Справа № 215/1174/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Лиходєдов А.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ,

за ст. 130 ч. 1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Із протоколу слідує, що 05.02.2025 р., о 20 год.33 хв. год., водій ОСОБА_1 , в Тернівському районі по вул. Мірошниченко, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, біля будинку 12, керував транспортним засобом АЗЛК 21412, д/н НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звуженні зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя. На вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку в медичному закладі КП КБЛПД ДОР в лікаря нарколога відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Правопорушник та його захисник адвокат Богославський А.С. у судове засідання не з`явилися. Захисник правопорушника надав суду клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування клопотання зазначив, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення з наступних підстав.

Доказова база у звинуваченні ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення складається з протоколу про адміністративне правопорушення, відеозаписів з бодікамер працівників патрульної поліції, рапорту патрульного поліцейського. Зазначає, що надані докази повинні відповідати критерім належних та допустимих доказів. Для того, щоб виявити правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений спіробітниками поліції, в іншому випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задукоментованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), ставить під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія».

При зупинці транспортного засобу поліцейський зобов`язаний проінформувати водія про конкретно причину зупинки ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, роз`яснити його права. Таким чином зупинення з будь-яких підстав є незаконне, при складанні матеріалів адміністративного правопорушення поліцейський зобов`язаний вказати причину зупинки та які правопорушення виявлені у подальшій перевірці. Обставини справи свідчать про порушення працівниками поліції наведених положень закону.

Щодо наявного в матеріалах справи рапорту працівника патрульної поліції рапорт працівника поліції, який був у складі екіпажу, який безпосередньо зупинів особу не може бути доказом підтвердження скоєння правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Щодо проходження освідування на стан сп`яніння, захисник зазначає, що відповідно до п.п. 6,13 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижубть їх увагу та швидкість реакції, затвердженого КМУ від 17.12.2008 № 1103, не погоджуючись з висунутими звинуваченнями щодо керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 у встановлений законодавцем термін пройшов освідування у медичному закладі та отримав висновок № 216 від 05.02.2025 р., складений о 22:50 годині про те, що ОСОБА_1 тверезий, ознак сп`яніння не виявлено.

Отже, вважає, що доказів по даній справі, які б підтверджували склад адміністративного правопорушення, в межах фактичних обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , відсутні. В зв`язку з чим просить суд закрити провадження про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Суддя, дослідивши матеріали адміністративної справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПРІ №239499 від 05.02.2025 року (а.с.3), направлення на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння (а.с. 4), роз`яснення про відсторонення від права керування ТЗ (а.с.5), рапорт (а.с.6), картку обліку адмінправопорушення (а.с.7), два диски з відеозаписом події (а.с. 8), довідку (а.с.9), додаткову інформацію (а.с.11), висновок КП «Дніпропетровської багатопрофільної клінічної лікарні з надання психіатричної допомоги ДОР» від 06.02.2025 року (а.с.26) - приходить до висновку, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 ( із змінами, внесеними з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), судам слід урахувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП на стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Для притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Так, із дослідженого відеозапису, зробленого за допомогою нагрудної камери поліцейського вбачається те, що працівник поліції пояснює, що відбувається План перехват та є інформація, що свідчить про причетність водія до адміністративного правопорушення, при цьому, матеріали справи не містять жодного доказу, за якими зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 відповідала б вимогам ст.35 Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому, вказана норма закону зобов`язує поліцейського поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки.

З відеозапису вбачається, що після зупинки поліцейським не було повідомлено про наявність підозри щодо перебування водія у стані наркотичного сп`яніння, ознак, які надавали б підстави поліцейському вважати, що водій перебуває у стані наркотичного сп`яніння були відсутні. Разом з тим, поліцейський наполягав на тому, що водієві необхідно проїхати з працівниками поліції до ТЦК, для оновлення даних. Вже після того, як водій ОСОБА_1 відмовився від поїздки до ТЦК, працівники поліції повідомили, що ОСОБА_1 має пройти відповідний огляд, а також не було проведено необхідних дій, передбачених Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09.11.2015 р., які дають підстави вважати те, що особа перебуває у відповідному стані сп`яніння (перевірка порушення координації рухів; порушення мови; тремтіння пальців рук; зміни забарвлення шкірного покриву обличчя).

Так, у протоколі серії ЕПРІ №239499 від 05.02.2025 року зазначено такі ознаки наркотичного сп`яніння, нібито виявлені працівником поліції у ОСОБА_1 як: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя.

Акт огляду взагалі не складався, що підтверджується його відсутністю у матеріалах, наявними відеоматеріалами та, про що також свідчить відсутність відповідної відмітки в протоколі про адміністративне правопорушення ЕПРІ №239499 від 05.02.2025 року в графі «до протоколу додаються».

Факт того, що ОСОБА_2 відмовився від проходження відповідного огляду для встановлення стану сп`яніння також не підтвердився доданим відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, що також підтверджується висновком КП «Дніпропетровської багатопрофільної клінічної лікарні з надання психіатричної допомоги ДОР» від 06.02.2025 року за само зверненням водія ОСОБА_1 05.02.2025 року о 22:50 год. про те, що ознак сп`яніння у ОСОБА_1 не виявлено.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст. 251 КУпАП- доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Законом України «Про національну поліцію», чітко визначені підстави, межі та спосіб обмеження вільного пересування громадян. Так, у ст. 35 цього Закону встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби, поінформувавши водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Жодна з вищевказаних підстав, не була підтверджена та обґрунтована при здійсненні зупинки транспортного засобу, яким начебто керував ОСОБА_1 .. З відеозапису, долученого до матеріалів справи, вбачається, що працівники поліції підходять до автомобіля, який стоїть припаркований (clip-0), та відсутні будь-які підтвердження того, що автомобіль рухався, а водій ОСОБА_1 керував цим транспортним засобом.

Як слідує з висновків в постанові Верховного суду від 15.03.2019 р. у справі № 686/11314/17, рішення Чернівецького апеляційного суду від 13.10.2022 р. у справі № 718/1824/22 «якщо із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, то всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчинені ним адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 р., «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 р. неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій. Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься і в ст. 62 Конституції України.

У справі «Ушакова проти України» (рішення від 18.06.2015 р., заява № 10705/12) ЄСПЛ відзначив таке: «Суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою, така доведеність може випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Суд враховує концепцію ЄСПЛ «Плоди отруйного дерева» (рішення ЄСПЛ у справі «Гефген проти Німеччини») а саме, що якщо первісний доказ отримано з порушенням, то і наступні докази, отримані на підставі цього доказу є недопустимими, в даному випадку первісним доказом є правомірність зупинки автомобіля, і дані дії вчинені з порушенням, що тягне за собою відповідні наслідки.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Отже, враховуючи, ст. 251 КУпАП, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутнє адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.245, 247 п.1, 280 КУпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником протягом десяти днів з дня ухвалення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який ухвалив постанову.

СУДДЯ: