Справа № 157/1048/25
Провадження №3/157/720/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року місто Камінь-Каширський

Суддя Камінь-Каширського районного суду Волинської області Антонюк О.В., з участю секретаря судового засідання Солошик Д.В., особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , адвоката Мазурика П.А., потерпілої ОСОБА_2 , адвоката Дмитрук Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справи про адміністративні правопорушення, що надійшли від Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , пенсіонер,

за частинами 1, 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП України),

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 12 травня 2025 року близько 19 год 00 хв за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство, яке виразилося у неправомірних діях економічного характеру, а саме позбавив свою колишню невістку ОСОБА_2 доступу до житлового будинку по АДРЕСА_2 , в якому вона проживає, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КпАП України.

Крім того, ОСОБА_1 12 травня 2025 року близько 19 год 00 хв за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство, яке виразилося у неправомірних діях економічного характеру, а саме позбавив своїх малолітніх, неповнолітніх внуків ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доступу до житлового будинку по АДРЕСА_2 , в якому вони проживають, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю неповнолітньої та малолітніх потерпілих, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КпАП України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні зазначених адміністративних правопорушень не визнав та пояснив, що його колишня невістка та внуки з жовтня 2024 року не живуть у житловому будинку по АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 перевела дітей в інший садочок і переїхала проживати до сестри у АДРЕСА_3 син ОСОБА_6 , який з травня 2024 року перебуває на заробітках за кордоном, у Польщі, і якому належить цей житловий будинок на праві власності, адже він цей будинок подарував йому, попросив його провітрювати у цьому житлі, та оскільки колишня невістка не давала йому ключів від будинку, тому він поміняв замок у вхідних дверях. 12 травня 2025 року його колишня невістка ОСОБА_2 та її сестра ОСОБА_7 , приїхавши до житлового будинку у час, коли він перебував на полі, поставили дітей на порозі та їх фотографували, мовляв дідусь у будинок не пускає. До нього прийшов ДОП і сказав йому відкрити двері у житловий будинок, що він і зробив. У зазначеному будинку його колишня невістка ОСОБА_2 проживала близько 10 років, а його внуки проживали у ньому з дня їх народження. Замок на дверях будинку він поміняв у 2025 році, про заміну замка колишній невістці не повідомив. Коли він знаходився у зазначеному житлі вже після того як змінив замок, то бачив у дитячій кімнаті одяг дітей. Станом на 12 травня 2025 року у нього був ключ від замка вхідних дверей житлового будинку по АДРЕСА_2 , а у його колишньої невістки не було. З того часу як колишня невістка з дітьми виселилася із зазначеного житла, то вона більше жодного дня у ньому не проживала, лиш приїжджала взяти одяг та консервацію. Його син дозволив йому збити замок і почепити свій, щоб мати змогу провітрювати будинок. Бойлера і газову плиту, які знаходилися у будинку, він виніс у гараж. Бойлер не був підключений у житлі, він виніс його у гараж за вказівкою свого сина.

На теперішній час ОСОБА_2 почепила свій замок на вхідних дверях зазначеного житлового будинку і він не має до будинку доступу.

Адвокат Мазурик П.А. у судовому засіданні просив провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративних правопорушень та в обгрунтування доводів зазначив, що згідно з відеозаписом, на який посилається потерпіла, відеофіксація проводилася у житловому будинку, і це вказує на те, що ОСОБА_1 не чинив перешкод для входу у приміщення. Оскільки власник житлового будинку попросив у свого батька ОСОБА_1 здійснювати нагляд за будинком, а останній виявив, що наявний у нього ключ від вхідних дверей замка не підходить, тому почепив свій замок на двері, щоб мати доступ до будинку. ОСОБА_1 не перешкоджав потерпілій та її дітям користуватися будинок, остання у будь-який час, приїхавши, могла попросити в ОСОБА_1 ключ від вхідних дверей, але вона не просила.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_1 , його винуватість у вчиненні зазначених адміністративних правопорушень підтверджується дослідженими у судовому заасіданні доказами.

З показань потерпілої ОСОБА_2 вбачається, що у серпні 2024 року їй зателефонував чоловік і повідомив, що подає заяву про розірвання шлюбу. Рішенням суду від 15 жовтня 2024 року шлюб між нею та ОСОБА_6 розірвано. З жовтня 2024 року вона вийшла на роботу. Вона радилася із колишнім свекром щодо цього питання, останній казав, що самій з дітьми їй буде важко, і запропонував щоб їй допомагала її сестра. Діти почали хворіти, потребували догляду, вона працювала, і одній їй було важко. Її сестра ОСОБА_7 запропонувала їй тимчасово переїхати проживати до неї у м. Камінь-Каширський, на що вона погодилася. 27 листопада 2024 року вона поїхала з дітьми на тимчасове проживання до сестри, взяла лише деякі свої та дітей речі. Вона часто продовжувала приїжджати до свого зареєстрованого місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своїми дітьми, адже у будинку залишалися її та дітей речі, спільно нажите з чоловіком майно, і діти часто хотіли їхати до місця свого постійного проживання, проживати у будинку. У неї був ключ від дверей житлового будинку, вона з дітьми у будь-який час приїжджали до свого житла, також ключ був у колишнього свекра ОСОБА_1 . В один з днів, коли вона з дітьми приїхала до свого постійного місця проживання, то виявила відсутність у будинку телевізора. Її старша дочка зателефонувала до матері чоловіка ОСОБА_8 , і остання повідомила, що дійсно забрала телевізор. Іншого разу, коли вона вкотре приїхала до свого помешкання, то виявила відсутність бойлера. 10 травня 2025 року, коли вона у черговий раз приїхала до свого житла, то виявила відсутність пульверизатора, а коли звернулася по цьому питанню до колишнього свекра ОСОБА_1 , то останній розкричався, повідомивши, що вона у цьому житлі ніхто і він її зніме з реєстрації. Станом на 10 травня 2025 року на вхідних дверях її житла був ще її замок, ключ від нього також мав ОСОБА_1 . Після відкриття цього замка, в цей же день виявилося, що замок пропав, а тому вона не мала чим закрити двері будинку. Її сусідка дала їй інший замок, яким в цей же день вона закрила двері будинку і повідомила ОСОБА_1 таке: якщо він змінить замок на вхідних дверях її помешкання, то вона викличе поліцію. Коли ж вона 12 травня 2025 року знову приїхала з дітьми до свого житла, то її замок висів на підвіконні, а вхідні двері будинку були зачинені іншим замком, ключа від якого у неї не було. Оскільки вона та її діти не могли потрапити до свого житла, тому на місце події викликала поліцію. Один з поліцейських, який прибув на місце події, пішов до ОСОБА_1 , а інший залишився біля них. Поліцейських сказав ОСОБА_1 відкрити двері її житла, що й останній зробив. Крім того, ОСОБА_1 сказав, що відріже газ, світло, і щоб вона всі речі з будинку забирала. Її неповнолітні діти бігали і чули це все, почали збирати у пакети речі. 12 травня 2025 року вона також виявила відсутність у будинку плити для приготування їжі. До 10 травня 2025 року доступ до її та дітей житла також мав ОСОБА_1 , але оскільки з будинку почали пропадати речі, діти нервувалися, замок, який висів, пропав, тому вона повісила на двері інший замок, який взяла у сусідки і попередила ОСОБА_1 , якщо той поміняє замок без її відому, то викличе поліцію. Однак 12 травня 2025 року, коли вона з дітьми приїхала до постійного місця проживання, то замок був змінений і в будинок не можливо було потрапити. Після приїзду на місце події поліцейських, ОСОБА_1 відкрив вхідні двері будинку своїм ключем до замка, який він самовільно змінив. Хоча з листопада 2024 року вона не ночувала постійно у зазначеному будинку, однак як вона, так і діти вважають цей будинок своїм помешканням, діти зберігають у нього свої особисті речі, часто приїжджали щоб їх взяти, а коли не могли потрапити до будинку, то дуже засмучувалися, нервувалися і запитували її, чому дід з ними так не добре вчиняє. 12 травня 2025 року ОСОБА_1 , відкривши за вказівкою поліцейського двері будинку, вказав їй забирати речі і після цього двері зачинив своїм замком. Вже у червні 2025 року, коли вона з дітьми приїхала до свого помешкання, ОСОБА_1 на її прохання відкрив їй двері, та після цього вона на двері будинку почепила свій замок. Поділу майна між нею та її чоловік не було. На цей час вона не може проживати у своєму житлі, оскільки колишній свекор та свекруха зробили його непридатним для проживання, бойлер винесли, плиту для приготування їжі винесли, телевізор забрали. Останні не дозволяють їй жити у цьому помешканні. Як вони, так і її колишній чоловік (батько її трьох неповнолітніх, малолітніх дітей) кричать, що вона не має права жити у цьому житловому будинку. Однак, саме цей житловий будинок є її та дітей постійним місцем проживання, в якому вони зареєстровані і з якого не виселялися. У будинку знаходяться її особисті речі, речі дітей, одяг, книги та інше майно, у тому числі нажите під час шлюбу з ОСОБА_6 .

Згідно з рапортом, зареєстрованим в ІТС ІПНП за № 9810 від 22 травня 2025 року, заявниця ОСОБА_2 повідомила до поліції про те, що 12 травня 2025 року близько 19 год 00 хв колишня свекруха та свекор ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , у період її відсутності замінили навісний замок вхідних дверей житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , чим обмежили її ( ОСОБА_2 ) та її дітей у користуванні житлом.

З пояснень у судовому засіданні свідка ОСОБА_7 вбачається, що до розірвання шлюбі між ОСОБА_6 та її сестрою ОСОБА_2 , в останньої зі свекром ОСОБА_1 були хороші стосунки, але після розірвання шлюбу погіршилися. Її сестра ОСОБА_2 після розірвання шлюбу вирішила вийти на роботу до закінчення декретної відпустки щоб відволіктися хоч трохи від сімейних проблем. Оскільки з трьома дітьми сестрі було важко, вона запропонувала їй свою допомогу, у зв`язку з чим запропонувала їй переїхати тимчасово проживати до неї у м. Камінь-Каширський. Однак всі речі сестри, речі дітей, все інше майно, необхідне для подальшого проживання, залишилися за їх зареєстрованим місцем проживання. Вони часто автомобілем разом з дітьми їздили до місця постійного проживання, а сестра навіть їздила автобусом. Згодом сестра почала помічати, що з будинку пропадають речі, спочатку телевізор, потім бойлер, інші речі. Одного разу сестра ОСОБА_2 приїхала до будинку щоб взяти пульверизатор, однак його не було на місці, а тому старша її дочка побігла до діда ОСОБА_1 за цим пульверизатор. Останній пульверизатор дав, однак сказав його привезти йому, на що сестра ОСОБА_2 сказала, що не привезе, оскільки він їй потрібен і він її. В свою чергу ОСОБА_1 запитав, скільки сестра ще буде їздити до будинку, та зателефонував синові ОСОБА_9 , який підтвердив, що пульверизатор її. В цей день виник конфлікт між її сестрою, ОСОБА_1 та колишньою свекрухою сестри, і сестра дуже була знервована, в останньої трусилися руки і ноги. Через сильний стрес сестра забула зачинити двері будинку та вже їдучи автомобілем до сусідки згадала, що не зачинила двері. Коли вони повернулися до будинку, то сестра виявила, що не було замка, на який вона закривала двері, а також у будинку не було газової плити. Вони взяли інший замок у сусідки і зачинили двері. Згодом замок від вхідних дверей будинку сестра знайшла у багажнику автомобіля. У понеділок 12 травня 2025 року вона, її сестра та діти знову приїхали до будинку, на дверях був вже інший замок, а не той, на який зачиняла двері її сестра, і тому ні сестра, ні діти не могли потрапити до свого житла, у зв`язку з чим сестра викликала поліцію. Прийшов ОСОБА_1 та відчинив замок своїм ключем, а колишня свекруха ОСОБА_8 говорила її сестрі за телевізор, який забрала, мовляв він сестрі не належить. Ці події вона відзняла на відеозапис, який надала працівникам поліції. У зв`язку з перешкодами для проживання в житлі у її сестри погіршився стан здоров`я, остання почала приймати антидепресанти, постійно збуджена та знервована. ОСОБА_1 не дав її сестрі ключ від замка вхідних дверей для доступу до житла. 12 травня 2025 року у присутності працівників поліції ОСОБА_1 відчинив своїм ключем замок вхідних дверей, після цього поліція у нього запитала, а де замок від будинку, на що він відповів, що замок ОСОБА_2 повісить на могилу, а також погрожував звернутися до відповідних установ для відключення в житлі газу, світла, вказував, що зробить житло непридатним для користування. Її сестра та діти взяли у будинку необхідні їм речі, після чого ОСОБА_1 своїм ключем закрив вхідні двері, ключ він її сестрі ОСОБА_2 не дав і деякий час ні сестра, ні діти не мали доступу до свого помешкання. Старшій дочці сестри - Ані потрібно було взяти у будинку свій одяг у зв`язку з випускним, то вона змушена була дзвонити до діда ОСОБА_1 та просити, щоб він відчинив їй двері будинку. Вона (свідок) є внутрішньо переміщеною особою, проживає у м. Камені-Каширському у квартирі своєї старшої сестри, яка з чоловіком на цей час перебуває у Німеччині. Її сестра ОСОБА_2 та неповнолітні діти останньої іншого житла, окрім того, в якому зареєстровані і яке є їхнім постійним місцем проживання, не мають.

З відеозапису, долученого до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що ОСОБА_2 була сильно знервована, запитувала у ОСОБА_1 , де його совість, а останній їй повідомив, що вона буде заходити до будинку лише тоді, коли в ньому буде він. Крім того, ОСОБА_1 висловлював в адресу ОСОБА_2 погрози написання заяв у відповідні установи для відключення житла потерпілої та її дітей від газопостачання та електропостачання. З цього ж відеозапису вбачається, що саме ОСОБА_1 відімкнув навісний замок на вхідних дверях житлового будинку, після чого потерпіла та її діти отримати можливість зайти до свого житла.

Як вбачається з копії довідки № 1352 від 30 червня 2025 року, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 та її дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 є: АДРЕСА_1 .

Згідно з консультативним висновком спеціаліста від 28.06.2025 ОСОБА_2 встановлено діагноз: церебральна ангіодистонія, астено-невротичний синдром, план лікування та рекомендації, зокрема, опіпрам (фармакотерапевтична група: засоби, що діють на нервову систему).

З копії консультативного висновку спеціаліста від 04 липня 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 встановлено діагноз: генералізований тривожний розлад, план лікування та рекомендації: опіпрам (фармакотерапевтична група: засоби, що діють на нервову систему).

Таким чином, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 173-2 КпАП України, доведена.

Доводи адвоката Мазурика П.А. про те, що ОСОБА_1 не перешкоджав потерпілій та її дітям користуватися їхнім житлом, спростовуються дослідженими у судовому засідання доказами, які наведені вище і які є належними, достатніми, допустимими та достовірними.

Маючи право на користування своїм житлом, ОСОБА_2 та її неповнолітні, малолітні діти можуть користуватися ним на власний розсуд, вони можуть проживати у ньому постійно або з певною періодичністю, а будь-які обмеження чи вручання у це право, позбавлення житла не на підставах, встановлених законом, є протиправним.

Особа, яка правомірно користується житлом, повинна мати безперешкодний доступ до нього без згоди чи дозволу інших (сторонніх) осіб, а тому посилання адвоката Мазурика П.А. на те, що потерпіла у будь-який час, приїхавши до свого житла, могла просити в ОСОБА_1 ключ від вхідних дверей її помешкання, однак цього не робила, не свідчать про відсутність у діях останнього складу зазначених адміністративних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 36 КпАП України, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Враховуючи характер вчинених правопорушень, фактичні обставини їх скоєння та особу ОСОБА_1 , який вперше притягується до адміністративної відповідальності, є пенсіонером, вважаю за достатнє та необхідне застосувати до нього адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 у дохід держави належить стягнути судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Керуючись ст. ст. 33, 40-1, ч. 1, ч. 2 ст. 173-2, п. 1 ч. 1 ст. 284 КпАП України, -

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

На підставі частини другої статті 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі несплати ОСОБА_1 штрафу протягом 15 днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, постанову про накладення штрафу надіслати для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем його проживання.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_1 стягнути подвійний розмір штрафу - 1020 (одну тисячу двадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Матеріали справ про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 157/1049/25 (провадження №3/157/719/25) та за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 157/1048/25 (провадження №3/157/720/25) об`єднати в одне провадження та об`єднаному провадженню присвоїти номер № 157/1048/25 (провадження №3/157/720/25).

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Камінь-Каширський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Дата складення повного тексту постанови 22 вересня 2025 року.

Суддя: О.В. Антонюк