Справа №461/7651/25
Провадження №3/461/2680/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю особи відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , її захисника адвоката Зошія Ю.Й., потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

згідно протоколу серії ВАД №481588 від 08.09.2025 року:

«08.09.2025 р. близько 19:00 год, будучи в стані алкогольного сп`яніння нецензурно виражалася, погрожувала в сторону гр. ОСОБА_2 також голосно слухала музику та кричала у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , чим порушила громадський спокій та порядок.»

ОСОБА_1 в судовому засіданні обставини справи наведені у протоколі заперечила. Зазначила, що дійсно 08.09.2025 р. близько 19:00 год за адресою: АДРЕСА_3 у неї відбувся конфлікт з потерпілою, але ініціатором даного конфлікту була саме ОСОБА_2 . Зокрема, саме ОСОБА_2 висловлювалась на її адресу нецензурною лексикою та вдарила її ( ОСОБА_1 ). Крім того, ОСОБА_1 заперечила факти перебування в стані алкогольного сп`яніння, нецензурних висловлень та погроз на адресу гр. ОСОБА_2 , а також голосного прослуховування музики та криків у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні вказала, що у протоколі вірно вказано те, що 08.09.2025 р. близько 19:00 год, за адресою: АДРЕСА_3 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 нецензурно виражалася та погрожувала у її бік. Також, потерпіла заперечила пояснення ОСОБА_1 щодо того, що вона висловлювалась на її адресу нецензурною лексикою та вдарила її. Крім того, вказала, що вона не чула голосного прослуховування музики та криків у квартирі 08.09.2025 р. близько 19:00 год за адресою: АДРЕСА_3

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 173 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

При оцінці доказів суд керується принципом «поза розумним сумнівом», а саме, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Суду надано наступні досліджені в ході судового розгляду докази (матеріали):

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №481588 від 08.09.2025, який містить формулювання суті вчиненого правопорушення, а також дані про ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- фотоматеріали на яких зафіксовано анкетні дані ОСОБА_1 , а також є фото даної особи;

- копія заяви ОСОБА_2 до відділу поліції щодо вжиття заходів до мешканців квартири АДРЕСА_4 , з якої вбачається, що потерпіла повідомляє про поведінку особи на ім`я ОСОБА_3 , а саме перебування у стані алкогольного сп`яніння, крики та погрози.

Крім того, судом за клопотання сторони захисту допитано свідка ОСОБА_4 цивільного чоловіка ОСОБА_1 , який в судовому засіданні надав пояснення аналогічні за змістом поясненням ОСОБА_1 .

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінюючи питання наявності у діях особи складу інкримінованого правопорушення, виходжу з наступних доводів та мотивів.

Суд виходить з того, що він не може самостійно перебирати на себе функції обвинувачення і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає об`єктивності при вирішені питання про тягар доказування у такій категорії справ.

Як наведено вище, факт вчинення правопорушення повинен бути доведений та перевірений за допомогою протоколу про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколів про вилучення речей і документів, а також інших документів.

Складання протоколу та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення, та в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду у сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 256 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього.

В ході розгляду справи встановлено, що пояснення ОСОБА_1 та пояснення потерпілої ОСОБА_2 за своїм змістом є протилежними. Зокрема, ОСОБА_1 заперечила факт вчинення правопорушення, а потерпіла підтримала обставини наведені у ньому, за виключенням голосного прослуховування музики.

Таким чином, для перевірки цих пояснень суду необхідно дослідити та перевірити інші докази.

Оцінюючи наведене, виходжу з наступного.

Факт голосного прослуховування музики наведений у протоколі 08.09.2025 р. близько 19:00 год за адресою: м. Львів, вул. Підмурна, 24, не підтверджується жодними доказами.

Стосовно інших обставин справи, слід відзначити наступне.

У постанові Верховного Суду по справі №813/2451/17 від 27.02.2018 р. зазначено, що сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено виключно допустимими доказами.

У свою чергу, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Водночас, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Окрім самого протоколу до нього долучено лише фотоматеріали на яких зафіксована ОСОБА_1 (не під час подій наведених у протоколі), а також зафіксовано її анкетні дані, тобто ці матеріали не містять жодної інформації щодо обставин наведених у протоколі.

Крім того, до справи долучено заяву потерпілої до підрозділу поліції, яка за своїм змістом дублює її пояснення у судовому засіданні.

Водночас, суд критично оцінює наведені вище пояснення свідка ОСОБА_4 , адже останній є цивільним чоловіком ОСОБА_1 . Крім того, в судовому засіданні даний свідок зазначив, що мав у минулому конфлікти з потерпілою.

Жодних інших доказів матеріали справи не містять.

Так, незважаючи на те, що подія правопорушення мала місце у світлу пору доби в центральній частині міста, посадові особи уповноважені на складання протоколу не встановили жодного свідка подій та не опитали таких осіб.

Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 6 Конвенції також встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, враховую, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

Так, Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Процес у справі про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення.

Отже, адміністративне стягнення мають каральний і стримуючий характер.

Таким чином, адміністративне правопорушення інкриміноване ОСОБА_1 може бути віднесене до «кримінального обвинувачення», в розумінні статті 6 Конвенції, із поширенням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (у даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (у даному випадку на особах уповноважених складати протокол та збирати відповідні докази), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (у даному випадку особи, яка склала протокол та скерувала його на розгляд до суду) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (у даному випадку особи, яка склала протокол та скерувала його на розгляд до суду), був спростований фактами, встановленими на підставі належних та допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, необхідно врахувати те, що суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення (в даному випадку для доведення вини), оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією із засад існування демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з наведеного, оскільки судом встановлено, що у справі відсутні належні, достатні, достовірні та допустимі докази, які б самі по собі або у своїй сукупності доводили поза розумним сумнівом факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, тобто у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 283, 284 КУпАП,

постановив:

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.