Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2261/24 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О.
Номер провадження №33/4805/527/25
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката Шклярук Юлії Леонідівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 березня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 09.11.2024 о 17:46 год в м.Радомишль по вул.Русанівській, 87, Житомирського району Житомирської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом «NISSAN X TRAIL», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запахом алкоголю з порожнини рота, порушенням мови, порушенням координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у найближчому медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КупАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду адвокат Шклярук Ю.Л. в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з вчиненням особою дій в стані крайньої необхідності. Вказала, що в матеріалах справи відсутні докази порушення ОСОБА_1 положень ПДР, які б відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під його керуванням. Отже, на її думку, всі наступні вимоги поліцейських ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати, а складені відносно її підзахисного процесуальні документи не можуть бути належними та допустимими доказами у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Просила звернути увагу, що після зупинки автомобіля ОСОБА_1 працівники поліції не мали ніяких претензій до останнього відносно реєстрації транспортного засобу, окрім того, рапорт поліції вважає надуманим. Також, зазначила, що того дня ОСОБА_1 відвозив до лікарні малолітнього сина своєї співмешканки ОСОБА_2 , який себе погано почував. Сам ОСОБА_1 також знаходився в хворобливому стані, приймав ліки від серця, деякі навіть на спиртовій основі і не хотів сідати за кермо автомобіля, але у дитини стан погіршувався і ОСОБА_1 вимушений був їхати у лікарню. Після того, як дитині в лікарні надали медичну допомогу, вони поїхали додому, але в кінці вул.Русанівська, при виїзді на дорогу на с.Глухів-ІІ, їх автомобіль безпідставно зупинили працівники поліції. Посилаючись на ст.ст.17, 18 КУпАП, захисник наголосила, що дії ОСОБА_1 були виправданими в даній ситуації та спрямовані на збереження здоров`я дитини, оскільки останній діяв у стані крайньої необхідності. Також послався на відсутність безперервної відеофіксації, на якій не відображено розмову поліцейського із ОСОБА_1 , який неодноразово пояснював, що сів за кермо, щоб відвести дитину в лікарню, на що йому працівник поліції сказав, щоб він про це все розповів у суді. Отже фактично ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду на місці.

Належним чином повідомлені про місце і час судового засідання ОСОБА_1 та його захисник Шклярук Ю.Л. до суду апеляційної інстанції не з`явились, будь-яких клопотань на адресу суду не направляли, а тому суд розглянув справу у його відсутність, що відповідає ч.6 ст.294 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст.251 КУпАП.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №169867 від 09.11.2024 вбачається, що ОСОБА_1 09.11.2024 о 17:55 год в м.Радомишль по вул.Русанівській, 87, Житомирського району Житомирської області керував транспортним засобом «NISSAN X TRAIL», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запахом алкоголю з порожнини рота, порушенням мови, порушенням координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, також в найближчому медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).

За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а у разі незгоди особи на проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно вимог ч.1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №169867 від 09.11.2024 (а.с.2); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 09.11.2024 (а.с.3); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2024 (а.с.4); розписками про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.ст.55, 56, 59, 63 Конституції України та ст.268 КУпАП і про порядок застосування спеціального технічного засобу (а.с.5, 8); розпискою про ознайомлення водія з вимогами ч.1 ст.266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом (а.с.6); розпискою щодо передачі керуванні особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування (а.с.7); рапортом поліцейського СРПП ВП №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області Карпенка І. (а.с.9); свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/5584 від 11.10.2024 (а.с.10); відеозаписом обставин події (а.с.14).

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку і дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводами апеляційної скарги висновків суду не спростовано.

На наявному в матеріалах справи відеозаписі із нагрудної камери поліцейського та автомобільного відеореєстратора об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення та в достатньому обсязі для вирішення питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 . Даний доказ є належним і допустимим, оскільки не має ознак переривання чи монтування під час фіксації обставин, які мають значення для справи.

Як вбачається з відеозапису, водій ОСОБА_1 беззаперечно відмовився виконати законну вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння як з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, так і в найближчому закладі охорони здоров`я, чим порушив п.2.5 ПДР.

Відеозаписом підтверджено, що дії працівників поліції відповідали вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735 та ст.266 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Слід зазначити, що після зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 були надані відповідні пояснення щодо мотивів зупинки та повідомлено про наявність ознак алкогольного сп`яніння, а тому подальші дії ОСОБА_1 регламентувалися нормами п.2.5 ПДР та не знаходяться у причинному зв`язку з його незгодою з діями працівників поліції стосовно зупинки автомобіля. Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння чи в іншому неадекватному стані, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п.2.5 ПДР України.

Посилання захисника на те, що рапорт працівника поліції не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення є безпідставними, оскільки обставини, викладені у рапорті працівника поліції, підтверджується та узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про вчинення ОСОБА_1 правопорушення у стані крайньої необхідності з метою усунення небезпеки для життя та здоров?я дитини, то слід зазначити наступне.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства. Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Однією з найважливіших умов правомірності акту крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

В даному випадку дії ОСОБА_1 не можна вважати вчиненими в умовах крайньої необхідності, оскільки в ситуації, що склалася, ОСОБА_1 принаймні міг викликати швидку допомогу або скористатися послугами таксі. Тому, долучені до скарги документи з медичного закладу, не спростовують висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні та не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Судове рішення, на яке у апеляційній скарзі посилається захисник, не має преюдиційного значення для вирішення даної справи за встановлених у ній обставин.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст.ст.245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Зміст постанови відповідає вимогам статей 283, 284 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Шклярук Юлії Леонідівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 березня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич