КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кафідова О.В.
№ 33/824/4519/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №361/7545/25

16 вересня 2025року Київський апеляційний суд у складі судді Судової палати з розгляду цивільних справ - Кафідової О.В.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 - Литвинової Галини Володимирівни на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.3 ст. 154 КУпАП

в с т а н о в и в:

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2025 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.154 Кодексу України про адміністративні правопорушення, піддано її адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн. з конфіскацією собаки породи «Мастиф тибетський».

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Не погоджуючись з такою постановою суду першої інстанції, 11 серпня 2025 року адвокат ОСОБА_1 - Литвинова Г.В. подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2025 року та ухвалити нову постанову на підставі п.3 ч.8 ст.294 КУпАП без застосування конфіскації тварини - собаки породи «Мастиф тибетский».

В обґрунтування підстав для скасування постанови суду апеляційну скаргу апелянт обґрунтовує тим, що постанова суду першої інстанції винесена з вагомими порушеннями, оскільки міра покарання, яка була застосована до ОСОБА_1 , зокрема, конфіскація тварини - собаки породи «Мастиф тибетский» є надмірною та не відповідає вимогам законодавства, матеріалам справи та обставинам справи.

Вказує, що положеннями КУпАП встановлені дуже чіткі вимоги щодо надання повноважень розгляду певної категорії справ про адміністративні правопорушення конкретному органу (посадовій особі), і такі правила підвідомчості є основоположними та носять імперативний характер, а не підлягають розширеному тлумаченню, застосуванню аналогії права чи закону, незалежно від будь-яких обставин, у тому числі й правових прогалин. В інакшому випадку суд перебиратиме на себе повноваження законодавчої гілки влади, що є недопустимим у правовій державі та призведе до прямого порушення принципу верховенства права.

Зазначає, що суд першої інстанції отримавши пояснення від ОСОБА_1 не взяв до уваги жодних доводів, які були нею висловлені та не надав належну оцінку жодному доказів, наявних в матеріалах справи.

Крім того, вказує, що сусіди з будинку АДРЕСА_2 зазначають про особисту неприязність до ОСОБА_1 . Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що собака є доглянутою, своєчасно і в повній мірі отримує всі необхідні і рекомендовані ветеринаром вакцинації і проходить всі необхідні оздоровчі заходи, собака є важливою складовою родини, є улюбленцем і другом для малолітньої дитини ОСОБА_1 . Вилучення собаки у господаря (конфіскація) позбавить собаку належної турботи, що можна розцінювати як жорстоке поводження з твариною та явно не відповідає суспільній значимості інкримінованого правопорушення.

В доповненнях до апеляційної скарги вказала, що при розгляді справи в суді першої інстанції не було надано оцінки порушенню строку, а саме, що правопорушення сталось 07 червня 2025 року, а протокол складено лише 25 червня 2025 року. Зазначає, що судом першої інстанції було порушено строки розгляду справи, оскільки згідно ст.277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Окрім того, зазначає, що ані протокол, ані постанова не містять відомостей щодо об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення, а саме в чому полягає вина дія (бездіяльність) ОСОБА_1 та яка форма вини в цьому правопорушенні, просила суд скасувати постанову повністю та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

15 вересня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Рощина І.Г. в яких зазначає, що обґрунтовуючи апеляційну скаргу, адвокат Литвинова Г. В. посилається на те, що справу розглянуто неповноваженим органом, рішення постановлено з порушенням вимоги ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а застосована санкція у вигляді конфіскації тварини є надмірною мірою. Законний представник з доводами апелянта не погоджується враховуючи аналіз судової практики, якийсвідчить про юридичну визначеність щодо підвідомчості справ про притягнення осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 154 КУпАП безпосередньо судам, а не внесення законодавцем відповідних змін до ст.221 КУпАП не може бути підставою для виключення відповідальності, так як жоден інший орган (посадова особа) не уповноважений розглядати вказану категорію справ.

Також зазначає, що доводи апеляційної скарги в цій частині не узгоджуються з прохальною частиною, в якій скаржник просить суд прийняти нову постанову без застосування конфіскації тварини - собаки породи «Мастиф тибетьский».

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що на момент розгляду справи судом, збитки, завдані здоров`ю дитини не відшкодовані.

Щодо зазначених вапеляційній скарзіадвокатом Литвинов ою Г. В. обставин, з якими апелянтне погоджується з призначеним судом адміністративним стягненням в частині конфіскації, вважаючи конфіскацію в даній нормі «додатковим адміністративним стягненням». Разом з тим, наведена позиція захисника не відповідає вимогам закону, оскільки конфіскація тварини за ч. 3 ст. 154 КУпАП є обов`язковою частиною основного адміністративного стягнення, а не додатковим стягненням, і її застосування у постанові суду першої інстанції є правомірним та відповідає вимогам закону.

У судовому засіданні законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_4 - ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_1 - Литвинова Г.В. апеляційну скаргу підтримала, з підстав викладених в апеляційній сказі та доповненнях, просила задовольнити вимоги скарги.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, з підстав викладених в апеляційній сказі та доповненнях, просила її задовольнити.

Переглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані по справі докази апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, суддя суду першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.

