 2025 р. Суддя Збаразького районного суду Тернопільської області Гудима І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Збаражі матеріали, які надійшли з відділення поліції №4 (м.Збараж) Тернопільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, громадянина України, особи з інвалідністю ІІІ групи, пенсіонера, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч.1 ст.130 КпАП України,

встановив:

14 червня 2025 року о 22 годині 32 хвилини ОСОБА_1 в с.Гніздичне по вул.Академічна Тернопільського району Тернопільської області, керуючи транспортним засобом марки «Опель», д.н.з. НОМЕР_2 , відмовився на вимогу поліцейського від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Свою вину у вчиненні правопорушення ОСОБА_1 не визнав і пояснив, що 14 червня 2025 року о 22 годині 32 хвилини він, керуючи транспортним засобом марки «Опель», д.н.з. НОМЕР_2 , не порушував Правил дорожнього руху, а підстав для його зупинки поліцейським не існувало. Зазначив, що проблискових маячків на службовому автомобілі поліції він не бачив, вимог про зупинку транспортного засобу не отримував. Вказав, що керував автомобілем у межах дозволеного, однак працівники поліції безпідставно його зупинили. Пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння він відмовився, оскільки вважав вимогу необґрунтованою та такою, що не ґрунтується на жодних фактичних підставах.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, дослідивши відеоматеріали, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, знайшла своє підтвердження доказами по справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №361965 від 14.06.2025 року (а.с.1), рапортом працівника поліції від 14.06.2025 року (а.с.2), копіє постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4978964 від 14.06.2025 року (а.с.3), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.5), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.6), відеофіксацією правопорушення, яке знаходиться на DVD-носії (диску) (а.с.11), та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частина друга ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Враховуючи викладене, в справах про адміністративні правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ч.2 ст.251 КпАП України обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, слід зазначити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відмова або ухилення водієм від вищевказаного обов`язку ПДР України тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КпАП України.

Правилами ч.1 ст.130 КпАП України унормовано відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виходячи з аналізу вказаної норми Закону, вбачається, що об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, містить декілька кваліфікуючих ознак, за наявності якої/яких, особі може бути інкриміновано вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України. Так, згідно з диспозицією ч.1 ст.130 КпАП України відповідальність за вказаною нормою Закону може наступати за:

1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;

2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;

3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тому, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, передбаченої ч. 1 ст. 130 КпАП України, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази сукупності наступних обставин:

- керування особою транспортним засобом у конкретний час і місці;

- вимоги поліцейського до такої особи пройти відповідно до встановленого порядку медичний огляд на стан наявності чи відсутності стану алкогольного сп`яніння;

- наявність категоричної відмови особи пройти відповідно до встановленого порядку медичного огляду на стан такого сп`яніння.

Відповідно п.7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводився в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №361965 від 14.06.2025 року, складеним у відповідності з вимогами ст.256 КУпАП, вбачається порушення водієм ОСОБА_1 п.2.5 ПДР України.

Також, ці події підтверджуються інформацією, що міститься на DVD диску, а саме відеозаписом відзнятим на відеореєстратор патрульного автомобіля та відеозаписом відзнятим на нагрудну камеру працівника поліції при виконанні ним своїх службових повноважень, з якого вбачається, що службовий транспортний засіб рухався назустріч автомобілю марки «Опель», д.н.з. НОМЕР_2 , після чого поліцейськими було подано сигнал проблисковими маячками та звуковий сигнал про зупинку, який водій не виконав. Надалі, вже після зупинки транспортного засобу, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння безпосередньо на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу, від чого він відмовився. У подальшому йому було запропоновано проїхати до закладу охорони здоров`я з метою проведення огляду у встановленому законом порядку, однак і від цієї пропозиції ОСОБА_1 відмовився. Поліцейськими було роз`яснено ОСОБА_1 наслідки та відповідальність у випадку відмови від проходження огляду, а також попереджено про складання протоколу про адміністративне правопорушення, що в подальшому і було зроблено.

У зв`язку з вищенаведеним, суд не приймає до уваги тверджень ОСОБА_1 про неподання працівниками поліції сигналів проблисковими маячками та необґрунтованість вимог пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, відсутність підстав для його зупинки, оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених доказів, зокрема відеозаписами з відеореєстратора патрульного автомобіля та нагрудної камери поліцейського, а також письмовими матеріалами справи

В судовому засіданні встановлено, що поліцейськими було дотримано порядку зупинки транспортного засобу та пред`явлення законних вимог до водія. Йому чітко та зрозуміло роз`яснювалась необхідність пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як за допомогою спеціального технічного засобу на місці, так і у закладі охорони здоров`я. Водночас ОСОБА_1 відмовився від виконання таких вимог, попри попередження працівників поліції про наслідки його дій та адміністративну відповідальність у випадку відмови. Таким чином, дії працівників поліції відповідали вимогам чинного законодавства, а відмова ОСОБА_1 від проходження огляду є підставою для його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП України.

У рішенні по справі «OHalloran and Francis v. The United Kingdom»[GC] no. 15809/02 і 25624/02ECHR 29 червня 2007 року, постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 вбачається правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, як за ознаками відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При обранні міри адміністративного стягнення враховується ступінь та характер суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, особа правопорушника, а тому його слід піддати адміністративному штрафу в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 рік.

На підставі наведеного та керуючись ч.1 ст.130 КпАП України, суддя,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, і піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

На дану постанову може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Штраф має бути сплачений ОСОБА_1 не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У випадку несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення із ОСОБА_1 підлягає стягненню подвійний штраф в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави.

СУДДЯ Ігор ГУДИМА