Справа № 711/7822/25
Номер провадження 3/711/2223/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Комплєктова Т.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, ІПН в матеріалах справи відсутній,

2. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , мешканки АДРЕСА_2 , працюючої асистентом стоматолога, ІПН в матеріалах справи відсутній,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії ВАД № 472071 від 14.08.2025, ОСОБА_1 14.08.2025 близько 18.30 год., перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_1 , а саме ображав словесно та висловлювався нецензурною лайкою, погрожував, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю, в результаті чого ОСОБА_1 почувалася приниженою, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії ВАД № 472072 від 14.08.2025, він також, 14.08.2025 близько 18.30 год., перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_1 , а саме ображав словесно та виражався нецензурною лайкою, погрожував у присутності малолітньої доньки ОСОБА_1 , 2015 р.н., чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії ВАД № 472074 від 14.08.2025, ОСОБА_2 14.08.2025 близько 19.00 год., перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно чоловіка ОСОБА_1 , а саме висловлювалася нецензурною лайкою, принижувала його в присутності спільної неповнолітньої доньки, чим завдала шкоди психологічному здоров`ю останньої та вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

14.08.2025 близько 19.00 год. ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно колишнього чоловіка ОСОБА_1 , а саме висловлювалася нецензурною лайкою в його бік та принижувала його, чим завдала шкоди психологічному здоров`ю останнього та вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснив, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 07.08.2025 до нього додому приїхала його колишня дружина ОСОБА_1 та привезла їх спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і сказала, що донька буде жити з ним та ходити в школу. Після чого залишила доньку та пішла. Через тиждень, а саме 14.08.2025 приблизно о 19.00 год. до нього знову приїхала колишня дружина ОСОБА_1 та сказала, що хоче забрати доньку, але ОСОБА_4 не хотіла їхати із мамою та почала плакати, в той час як ОСОБА_2 смикала її за руки та наполягала на тому, що хоче забрати доньку, тому він викликав працівників поліції через насильство над дитиною з боку його дружини. Також ОСОБА_2 висловлювалася нецензурною лайкою в його бік, але він в бік колишньої дружини нецензурною лайкою не виражався.

Захисник Попова І.П. пояснила, що під час судового розгляду було встановлено та підтверджено, що ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення, яке полягало в ображанні нецензурною лайкою її колишнього чоловіка 14.08.2025. Разом з тим, не було здобуто доказів, щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП по відношенню до його колишньої дружини ОСОБА_2 . Також не встановлено доказів його вини за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП по відношенню до дитини, більш того, вказаний протокол не містить формулювання, що такими діями завдано будь-якої шкоди дитині, а відтак, на їх думку, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП відсутній. З огляду на зазначене, просила закрити адміністративні провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 та ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_2 суду пояснила, що за час її спільного проживання з колишнім чоловіком, останній постійно її ревнував, перевіряв телефон, виганяв з дому та викидав її речі. В 2023 році вони розлучились і вона переїхала жити зі іншою адресою з двома неповнолітніми дітьми сином та донькою, а саме в АДРЕСА_3 . Там вони прожили три місяці, а потім чоловік прийшов та просив примиритися. Вона його пробачила та повернулась до нього, але через деякий час в них знову почалися сварки, він почав її виганяти з дому, казав що не буде сплачувати аліменти. Також вони прожили разом ще два роки, але після того, як ОСОБА_5 почав ревнувати її до колеги та погрожувати йому, дзвонив дружині колеги, тому вона забрала дітей та пішла від нього на початку серпня 2025. Вона з дітьми переїхала жити у село. Молодшого сина вона влаштувала у сільський садочок, а донька сказала, що хоче продовжувати ходити в школу в м. Черкасах. Потім донька сказала їй, що хоче пару днів пожити у батька, а потім у вересні вона буде жити разом із нею в кімнаті гуртожитку в м. Черкаси, щоб продовжувати відвідувати свою стару школу. Тому вона зібрала літні речі доньки та відвезла її до батька. 14.08.2025 вона приїхала до колишнього чоловіка та хотіла забрати доньку, щоб разом поїхати в село, але остання була категорично проти цього і відмовилась їхати із нею. 14.08.2025 вона зайшла в квартиру, в цей час донька лежала на дивані та гралася в телефоні. Коли вона сказала доньці, що їй треба збиратися бо вони їдуть в село, остання відмовилась та повідомила, що буде жити у батька. Вона доньку за руки не тягала, по кімнатах за нею не бігала. В цей час, колишній чоловік ОСОБА_1 ходив за ними та знімав їх на камеру телефону та провокував їх, не давав їм поговорити на одинці, також він ображав її. Вони викликали поліцію. Чоловік викликав поліцію на неї, а вона викликала поліцію на нього, тому були складені адміністративні протоколи на обох.

Захисник Ястремська А.М. зазначила, що на її думку під час судового розгляду не встановлено обставин, які б свідчили про вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 та ч.2 ст. 173-2 КУпАП. На її думку, наявність конфлікту між колишнім подружжям не є адміністративним правопорушенням. Складені протоколі не містять відомостей, що ОСОБА_1 мала умисел завдати шкоди психологічному чи фізичному здоров`ю дитини та колишнього чоловіка. Крім того, при складанні вказаних протоколів, уповноваженою особою не дотримано вимог ст. 258 КУпАП, а саме: в протоколі не зазначені свідки правопорушення; не містить доказів вчинених правопорушень; із письмових пояснень не вбачається повідомлення про факт вчинення домашнього насильства. Захисник звернула увагу суду на адміністративні протоколи № 472073 та №472074, зокрема на протокол 472074, оригінал якого не співпадає із копією протоколу, який був наданий на руки кривднику ОСОБА_2 . Так, в цьому протоколі вказано, що потерпілим являється ОСОБА_1 , проте в протоколі, якій міститься в матеріалах справи міститься напис вчинений іншим почерком та іншим кольором пасти ПІБ дитини, що є грубим порушення розділу 2 п. 7 Інструкції. Крім того, в обох протоколах потерпілим зазначений ОСОБА_5 . З огляду на зазначене, просила закрити адміністративні провадження відносно ОСОБА_2 у зв`язку із відсутністю складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 та ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Неповнолітня ОСОБА_3 , у присутності психолога ОСОБА_6 суду пояснила, що 14.08.2025 вона вже деякий час жила у батька і до них приїхала мама та сказала їй збирати речі, бо вони їдуть у село. Вона відмовилась їхати, тому мама почала самостійно збирати її речі у пакет та сказала, що сама їх відвезе в село. Також мама тягнула її за руку та голосно з нею розмовляла. Мама обзивала батька. А ні мати, а ні батько в її бік не висловлювалися нецензурною лайкою. Батько не ображав маму, він знімав цю ситуацію на мобільний телефон.

Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , неповнолітнього свідка ОСОБА_2 , допитаної в присутності психолога ОСОБА_6 , суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, можлива за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно ст. 3 Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ст.1 даного Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Оскільки, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до положень ст. ст. 254, 255, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, який складається на спеціальному бланку уповноваженою на те посадовою особою у разі вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, та в якому з дотриманням установленого порядку фіксуються всі істотні обставини, необхідні для правильного вирішення справи.

Таким чином, складання протоколу та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення, та в силу положень ст. 251 КУпАП є предметом оцінки суду в сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, які отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як у цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачена за вчинення діяння, передбаченого частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 заперечують, що ними було вчинено домашнє насильство відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , оскільки вони не вчиняли будь-яких спрямованих на психологічний тиск дій, ні погрожували, ні залякували доньку, нецензурно не висловлювались в її бік, а тільки між собою, що також підтверджується поясненнями самої неповнолітньої ОСОБА_3 .

Таким чином, під домашнім насильством, зокрема, психологічного та фізичного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи. А конфліктна ситуація між членами родини, в даному випадку батьками неповнолітньої, за відсутності доказів на підтвердження завдання або можливості завдати шкоди фізичному або психічному здоров`ю неповнолітньої - не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, на підтвердження вини ОСОБА_2 працівниками поліції наданий протокол серії ВАД № 472074 від 14.08.2025 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, де в графі: потерпілий(і) - вказано «( ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ), АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 », тоді як в копії протоколу, яку отримала ОСОБА_2 в даній графі вказано: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ), АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 7 Розділу ІІ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої Наказом МВС України 06.11.2015 № 1376, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено. Але всупереч вимогам зазначеної Інструкції у даному протоколі міститься виправлення, що критично оцінюється судом.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до положень статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до переконання, що у даному конкретному випадку не доведено склад адмінправопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не надано достатніх доказів вини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вище викладене, приходжу до висновку про відсутність належних доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 вчинили адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, тому в їх діях відсутній вказаний склад адміністративного правопорушення.

За таких обставин, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП підлягає закриттю.

Що стосується притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суддя зазначає наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 заперечує, що ним було вчинено домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , оскільки вона сама вчинила відносно нього психологічне насильство, що також підтверджується відеозаписом, який знаходиться в матеріалах справи.

При цьому жодних доказів того, що ОСОБА_5 вчинив домашнє насильство, суду не надано, а описання самого правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення та письмове пояснення з цього приводу, не може бути належним доказом його вчинення особою, а тому для підтвердження порушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП працівники поліції мали б надати інші докази, які б надавали можливість відтворити дійсні обставини правопорушення, які мали місце. Як зазначила неповнолітня ОСОБА_2 , яка була опитана в судовому засіданні в присутності психолога, що її мама ОСОБА_2 ображала батька, а він не ображав маму, лише знімав цю ситуацію на мобільний телефон.

Суддя зазначає, що конфліктна ситуація між членами родини за відсутності доказів на підтвердження завдання або можливості завдати шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого - не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Будь-яких інших об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Крім пояснень, наданих учасниками розгляду в судовому засіданні, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: копією протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.08.2025; копією письмових пояснень ОСОБА_1 від 14.08.2025; копією термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 494974 від 14.08.20258; копією форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.

Судом був переглянутий відеозапис, зроблений на телефон ОСОБА_1 , на якому зафіксовано факт висловлювання ОСОБА_7 нецензурною лайкою в бік ОСОБА_1 .

Будь-яких даних, які б спростовували показання неповнолітнього свідка ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_1 , свідчили, що вони обмовляють ОСОБА_2 , в матеріалах справи відсутні. Підстав не довіряти зазначеним поясненням про обставини події 14.08.2025, які з самого початку були стабільними та не змінювалися, у суду немає. Суд критично оцінює пояснення ОСОБА_2 , а її позицію щодо невизнання вини розцінює, як спосіб захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, суддя вважає, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, доведена.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 суддя не вбачає.

Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

З урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушниці, ступеня її вини, відсутності обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , суддя вважає за необхідне накласти на останню адміністративне стягнення у вигляді штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, яке буде достатнім для її виховання в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як нею самою, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 39-1 КУпАП у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 поліцейським уповноваженого підрозділу поліції визначено низький рівень небезпеки, вона вперше притягується до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, тому суд вважає недоцільним направлення останньої для проходження програми для кривдників.

На підставі ст. 40-1 КУпАП із ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40-1, 173-2, п. 7 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 280, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 340 (триста сорок) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Положення ч. 2 ст. 308 КУпАП передбачають, що у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Строк пред`явлення постанови до виконання - протягом трьох місяців з моменту її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Т. О. Комплєктова