Перевіривши докази, які містяться у матеріалах справи на предмет належності та достатності, апеляційний суд констатує, що жодних підстав, за наявності яких можна ставити під сумніви достовірність та належність зібраних по справі доказів апеляційним судом не виявлено.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД №855201 07 червня 2025 року о 17 год. 00 хв. за межами подвір`я за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Квітневе, вул. Широка, 11,собака потенційно небезпечної породи «Мастиф тибетський» без намордника, яка належить ОСОБА_1 , вкусив малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за сідниці та поперек, заподіявши шкоди її здоров`ю, чим порушила вимоги п. 1 ч. 5, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорсткого поводження».

Так, під час апеляційного перегляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.154 КУпАП, дотримання прав потерпілої були досліджені наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №855201 від 25червня 2025 року, письмові поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , фотознімками, виписка КНП «Броварська БКЛ» № 8857/507 із медичною карти хворої ОСОБА_6 , 2016 року народження, згідно з якою остання перебувала на лікуванні в медичному закладі з 07 по 12 червня 2025 року з діагнозом: «Укушені рани сідниць та попереку», консультаційний висновк спеціаліста КНП «БЛІЛ м. Бахмут» від 14 червня 2025року, ветеринарний паспорт на собаку, згідно з яким собака породи «тибетський мастиф» належить ОСОБА_7 .

Аналізуючи вищевказані докази у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою і не містять істотних розбіжностей та беззаперечно в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 3 ст. 154 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також не прибирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях), що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин.

Законом України № 1684-IX від 15.07.2021стаття 154 КУпАП була доповнена частиною третьою, якою визначено, що дії, передбачені ч. 1 цієї статті, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин і на посадових осіб від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин.

Конфіскація предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в примусовій безоплатній передачі цього предмета у власність держави за рішенням суду. Конфісковано може бути лише предмет, який є у приватній власності порушника, якщо інше не передбачено законами України (ст. 29 КУпАП).

Вказані положення КУпАП кореспондуються з основними положеннями Конституції України, а саме ст. 41, згідно якої конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Що стосується ч. 3 ст. 154 КУпАП, то ця норма закону так само передбачає відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 цієї статті, але у разі, якщо такі дії спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну, що тягне за особою накладення стягнення у виді штрафу в більших розмірах (в залежності від суб`єкта правопорушення), а також із конфіскацією тварин.

Закон України «Про захист тварин від жорстокого поводження» №3447-IV від 21 лютого 2006 року регулює відносини, що виникають у зв`язку з утриманням тварин та поводженням із ними фізичних та юридичних осіб, зокрема утримання домашніх тварин.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21 лютого 2006 року, особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Відповідно до п. 3, 5 ч. 7 ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21 лютого 2006 року №3447-IV дозволяється утримувати: домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21 лютого 2006 року №3447-IV фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у ст. 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21 лютого 2006 року №3447-IV, умови утримання тварин повинні відповідати їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям.

Відповідно до ст. 22 вказаного вище закону при поводженні з домашньою твариною особа, яка її утримує, зобов`язана забезпечити наявність намордника, повідка, що необхідні для здійснення вигулу домашньої тварини поза місцем її постійного утримання. Правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування.

Собаки породи «Мастиф тибетський» належать до небезпечних порід відповідно до Переліку небезпечних порід, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 р. № 1164 «Деякі питання щодо небезпечних порід собак».

Така порода собак віднесена до переліку порід собак, визнаних як потенційно небезпечні, що є додатком до Правил утримання домашніх собак та котів у м. Києві.

При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

За таких обставин вигул собак породи «Мастиф тибетський» без намордника та повідка заборонено законом. Отже, власник такої домашньої собаки зобов`язаний забезпечувати наявність намордника під час вигулу потенційно небезпечного чи небезпечного собаки у громадських місцях.

Щодо адміністративного стягнення у виді конфіскації собаки, то відповідно до положень статті 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Встановлюючи додаткове стягнення у виді конфіскації тварини за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, законодавець переслідує мету превенції запобігти вчиненню нових правопорушень, оскільки утримання собаки, яка є джерелом підвищеної небезпеки, здатне в майбутньому повторно заподіяти шкоду здоров`ю людей або інших тварин.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП підтверджується зібраними у справі матерілами, дослідженими апеляційним судом під час апеляційного перегляду.

Згідно зі ст. 33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Також, санкція ч.3 ст. 154 КУпАП є абсолютною, а не альтернативною, так як передбачає накладення штрафу саме з конфіскацією тварини, тобто застосування стягнення у вигляді конфіскації собаки в даному випадку є безальтернативним.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком, викладеним в постанові судді, про неможливість подальшого утримання собаки породи «Мастиф тибетський» та необхідність її конфіскації.

Таким чином, суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні та правильно кваліфікував її дії за ч. 3 ст. 154 КУпАП, оскільки нею порушено Закон України «Про захист тварин від жорстокого поводження», що було встановлене в передбаченому законом порядку.

Наявний у справі протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить усі необхідні реквізити та є належним і допустимим доказом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду і були підставами для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 2 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_1 - Литвинової Г.В.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 положень ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», та наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова Броварського міськрайонного суду Київської областівід 31 липня 2025 року є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 - Литвинової Галини Володимирівни залишити без задоволення.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: