Справа № 548/1485/25
Провадження № 3/548/358/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2025 м. Хорол

Суддя Хорольського районного суду Полтавської області Старокожко В.П. за участю секретаря судових засідань Безносик Д.Ю., особи, відносно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли з ВП № 2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ялосовецьке Хорольського району Полтавської області, українця, гр. України, неодруженого, такого, що утриманців не має, з неповною середньою освітою, непрацюючого, інваліда 2 групи, мешканця АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 , не будучи водієм і не маючи посвідченння водія встановленого зразка, 28.06.2025 близько 20 години керував транспортним засобом MIRІD W4028 без номерного знаку з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння за місцем зупинки та у медичному закладі в установленому законом порядку відмовився на відеозапис, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, вказав, що дійсно, будучи напідпитку, на електричному інвалідному візку MIRІD W4028 потужністю електродвигуна 800 Вт (0.8 кВт), їхав додому. Вважає себе невинуватим, так як електричний візок не є транспортним засобом, а тому він, як інвалід, не може бути суб`єктом відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП, так як електричний візок є для нього засобом пересування.

Незважаючи на невизнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, його вина доводиться сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 375437 від 28.06.2025, де зазначені обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол має записи щодо додатків до протоколу, якими є відео на диску, направлення, акт огляду. У протоколі мається підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з датою та місцем розгляду справи, запис про відмову у видачі тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами та підпис працівника поліції, що склав протокол / т. 1 а.с. 2/;

- відеозаписом з бодікамери працівника поліції, з якого вбачається, що 28.06.2025 о 20 го працівники поліції виявляють ОСОБА_1 , що рухається на інвалідному електричному візку по середині дороги в напрямку с. Вишняки по вул. Миргородській в м. Хорол Лубенськогорайону Полтавської області. При цьому, останні не перетинає дорогу, а рухається як учасник дорожнього руху, виїзжджаючи на зустрічну смугу руху, і рухається по ній прямолінійно. На бодікамеру зафіксовано, що ОСОБА_1 перебуває у явно вираженому стані алкогольного сп`яніння, при спілкуванні із працівниками поліції останній не заперечує факту перебування в стані сп`яніння, намагається пити пиво, не реагує на зауваження працівників поліції цього не робити. На пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння яке на місці, так і в медичному закладі, ОСОБА_1 відмовляється це зробити. Після складання протоколу працівники поліції зачитують ОСОБА_1 його змісіт, останній у ньому розписується.

Вказаний відеозапис достовірно підтверджує ту обставину, що ОСОБА_1 рухався на транспортному засобі, обладнаному електродвигуном, по проїзжій частині у місці де рух пішоходів заборонено, при цьому рухався не як пішохід (перетинаючи проїзжу частину по пішоходному переході).

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1ст. 130 КУпАП.

Правила дорожнього руху, затвердженіпостановою Кабінету Міністру України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно доЗакону України ''Про дорожній рух`встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції..

Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 не виконав вимог п. 2.5 ПДРУкраїни.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАПнеобхідна наявність одночасно двох умов: 1) встановлений належним чином факт керування транспортним засобом; 2) встановлений належним чином факт перебування водія цього транспортного засобу в стані сп`яніння на момент зупинки транспортного засобу, або його відмови від проходження відповідного огляду.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі ''Коробов проти України'' Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення ''поза розумним сумнівом''. Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).

Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 перед зупинкою його працівниками поліції керував транспортним засобом.

Відтак, суд вважає, що факт керування ОСОБА_1 доведений поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами у справі.

Щодо доведеності факту відмови ОСОБА_1 від проходження відповідного огляду на стан сп`яніння у визначеному законом порядку, вважаю, що вказаний факт також доведений належними та допустимими доказами, зважаючи на таке.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 категорично відмовився проходити огляд на стан сп`яніння на місці його зупинки і у межичному закладі.

При цьому, суддя зауважує, що в силу приписів ч. 1 ст. 130, ст. 266 КУпАП,п. 2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського відповідно до встановленого законом порядку є обов`язком водія, в той час як мотиви відмови особистого характеру від проходження цього огляду не впливають на кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч. 1ст. 130 КУпАП.

Суддя констатує, що поведінка ОСОБА_1 була такою, що безсумнівно свідчить про те, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Порушень поліцією порядку висування ОСОБА_1 вимоги щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що ставили би під сумнів факт учинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, не встановлено.

Під час здійснення судового розгляду беззаперечно, поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_1 не мав наміру проходити оглядна стан сп`яніння як на місці, так і у медичному закладі.

З відеозапису вбачається, що працівники поліції не обмежували останнього у праві вибору способу поведінки, поліцейські не застосовували до нього фізичний та психологічний примус.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння.

Щодо доводів сторони захисту про те, що електроколяска не є механічним транспортним засобом, суд зазначає, що електроколяска відповідає поняттю «транспортний засіб», а ОСОБА_1 , як водій вказаного транспортного засобу, який рухався по проїзній частині автодороги, є суб`єктом адміністративного правопорушення.

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 127/5920/22 указано, що використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні статті 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі Озтюрк проти Германії 21.02.1984, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 № 10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у цьому Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення». У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

На підставі зазначеного, суд застосовує аналогію закону під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Диспозиція ст.130 КУпАП окрім іншого, передбачає відповідальність за керування водіями транспортних засобів з ознаками алкогольного сп`яніння та їх відмову від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Згідно з усталеною практикою, при розгляді адміністративних справ зазначених категорій і, зокрема ст.130 КУпАП, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 №1306, Закон України «Про автомобільний транспорт» з останніми змінами, Закон України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» тощо.

Пунктом 1.10. ПДР України передбачено, що транспортним засобом є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Однак, при цьому, норма ст.130 КУпАП не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші.

Відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», електричний колісний транспортний засіб - дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.

Отже, фактично зміна полягає у тому, що електроскутери, електросамокати, гіроскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. Їх фактично поділили на дві категорії, а саме:

- легкий персональний електричний транспортний засіб це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;

- низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.

Такі зміни були також викладені і в Законі України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Підпунктом б) частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 Кодексу Українипро адміністративні правопорушення.

Ураховуючи вищевикладене, беручи до уваги суть та характер вчиненого ОСОБА_1 грубого адміністративного правопорушення у сфері транспорту, за відсутності обставин, що пом`якшують його відповідальність, з метою запобігання вчинення ним нових правопорушень у сфері транспорту, суд вважає за необхідне застосувати відносно останнього адміністративне стягнення у виді штрафу без позбавленням права керування транспортними засобами, так як такого права правопорушника не набув.

При цьому суддя не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_1 судового збору, так як останній є інвалідом 2 групи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 130 ч.1, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн без позбавленням права керування транспортними засобами.

Реквізити для сплати штрафу: Полтавська/21081300 код отримувача ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рр UA0016001).

У разі несплати добровільно штрафу протягом 15 днів з дня вручення копії постанови, при примусовому виконанні постанови суду згідно ч. 2 ст. 308 КУпАП сума штрафу, вказана вище, підлягає стягненню у подвійному розмірі - в сумі 34000 грн.

Витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 10 діб з дня її винесення шляхом подання апеляції через Хорольський районний суд Полтавської області.

Суддя В.П. Старокожко