Житомирський апеляційний суд
Справа №291/615/25 Головуючий у 1-й інст. Федорчук І. В.
Номер провадження №33/4805/938/25
Категорія ст.124 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: захисника - адвоката Олянюка В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Олянюка Віталія Леонідовича, подану в інтересах ОСОБА_1 на постанову Ружинського районного суду Житомирської області від 24 червня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ружинського районного суду Житомирської області від 24 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 11 травня 2025 року о 13:10 год на 334 км а/д Кременець-Біла Церква-Ржищів-Канів-Софіївка, керуючи транспортним засобом DAF д/н НОМЕР_1 не врахував дорожню обстановку, стан автомобіля, особливості вантажу, не вибрав безпечну швидкість руху, в результаті чого не впорався з керуванням та здійснив перекидання транспортного засобу, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду адвокат Олянюк В.Л., діючи в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження відносно ОСОБА_1 за відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не дав належної і об`єктивної оцінки фактичним обставинам справи та наявним доказам, не допитав свідків, внаслідок чого ухвалив постанову з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення адвоката Олянюка В.Л., який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №342856 від 27.05.2025, ОСОБА_1 11 травня 2025 року о 13:10 год на 334 км а/д Кременець-Біла Церква-Ржищів-Канів-Софіївка, керуючи транспортним засобом DAF д/н НОМЕР_1 не врахував дорожню обстановку, стан автомобіля, особливості вантажу, не вибрав безпечну швидкість руху, в результаті чого не впорався з керуванням та здійснив перекидання транспортного засобу. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, потерпілих немає. Такі дії кваліфіковані поліцейським як порушення пункту 12.1. ПДР, за що статтею 124 КупАП передбачена адміністративна відповідальність.

В своїх письмових поясненнях суду водій ОСОБА_1 стверджує, що він об`їжджав яму на дорозі і автомобіль почало кидати в сторони, в результаті чого відбулося його перекидання.

В матеріалах справи містяться: письмові пояснення свідка ОСОБА_2 , який пояснив, що попереду його рухався автомобіль DAF, якого підкинуло і потягнуло на зустрічну смугу, а потім у кювет, де автомобіль перекинувся.

Судом першої інстанції також було досліджено:

- схему місця ДТП з додатком до нього, на який відображено місце перекидання ТЗ, зафіксовано пошкодження на автомобілі DAF д/н НОМЕР_1 , що характерні для перекидання;

- протокол перевірки технічного стану транспортного засобу № 01550-00079-25 від 31.01.2025, який свідчить про технічну справність на автомобіля DAF д/н НОМЕР_1 на час оформлення страхового поліса.

Проаналізувавши вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що виразилося у порушення ним п. 12.1 ПДР України.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

При оцінці доказів суд реалізує стандарт більшої переконливості, при якому цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду було дотримано у достатньому обсязі і висновок суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду, грунтуються на належних та допустимих доказах.

Так, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.

Зазначена норма є бланкетною і при встановленні винуватості особи необхідно встановити пункт ПДР України, який порушено водієм і який, окрім того, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із останнім.

Характеризуючою ознакою дорожньо-транспортної пригоди є те, що при зіткненні двох або більше транспортних засобів, порушення ПДР України може бути допущено усіма його учасниками, але у причинно-наслідковому зв`язку із пригодою можуть бути порушення одного із водіїв.

Причинно-наслідковий зв`язок між пригодою та порушенням ПДР України встановлюється у кожному конкретному випадку на підставі повного і всебічного дослідження доказів зібраних працівниками поліції та наданих учасниками.

Тобто тільки ті порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків, а отже перебувають із ними у причинному зв`язку.

Свій висновок суд, з посиланням на схему місця ДТП з додатком, протокол перевірки транспортного засобу, вищевказані письмові пояснення, належним чином обґрунтував порушенням водієм ОСОБА_1 вимог п. 12.1 ПДР України (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), що знаходиться у причинному зв`язку із виникнення даної ДТП.

Реалізовуючи стандарт більшої переконливості, суд обґрунтовано не прийняв до уваги пояснення водія ОСОБА_1 про те, шо причиною дорожньо-транспортної пригоди стало пошкодження дорожнього покриття.

Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно підпункту 10 п. 4 розділу ІХ «Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП» Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі Інструкція), на схемі місця ДТП графічно зображуються та фіксуються об`єкти, зокрема: розміри та розміщення дефектів дорожнього покриття.

При цьому, при наявності порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, що спричинили створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів, вантажів, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (ст. 140 КУпАП) складається акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідними замірами та схемою про пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху тощо (п. 3 розділу ІІ Інструкції).

Таким чином, наявність пошкоджень дорожнього покриття на місці ДТП, яке могло слугувати причиною створення аварійної обстановки, може бути підтверджено відповідними належними та достовірними доказами: актом обстеження ділянки, схемою місця ДТП, фото та відеоматеріалами, а причинний зв`язок між наявністю останніх та виникненням ДТП з пошкодженням ТЗ, висновком експертизи та/або постановою про притягнення винної особи за ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Поясненнями свідків про стан дорожнього покриття вказані обставини не можуть встановлюватися, оскільки останні не містять інформації щодо предмета доказування дотримання водієм безпечної швидкості з урахуванням дорожнього обстановки, причинного зв`язку між наявністю пошкодження дорожнього покриття та виїздом ТЗ у кювет тощо.

Отже, матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що на проїзній частині а/д Кременець-Біла Церква-Ржищів-Канів-Софіївка у місці ДТП маються пошкодження дорожнього полотна, які могли призвести до втрати контролю водієм над ТЗ, а також їх причинний зв`язок із ДТП, дотримання ОСОБА_1 безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки, бездіяльності працівників поліції при оформленні матеріалів ДТП.

Доводи скарги не впливають на правильність вирішення справи судом першої інстанції, оскільки доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Отже, суд першої інстанції, на підставі досліджених доказів, з урахуванням принципу більшої переконливості, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини водія ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, яке пов`язано із порушенням п. 12.1 ПДР України, тобто причинно-наслідковому зв`язку із його діями та дорожньо-транспортною пригодою. Іншого судом не встановлено.

Додаткових об`єктивних доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції або свідчили б про порушення норм КУпАП при прийнятті рішення суддею, а також відповідних додаткових доказів в апеляційній скарзі не наведено і до апеляційного суду не надано. Досліджені судом докази є достатніми для висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, як і підстав для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Олянюка Віталія Леонідовича, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Ружинського районного суду Житомирської області від 24 червня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь