Провадження № 33/4808/580/25
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Зеленко О. В.
Суддя-доповідач Кукурудз
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Кукурудз Б.І., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду від 16 липня 2025 року щодо нього за ч.1 ст. 130, ст.124 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

З матеріалів справи, слідує, що 20 червня 2025 року о 16 год. 50 хв. у. м. Івано-Франківську по вул. Гната Хоткевича, 30 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Honda" моделі "CRV" д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Водій у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу пройшов огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою приладу "Драгер" результат позитивний 1,73 проміле, однак з результатом огляду водій не погодився, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі водій відмовився. Чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Окрім того, 20.06.2025 року о 16 год 50 хв. у м. Івано-Франківську по вул. Гната Хоткевича, 30 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Honda" моделі "CRV" д.н.з. НОМЕР_1 , був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не обрав безпечної дистанції та допустив наїзд на перешкоду металеву огорожу (паркан), внаслідок чого автомобіль та паркан отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.2.3.б, п.12.1, п.13.1 ПДР України.

Постановою Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП і на накладено на нього за ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, за ст.124 КУпАП штраф в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. На підставі ст.36 КУпАП призначено ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення штраф в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Оскаржуючи вказану постанову ОСОБА_1 вважає вказану постанову незаконною, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення не є вмотивованим та обгрунтованим, винесене за відсутності будь-яких доказів його вини а тому підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Свою вину у вчиненному ОСОБА_1 не визнає, оскільки не керував транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння та не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Стверджує, що відомості зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення щодо нього не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Зазначає, що огляд на стан алкогольного спяніння відносно нього проведено з порушеннями відповідно до вимог ст.266 КУпАП.

Просить постанову Івано-Франківського міського суду від 16 липня 2025 року щодо нього скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши апелянта, перевіривши та дослідивши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи (а.с.1) ОСОБА_1 порушив пункти 2.5, п.2.3.б, п.12.1, п.13.1 Правил дорожнього руху України за, що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст. 130, 124, КУпАП.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

П. 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Такий висновок судді відповідає фактичним обставинам справи підтверджується дослідженими у судовому засіданні та викладеними у постанові суду доказами, яким суддя дав належний аналіз та оцінив їх у сукупності, зокрема протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №367832 від 20.06.2025 року (а.с.1), направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, результатом приладу "Драгер" 1,73 проміле, відеоматеріалами, рапортом поліцейського, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , зобов`язанням до протоколу, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №367871 від 20.06.2025 року, який підтверджує факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та та металеву огорожу, схемою місця ДТП від 20.06.2025 року, на якій відображена дорожня обстановка, розміщення транспортного засобу та пошкодження.

Наведені докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та встановленими законом способами, будь які сумніви їх достовірності відсутні.

Суддя, розглядаючи справу, дійшов обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_1 містять ознаки правопорушень передбачених ст.130 ч.1, ст.124 КУпАП.

Що стосується апеляційних доводів, що судом не доведено факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного спяніння то вони є недоведеними, та спростовуються наступним.

Працівники поліції, які безпосередньо були на місці дорожньо-транспортної пригоди достовірно встановили, що транспортним засобом "Honda" моделі "CRV" д.н.з. НОМЕР_1 керував ОСОБА_1 про, що зазначено в протоколах про адміністративні правопорушення та схемі місця ДТП.

Отже, обставини, на які покликається апелянт, не можуть бути взяті до уваги.

Таким чином, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ст.124 КУпАП повністю доведена дослідженими судом доказами.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, та за ст.124 КУпАП, оскільки він порушив Правила дорожнього руху, а саме п.2.3 б, п.12.1, п. 13.1 ПДР, що спричинило пошкодження транспортного засобу та металеву огорожу.

Матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції, та складанні протоколів про адміністративні правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.

Стягнення на ОСОБА_1 накладено відповідно до вимог ст. 33 КУпАП у межах, установлених КУпАП, з урахуванням характеру вчинених правопорушень, даних про особу порушника, які зазначені у адміністративному протоколі, ступеня вини, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

З урахуванням вищевикладеного, під час розгляду апеляційної скарги захисника апеляційним судом не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Інші підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказані й під час перевірки справи в апеляційному суді не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених районним судом обставин події.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Отже, посилання апелянта на незаконність постанови судді є непереконливими.

Зважаючи на викладене, постанова суду щодо доведеності вини, кваліфікації дій, накладеного стягнення є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не має, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.07.2025 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП - без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду Б.І. Кукурудз