Номер провадження: 33/813/1630/25
Номер справи місцевого суду: 947/3872/25
Головуючий у першій інстанції Войтов Г. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря - Соболєвої Р.М.,

захисника - адвоката Дьоміна Олександра Миколайовича,

розглянувши клопотання захисника Дьоміна Олександра Миколайовича, який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження

постанови Київського районного суду м. Одеси від 30 червня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 30 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34000 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн

ОСОБА_1 постановою суду визнано винною у тому, що 17.01.2025 о 16:10 годині по вул. Ак. Вільямса, 82 в м. Одесі, вчинив ДТП на вул. Чикаленко, 82. При прибутті екіпажу на місце, перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та порушення мови. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатору Драгер або в медичному закладі відмовився в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.10.є «Правил дорожнього руху України», за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, захисник Дьомін О.М., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження по справі.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що повний текст постанови отримав лише 17.07.2025, заяву про отримання копії подав ще 07.07.2025, повідомлення про отримання копії отримав 16.07.2025, підтвердженням надається фото повідомлення з додатка Viber.

В судовому засіданні захисник Дьомін О.М. підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, просив задовольнити.

ОСОБА_1 належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає вирішенню процесуального питання.

Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у розгляду вказаного питання, вирішуючи питання щодо заявленого захисником клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, апеляційний суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. При цьому, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Згідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.

Також, у справі Каракуця проти України у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумний інтервал часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність.

Оскаржувана постанова Київського районного суду м. Одеси ухвалена 30 червня 2025 року за участю захисника Дьоміна О.М., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , що вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, який надавав також в цей день пояснення по суті правопорушення, а отже свідчить про обізнаність про результати розгляду справи.

З заявою про отримання копії постанови захисник Дьомін О.М. звернувся 07.07.2025, отримав копію постанови 17.07.2025, що підтверджується розпискою на поданій заяві (а.с. 57а).

Таким чином, строк на апеляційне оскарження почався 01.07.2025 та у відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП останнім днем оскарження постанови є 10.07.2025.

З апеляційною скаргою захисник Дьомін О.М., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , звернувся через суд першої інстанції 18.07.2025, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Посилання захисника щодо отримання ним повного тексту оскаржуваної постанови лише 17.07.2025 як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перебіг строку на апеляційне оскарження постанови судді розпочинається саме з моменту її винесення, а не з моменту отримання повного тексту оскаржуваного судового рішення.

Надане фото повідомлення з додатка Viber від 16.07.2025 про повідомлення про отримання копії не є належним та допустим доказом поважності пропуску строку, а тому апеляційний суд не приймає його.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що оскаржувана постанова до Єдиного державного реєстру судових рішень надіслана судом: 01.07.2025, зареєстрована: 02.07.2025, забезпечено надання загального доступу: 03.07.2025, тобто у межах строку на апеляційне оскарження, тому з цього часу захисник або особа, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , мали можливість отримати копію постанови та своєчасно її оскаржити в апеляційному порядку, тобто до 10.07.2025, належно виконуючи свої процесуальні права.

Вказані обставини, апеляційний суд вважає, свідчать про наявність у захисника Дьоміна О.М., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , який був обізнаний про результат розгляду справи, сукупності передумов, які вочевидь не створювали перешкод для реалізації права на захист, шляхом своєчасного подання апеляційної скарги.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що звертаючись з апеляційною скаргою поза процесуальними строками, встановленими законом, захисник Дьомін О.М., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , не навів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження та не надав доказів про наявність перешкод у реалізації права на оскарження постанови судді у встановлений КУпАП десятиденний строк, а тому у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження належить відмовити та повернути апеляційну скаргу разом із доданими до неї матеріалами заявнику.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 289, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволені клопотання захисника Дьоміна Олександра Миколайовича, який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Одеси від 30 червня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу захисника Дьоміна Олександра Миколайовича, який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , повернути особі, яка її подала, разом з доданими до неї матеріалами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова