КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 357/4518/25

10 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі судді Судової палати з розгляду цивільних справ- Ратнікової В.М.

при секретарі -Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Олійника Олега Олександровича на постановуБілоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2025 року в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в :

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2025 року визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, 20 червня 2025 року захисник ОСОБА_1 адвокат Олійник Олег Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2025 року, звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 172-6 КУпАП, обмежившись усним зауваженням та закрити провадження у справі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вважає оскаржувану постановутакою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема,положень статті 22 КУпАП, якою передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у зв?язку з малозначністю, навіть у випадку встановлення складу правопорушення, а тому така постанова підлягає скасуванню повністю в апеляційному порядку, а провадження у справі підлягає закриттю.

Зазначає, що адвокатом Олійником О.О. в рамках розгляду справи було подано клопотання про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі малозначності порушення та закриття провадження у справі. Безпосередньо у клопотанні про звільнення від адміністративної відповідальності на підставі малозначності порушення та під час участі в судових засіданнях стороною захисту ОСОБА_1 наголошувалося, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, щиро розкаявся у вчиненому, вчинив правопорушення з недбалості, відсутні обставин, що обтяжують відповідальність, відсутняреально заподіяна істотна шкода суспільним чи державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, які охороняються законом, що суттєво знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого та, як наслідок, призводить до малозначності діяння, тому сторона захисту вважає, що провадження по справі слід закрити, обмежитись усним зауваженням.

А також зазначає, що дане правопорушення ОСОБА_1 вчинив вперше, а склад даного правопорушення є формальним, тобто таким, що не передбачає настання будь-яких реальних негативних наслідків, що є підставою для звільнення останнього від адміністративної відповідальності на підставі малозначності.

Однак, судом першої інстанції не взято до увагидоводи сторони захисту про те, що склад даного правопорушення є формальним, а обставини вчинення правопорушення істотно впливають на прийняття рішення і дають можливість звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП, суд не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП, в силу яких стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність.

Стаття 22 КУпАП передбачає: при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Вважає, що у справі наявні всі підстави для застосування цієї норми: ??правопорушення вчинене вперше; ??відсутні обставини, що обтяжують відповідальність; ??є обставини, що пом?якшують відповідальність (щире розкаяння, позитивна характеристика, активна громадянська позиція); ??правопорушення не становить реальної суспільної небезпеки.

Вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові безпідставно послався лише на формальну багатократність (три декларації) та хронологічний проміжок їх подання, не врахувавши, що фактично подання усіх трьох декларацій було здійснено в один день, одразу після першого ж нагадування, тобто, єдиним діянням, обумовленим одним і тим же суб?єктивним фактором - непоінформованістю.

Отже, на підставі вищевикладеного, враховуючи, що ОСОБА_1 раніше до аміністративної відповідальності не притягувався, щиро розкаявся у вчиненому, вчинив правопорушення з недбалості, відсутні обставин, що обтяжують відповідальність, відсутняреально заподіяна істотна шкода суспільним чи державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, які охороняються законом, що суттєво знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого та, як наслідок, призводить до малозначності діяння.

В судовому засіданні апеляційного суду особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Олійник Олег Олександрович повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили скаргу задовольнити.

Прокурор Київської обласної прокуратури Сироватка Володимир Володимирович в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував посилаючись на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-6 КУпАП підтверджена належними доказами та визнана самим ОСОБА_1 . Вважає, що адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією не може бути визнане малозначним. ОСОБА_1 не надано доказів того, що несвоєчасне подання ним щорічних декларацій за 2021 рік, за 2022 рік та за 2023 рік було обумовлене поважними причинами.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення ОСОБА_1 , його захисника Олійника О.О., та прокурора Сироватки В.В., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права, свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 172 6 КУпАП та, призначаючи йому, відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн., суд першої інстанції посилався на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, встановлена матеріалами справи про адміністративні правопорушення, а саме:

даними протоколу про адміністративне правопорушення № 3591 від 28.03.2025 року; даними протоколу про адміністративне правопорушення № 3592 від 28.03.2025 року; даними протоколу про адміністративне правопорушення № 3593 від 28.03.2025 року;

рішенням від 30.11.2020 року № 01-01/2020 Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області;

постановою № 37 від 03.11.2020 року Маловільшанської сільської територіальної виборчої комісії Білоцерківського району Київської області;

протоколом від 25.10.2020 року Маловільшанської сільської територіальної виборчої комісії Білоцерківського району Київської області про результати голосування з виборів депутатів Маловільшанської сільської ради у багатомандатному виборчому окрузі № 6;

скріншотом документів поданих ОСОБА_1 до реєстру;

роздруківкою з Єдиного Державного реєстру декларацій про послідовність дій користувача, відповідно до якої ОСОБА_1 подав декларації 17.03.2025 р.;

науково-експертним висновком на запит Генеральної прокуратури України у справі про правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ст. 172-15 КУпАП «Порушення встановлених законом обмежень щодо одержання подарунків» щодо виявлення адміністративного правопорушення;

листом комітету з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності Верховної ради України № 04-18/10-1584 від 11.09.2018;

Положеннями про Управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Крім того, ОСОБА_1 в судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Із такими висновками суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення № 3591 від 28.03.2025 року, ОСОБА_1 , депутат Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області, являючись суб?єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов?язаних з корупцією, згідно з пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону N?1700-VII та приміткою до ст. 172-6 КУпАП, на якого поширюється дія Закону N?1700-VII, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 розділу VII та п. 2' розділу ХІІІ Закону N?1700-VII, несвоєчасно 17.03.2025року, без поважних причин, подавши щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік, вчинив адміністративне правопорушення, пов?язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В наданих поясненнях ОСОБА_1 визнає факт несвоєчасного подання ним декларації за 2021 рік, проте зазначає, що це не був з його боку злий умисел чи приховування доходів, оскільки всі його доходи є офіційними і ним сплачені податки.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 3592 від 28.03.2025 року ОСОБА_1 , депутат Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області, являючись суб?єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов?язаних з корупцією, згідно з пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону N?1700-VII та приміткою до ст. 172-6 КУпАП, на якого поширюється дія Закону N?1700-VII, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 розділу VII та п. 2' розділу ХІІІ Закону N?1700-VII, несвоєчасно 17.03.2025року, без поважних причин, подавши щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік, вчинив адміністративне правопорушення, пов?язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В поясненнях щодо несвоєчасного подання ним декларації за 2022 рік ОСОБА_1 визнає даний факт, проте зазначає, що це не був злий умисел чи прикриття доходів, оскільки всі його доходи є офіційними і ним сплачені податки. Декларація подана невчасно тому, що він не мав достатньо інформації про відновлення термінів подання декларації у зв'язку із воєнним станом.

З протоколу про адміністративне правопорушення № 3593 від 28.03.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , депутат Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області, являючись суб?єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов?язаних з корупцією, згідно з пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону N?1700-VII та приміткою до ст. 172-6 КУпАП, на якого поширюється дія Закону N?1700-VII, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 розділу VII та п. 2' розділу ХІІІ Закону N?1700-VII, несвоєчасно 17.03.2025року, без поважних причин, подавши щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, вчинив адміністративне правопорушення, пов?язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 щодо несвоєчасного подання декларації за 2023 рік, він визнає даний факт, проте зазначає, що це не був злий умисел чиукриття доходів, оскільки всі його доходи є офіційними і ним сплачені податки.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року, повноваження депутата ради починаються з моменту офіційного оголошення відповідною територіальною виборчою комісією на сесії ради рішення про підсумки виборів та визнання повноважень депутатів і закінчуються в день першої сесії ради нового скликання.

Згідно з ч. 3 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» на депутатів місцевих рад поширюється дія Закону № 1700-VII, згідно з якою депутати місцевих рад зобов`язані щороку до 1 квітня подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, а також дотримуватися інших вимог фінансового контролю, передбачених Законом.

Відповідно до п. п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Отже, ОСОБА_1 , будучи депутатом Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області, є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону № 1700-VII та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Згідно з приміткою до ст. 172-6 КУпАП суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частини 1 та 2 ст. 45 Закону № 1700-VII, зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 45 Закону № 1700-VII визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в» - «г» пункту 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі декларація) за минулий рук за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону № 1700- VII НАЗК, з метою виконання покладених на нього повноважень, має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти. Нормативно-правові акти НАЗК підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, що зазначено у ч. 5 ст. 12 Закону № 1700-VII.

Відповідно до пп. 1 п. 2 розділу ІІ Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом НАЗК від 23.07.2021 року № 449/21 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.07.2021 року за № 987/36609, щорічна декларація, декларація, яка подається у період з 00:00 год. 01 січня до 00:00 год. 01 квітня. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» 24.02.2022 року затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, яким в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 року та який діє і на даний час.

Законом України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або війни» від 03.03.2022 року № 2115-IX установлено, що фізичні особи, фізичні особи-підприємці, юридичні особи подають облікові, фінансові, бухгалтерські, розрахункові, аудиторські звіти та будь-які інші документи, подання яких вимагається відповідно до норм чинного законодавства в документальній та/або в електронній формі протягом трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни за весь період неподання звітності чи обов`язку подати документи.

Абзацом 4 ч. 2-7 Розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону № 1700-VII установлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» здійснення заходів фінансового контролю, передбачених розділом VII цього Закону, відновлюється у повному обсязі та здійснюється у порядку та строки, визначені цим Законом. Вказаний Закон набрав чинності 12.10.2023 року .

Відповідно до абз. 1 ч. 2-7 Розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону № 1700-VII, особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.

Таким чином, з 12.10.2023 відновлено здійснення заходів фінансового контролю, передбачених розділом VII Закону України № 1700-VII.

Таким чином, у ОСОБА_1 виник обов`язок подати щорічну декларацію за 2021 рік упродовж часу з 00:00 год. 01.01.2022 по 23:59 год. 31.01.2024 (граничний строк), за 2022 рік упродовж часу з 00:00 год. 12.10.2023 по 23:59 год. 31.01.2024 (граничний строк), за 2023 рік упродовж часу з 00:00 год. 01.01.2024 по 23:59 год. 31.01.2024 (граничний строк).

01.02.2024 року в 00:00 год. ОСОБА_1 порушив порядок, передбачений ст. 45 Розділу VII «Фінансовий контроль» та п. 2-7 Розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону № 1700-VII.

ОСОБА_1 з 2021 по 2023 рік був суб`єктом, на якого поширюються вимоги Закону № 1700-VII, тому він повинен був подати щорічну декларацію за 2021, 2022, 2023 роки до 31.01.2024 включно.

Як вбачається з матеріалів справи щорічну декларацію за 2021 рік ОСОБА_1 подав 17.03.2025 року о 10 год. 06 хв.; щорічну декларацію за 2022 рік подав 17.03.2025 року о 10 год. 41 хв.; щорічну декларацію за 2023 рік подав 17.03.2025 року о 10 год. 54 хв., тобто, несвоєчасно, без поважних причин,

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи особою, на яку відповідно до п.п. «б» п. 1 ч.1 ст. 3 Закону № 1700-VII поширюється дія цього Закону, несвоєчасно 17.03.2025 року подав без поважних причин щорічні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік, за 2022 рік та за 2023 рік.

Доводи апеляційної скарги не заперечують факту несвоєчасного подання декларацій ОСОБА_1 , та висновків суду першої інстанції в частині винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а зводяться до необхідності застосування судом ст. 22 КУпАП та звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчинених адміністративних правопорушень , обмеження усним зауваженням.

Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, щиро розкаявся у вчиненому, вчинив правопорушення з недбалості, відсутні обставин, що обтяжують відповідальність, відсутня реально заподіяна істотна шкода суспільним чи державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, які охороняються законом, що суттєво знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого та, як наслідок, призводить до малозначності діяння, тому, сторона захисту вважає, що провадження по справі слід закрити і обмежитись усним зауваженням, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на те, адміністративні правопорушення вчинені ОСОБА_1 , передбачені ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не можуть бути визнані малозначними, оскільки є корупційними правопорушеннями, тяжкість яких обумовлена ступенем недовіри суспільства до осіб, уповноважених на виконання функцій місцевого самоврядування.

З огляду на підвищену суспільну небезпечність адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, які вчинено ОСОБА_1 , за відсутності інших обставин, які її знижують, окрім того що він вчинив адміністративні правопорушення вперше, з метою дотримання принципів запобігання та протидії корупції, в тому числі відкритості та прозорості діяльності органів державної влади, апеляційний суд вважає за неможливе звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчинених правопорушень за ст. 22 КУпАП,як про це просить захисник.

Адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, згідно ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, всупереч доводам апеляційної скарги, не передбачає лише умисної форми вини, оскільки сама диспозиція цієї норми передбачає, що вказане адміністративне правопорушення може бути вчинено як умисно, так і з необережності.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що несвоєчасне подання ОСОБА_1 декларації зумовлено поважними причинами.

Доводи апеляційної скарги про те що, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення вказаних правопорушень, суд не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП, в силу яких стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами, та при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого пом?якшують і обтяжують відповідальність, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на наступне.

Як вбачається із висновку суду першої інстанції, обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 , суддя визнає, відповідно до ст. 34 КУпАП, щире каяття винного. Обставин, що обтяжують відповідальність, суддею не встановлено. При цьому, суд враховує ту обставину, що ОСОБА_1 вчинено три адміністративні правопорушення, пов`язані із корупцією. Щорічні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021, за 2022 та за 2023 рік подані ним із значним пропуском терміну їх подачі лише 17.03.2025, тобто через 1 рік 2 місяці після визначеного законом терміну, що, на переконання судді, виключає малозначність діяння.

За таких обставин, суддя вважав за неможливе звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності згідно із ст. 22 КУпАП, за малозначністю вчинених ним правопорушень.

Тобто, судом першої інстанції при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення за вчиненіправопорушення було враховані всі обставини та була надана їм відповідна оцінка.

Із вказаним висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що суд першої інстанції фактично визначив ОСОБА_1 мінімальне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Зазначене свідчить про вичерпання можливостей врахування зазначених обставин.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду та вказували на незаконність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, чи на обставини, які б свідчили про відсутність його вини у вчиненому.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 адвоката Олійника Олега Олександровича.

Керуючись, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Олійника Олега Олександровича залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: