ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2173/25 Справа № 243/3812/25 Суддя у 1-й інстанції - Фалін І. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю:

секретаря судового засідання Сербіної І.В.,

захисника особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності, адвоката Ігнатова Є.Є.,

апеляційну скаргу адвоката Ігнатова Є.Є., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянку України, військовослужбовицю ВЧ НОМЕР_2 (оператора відділення спецзв`язку, старшого солдата), мешкаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2025 року встановлено, що 27.04.2025 року о 20 годині 25 хвилин в с. Олександрівка, Черкаської отг, Краматорського району, Донецької області, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Nissan Navara, номерний знак НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку водій відмовилася, чим порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник Ігнатов Є.Є., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2025 року відносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження в справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції зроблено помилкові висновки про доведеність вини ОСОБА_1 , не зважаючи на те, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.

Зазначає, що суд першої інстанції проігнорував те, що ОСОБА_1 була неправомірно зупинена поліцейськими. Звертає увагу, що працівниками поліції протягом спілкування з ОСОБА_1 змінювались підстави її зупинки, а саме: з початку причину зупинки повідомили як зупинка здійснена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію, тобто якщо є інформація про причетність особи до вчинення правопорушення. Після прохання ОСОБА_1 конкретизувати, про яке правопорушення йдеться, поліцейські змінили підставу і послалися на п. 7 ч. 1 ст. 35 цього ж Закону у разі, якщо уповноважені органи влади прийняли рішення про обмеження руху транспорту або пішоходів (наприклад, під час комендантської години). Однак, станом на момент зупинки, 20:25 год. жодних фактичних обмежень руху не діяло, оскільки комендантська година ще не розпочалась. Відтак посилання на п. 7 ст. 35 ЗУ Про Національну поліцію є юридично безпідставним у конкретний час події.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги доводи сторони захисту про відсутність акту огляду на стан сп`яніння, як такі, що безумовно свідчать про наявність підстав для закриття провадження по справі.

Звертає увагу, що суд безпідставно відхилив доводи сторони захисту, що огляд мав проводитися за правилами ст. 266-1 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовицею. А оскільки такий огляд було проведено з порушенням, то він вважається недійсним.

Зазначає, що додане до протоколу направлення на огляд водія транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння від 27.04.2025 року слід визнати недопустимим, оскільки цей доказ отриманий з порушенням встановленого законом порядку.

Крім того, просить в разі визнання ОСОБА_1 винною в інкримінованому їй діянні, застосувати за аналогією закону ст. 69 КК України і не призначати їй додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік.

У додаткових поясненнях звертає увагу суду на порушення порядку проведення медичного огляду на стан сп`яніння, визначеного Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735. Таке порушення виявилось в тому, що огляд пропонували провести не в найближчому до місця зупинки медичному закладі, що ставить під сумнів законність дій працівників поліції.

Позиції сторін в суді :

В судовому захисник адвокат Ігнатов Є.Є. просив його апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в ній. Не заперечував проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , належним чином повідомленої про місце, день та час судового розгляду.

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення захисника та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_1 визнано винною в тому, що вона керувала транспортним засобом з явниким ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом водій відмовилася, чим порушила п. 2.5 ПДР та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд 1-ї інстанції при її розгляді належним чином врахував зазначені вимоги закону та обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а її вина підтверджується дослідженими судом 1-ї інстанції доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА № 093742 від 27.04.2025 р., з якого слідує, що 27.04.2025 р. о 20 годині 25 хвилин в с. Олександрівка, Черкаської отг, Краматорського району, Донецької області, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Nissan Navara номерний знак НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку водій відмовилася. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 останній були роз`яснені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, положення статті 63 Конституції України;

- направленням на огляд ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції 27.04.2025 о 20-30 год. до КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська» у м. Слов`янськ у зв`язку із виявленими ознаками сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, та її відмовою від проходження огляду;

- рапортом інспектора взводу 1 роти 3 БПП в м. Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП сержанта поліції І.Рябіна від 27.04.2025, відповідно до якого 27.04.2025 по вул. Центральна,1, в с. Олександрівка, Черкаської отг, Краматорського району, Донецької області під час патрулювання у складі екіпажу «Циклон 111» на підставі п.3. ч.1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» та п.7 ч.1 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» було зупинено тз Nissan Navara номерний знак НОМЕР_3 під керуванням військовослужбовиці ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_1 , під час спілкування з якою були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовилася. На ОСОБА_1 було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП;

-відеофайлами з Bodycam Motorola VB 400 Solutions № 474876 та відеореєстратора 70 MAI M300 на оптичному диску: export-gyf4c.mp4, IMG_1561.mp4, IMG_1562.mp4, долученого до протоколу, з яких вбачається, що ОСОБА_1 27.04.2025 о 20 годині 25 хвилин керуючи транспортним засобом Nissan Navara номерний знак НОМЕР_3 , була зупинена працівниками поліції під час руху, підтвердила факт вживання напередодні ввечері спиртних напоїв (20:28:31). Після того, як ОСОБА_1 працівником поліції було озвучені виявлені у неї ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук (20:28:43, 20:29:30), ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою Алкотестер Drager та у медичному закладі з підстав виявлених у неї ознак сп`яніння (20:29:50 20:30:00), на що ОСОБА_1 відмовилася від проходження такого (20:30:00). Під час роз`яснення ОСОБА_1 , що за такі порушення ПДР, а саме п.2.5, передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП, остання розуміючи наслідки вчиненого намагалася домовитися із поліцейським аби уникнути відповідальності, але під час фіксації ОСОБА_1 роз`ясняють норми п.1 ч.1 ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» (20:31:20-20:31:49). Також відеозаписом зафіксовано складання протоколу за ст. 130 КУпАП, з яким ОСОБА_1 була ознайомлена та який підписаний останньою без зауважень. Також ОСОБА_1 було роз`яснено про відсторонення її від керування транспортним засобом.

Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, такими, що доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапису подій, що мали місце 27.04.2025 року за участю ОСОБА_1 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.

В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).

Доводи сторони захисту щодо визнання відеозапису недопустимим через його небезперервність ні є слушними, оскільки закон вимагає відеофіксації обставин проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду, а не фіксування факту керування особою транспортним засобом, причини зупинки, оформлення адміністративного матеріалу, що може бути встановлено за допомогою інших доказів.

Та чи інша підстава зупинки транспортного засобу працівниками поліції не впливає на обов`язок водія, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за вимогою поліцейського та на настання відповідальності за відмову від проходження такого огляду.

Тож, суд першої інстанції вірно виснував, що незгода сторони захисту із причинами зупинки не позбавляє водія обов`язку на законну вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки такий обов`язок прямо передбачений п. 2.5 ПДР та не впливає на причину зупинки.

Судом першої інстанції надано оцінку долученому та дослідженому в судовому засіданні відеозапису на предмет доведеності інших фактичних обставин у справі. Так, суд обґрунтовано врахував відображену на відео поведінку ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейським, манеру мови і координацію рухів, а також прийняв до уваги сукупність всіх інших досліджених доказів по справі, керуючись внутрішнім переконанням, та обґрунтовано вважав доведеним, поза розумним сумнівом, факти керування ОСОБА_1 транспортним засобом, наявності в неї ознак алкогольного сп`яніння, і факт відмови останньої від проходження огляду на стан сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичній установі.

Досліджений відеозапис здійснено на підставі п. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», з метою фіксування правопорушення та у відповідності до вимог ч.2 ст. 266 КУпАП, у зв`язку з чим, виходячи із положень ст. 251 КУпАП, він є джерелом належних доказів у справі про адміністративне правопорушення.

З такими висновками суду погоджується і суд апеляційної інстанції.

Отже, включення камери, якою було зафіксовано відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відбулося з моменту початку виконання поліцейськими службових обов`язків, і тому у суду немає піддавати сумніву зміст даного відеозапису. Переривання відеозапису на час складання протоколу також не є достатньою підставою для висновку про відсутність у діях водія, який відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. З урахуванням наведеного, доводи апелянта в цій частині суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Апеляційний суд звертає увагу, що не лише відсутність заперечень з боку ОСОБА_1 щодо вчинення нею інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а і сукупність цієї обставини з іншими доказами у даній справі підтверджує вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Будь-яких порушень з боку працівників поліції чи їх упередженого ставлення або провокації з їх боку до особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при перегляді відеозапису суд не встановив, відображена у відеоматеріалах інформація відповідає обставинам, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення та встановлених під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції. Під час апеляційного розгляду не було надано будь-яких інших доказів, що спростовують такі фактичні обставини. Крім того, в матеріалах справи не містяться та стороною захисту не надано на час розгляду апеляційним судом доказів щодо оскарження дій працівників поліції щодо їх неправомірності.

Оскільки ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичній установі, не оспорюючи наявність у неї ознак алкогольного сп`яніння, наявність або відсутність відповідного направлення на огляд до медичного закладу не впливає на обставини, встановлені під час судового розгляду. Також, куди виписане таке направлення, тобто до якого медичного закладу, не має значення, оскільки водій відмовилась від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і у медичному закладі, та її відмова не була пов`язана з направленням її до не найближчого медичного закладу.

Так, з аналізу п.п. 7-10 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, направлення на огляд видається в разі згоди водія на проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я. Інструкція не містить норми, яка б зобов`язувала працівників поліції видавати таке направлення в разі відмови водія від проходження огляду.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає такими, що не підтверджуються матеріалами справи апеляційні доводи про визнання недопустимими, недостовірними та неналежними доказів у даній справі.

Отже, законність вимоги працівників поліції до ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння обумовлена виявленням у цього водія транспортного засобу ознак алкогольного сп`яніння, що прямо передбачено ст. 266 КУпАП та вимогами п. 2.5 ПДР.

Доводи сторони захисту, що протокол про адміністративне правопорушення серії АБА № 093742 від 27.04.2025 року, складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є належним доказом вини, вважаю необґрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи, вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою та містить всі необхідні складові, про які встановлено в ст.256 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що не лише на підставі вказаного протоколу про адміністративне правопорушення суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на чому наголошує сторона захисту, а врахував цей протокол як доказ вини у сукупності з іншими дослідженими судом доказами. Тому в цій частині доводи апелянта ні є слушними.

Доводи сторони захисту, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складений неуповноваженою особою, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки ст. 15 КУпАП встановлено, що за порушення, зокрема, правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Таким чином, під час судового розгляду достовірно встановлено, що поліцейський виконав всі вимоги чинного законодавства і вжив всі можливі дії в межах закону, порушень з його боку встановлено не було, у свою чергу водій ОСОБА_1 не виконала свій обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР не пройшла на законну вимогу поліцейського в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, судом встановлено, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які викладені в адміністративному протоколі, складеному стосовно неї, і є безсумнівними доказами порушення нею п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Що стосується доводів захисника про застосування положень ст. 69 КК України при обранні виду та міри покарання, апеляційний суд відхиляє їх за таких рідстав:

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Даний вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так й додатковий є безальтернативними.

У цьому випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

У цій справі апеляційний суд не вбачає підстав для застосування аналогії закону та не накладення додаткового стягнення на ОСОБА_1 як то позбавлення права керування транспортними засобома на підставі ст. 69 КК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також врахуванням особи правопорушника, з метою запобігання вчиненню нових правопорушень як самою правопорушницею, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.

Отже, адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушниці.

Постанова суду 1-ї інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника з доповненнями та скасування постанови суду 1-ї інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Ігнатова Є.Є. залишити без задоволення.

Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2025 року відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин