Справа № 467/1260/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2025 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Із протоколу про адміністративне правопорушення ВАД № 722839 від 05 серпня 2025 року вбачається, що 05 серпня 2025 року о 18 годині 15 хвилин ОСОБА_1 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно свого онука ОСОБА_2 , а саме: вчинив сварку, під час якої виражався в його сторону нецензурною лайкою та образливими словами, чим могла бути завдана ОСОБА_2 шкода психічному здоров`ю.

Дії ОСОБА_1 уповноваженою на складання протоколу особою кваліфіковані за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

На неодноразові виклики до суду ОСОБА_1 не з`явився, правом на участь в судовому засіданні не скористався, повідомлявся про розгляд справи шляхом надіслання повістки за вказаною у протоколі адресою.

Також ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений ще при складанні протоколу, зокрема, про прибуття до суду на 11:00 годину 19 серпня 2025 року.

Разом з тим, ужиті заходи щодо забезпечення явки ОСОБА_1 до суду не сприяли досягненню мети забезпечення його участі в судовому засіданні.

Хоча останні прямо та беззаперечно, у своїй сукупності, указують на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, мала б бути у силу вжитих заходів поінформована про цей процес, який здійснюється в Арбузинському районному суді Миколаївської області, у відношенні неї безпосередньо.

Відповідно, суд в цій справі забезпечивши право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, приймати особисту участь безпосередньо в судовому засіданні, уживши доступних йому заходів для поінформованості її про даний процес, вважає за можливе завершити розгляд провадження за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як наслідок, ураховуючи наявність підстав вважати про поінформованість особи про даний процес, як і про дату, час та місце його здійснення, суд при відсутності у такої особи з певних своїх причин та міркувань стійкого не бажання приймати участь в цьому процесі, уважає таку поведінку її особистим вільним користуванням власними правами на свій розсуд.

Суд, у свою чергу, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, дослідивши матеріали справи у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, установив наступне.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

А положення статті 280 КУпАП зобов`язують орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі висновки, зокрема, суд має зробити на підставі доказів, як то, будь яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, й протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. (ст. 251 КУпАП).

У цій ситуації зібрані матеріали як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю, навіть у їх сукупності, залишать місце сумнівам, а тому вони не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на таке.

Так, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Частина 2 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, об`єктивна сторона вказаного правопорушення передбачає саме завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, в той час як згідно протоколу про адміністративне правопорушення зазначено про те, що діями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, могла бути задав дана шкода психічному здоров`ю.

Разом із цим протокол містить у собі таке формулювання звинувачення, що шкода могла бути завдана.

Зокрема, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України у зв`язку з ратифікацією Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок i домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 22 травня 2024 року №3733-IX, який набрав чинності 19 грудня 2024 року, редакція статті 173-2 КУпАП була викладена у новій редакції.

З цього часу, попередня редакція статті, яка передбачала, що шкода могла бути завдана, не застосовується.

Тобто, у протоколі, що сьогодні розглядається судом, обвинувачення сформульоване згідно із диспозицією ст. 173-2 КУпАП, редакція якої втратила чинність 19 грудня 2024 року.

На день складання протоколу уповноважена особа мала обов`язок висунути звинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, сформульоване відповідно до діючої редакції статті.

А у діючий редакції передбачено не гіпотетичне завдання шкоди, а реальне її спричинення.

При цьому, у уповноваженої особи виникає обов`язок не тільки зазначити у протоколі про спричинення шкоди, а й довести її за допомогою належних і допустимих доказів.

Звісно, що таких доказів до суду надано не було.

Однак, і фабула обвинувачення не відповідає вимогам закону.

Звідси, суд не може визнати протокол допустимим доказом, бо він не відповідає нормі ч.1 ст. 256 КУпАП у частині викладення суті адміністративного правопорушення.

Тому суд відкидає протокол із доказової бази.

Решта ж, долучених до нього доказів, є похідними від нього і не здатні самі по собі підтвердити та/або спростувати висунуте звинувачення.

Самостійно ж сформулювати звинувачення суд не може, бо у такому разі порушить принцип змагальності і виступить в ролі обвинувача, що є недопустимим в ключі практики ЄСПЛ.

Тому за наслідками розгляду даного провадження з наданих уповноваженою особою у якості доказів фактичних даних не можливо із дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом» констатувати факт вчинення домашнього насильства особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

В зв`язку з зазначеним, суд вважає недоведеним факт вчинення особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, інкримінованих йому діянь.

За таких обставин, суд констатує відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

У той час, як Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року в справі № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачиться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Таке виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

За таких умов, на цьому етапі, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним та не кореспондується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», а тому оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважаю, що провадження у цій справі слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 , так як на нього, за таких обставин, не накладається адміністративне стягнення (ст. 40-1 КУпАП).

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ст. 247 цього ж Кодексу у зв`язку з відсутністю у його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ірина Явіца