Справа № 503/1456/25
Провадження №3/503/1134/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Вороненко Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від відділу поліцейської діяльності № 1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1732 КУпАП,

встановив:

26 серпня 2025 року складено протокол про адміністративне правопорушення Серії ВАД № 460794, згідно змісту якого 16.08.2025 року близько 17.00 години ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї тещі ОСОБА_2 , а саме кричав, висловлювався грубою нецензурною лайкою та ображав її принижуючи людську гідність, що підтверджується довідкою практичного психолога № 612 від 21.08.2025, в якій зазначено, що постраждала особа має наявність негативних психоемоційних наслідків, які вона зазнала внаслідок вчинення відносно неї домашнього насильства психологічного характеру, у зв`язку з чим ОСОБА_1 своїми діями вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 1732 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вище вказаного правопорушення не визнав та зазначив про те, що не висловлювався нецензурною лайкою та не ображав тещу.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю суд встановив наступні обставини.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (стаття 9 КУпАП).

Згідно диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

У відповідності до положень ч.1 ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім іншого, ці дані встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У змісті письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 від 16.08.2025 року (а.с.5), остання повідомила, що 16.08.2025 року близько 17.00 години до її домоволодіння прийшов зять ОСОБА_1 та почав стукати в двері, а надалі зайшов у будинок і почав кричати, чому йому не відкривають двері. Після розмови ОСОБА_1 з її дочкою, то вона попросила його залишити її домоволодіння, але ОСОБА_1 знову почав кричати та висловлюватися в її сторону нецензурною лайкою, після чого вона викликала поліцію.

В свою чергу, згідно письмового пояснення самого ОСОБА_1 від 16.08.2025 року (а.с.7), останній зазначав, що сьогодні (тобто 16.08.2025 року) близько 17.00 години він вирішив помиритися із дружиною, яка перебувала у будинку його тещі (тобто у своєї матері), та пішов туди, але двері будинку були зачинені і теща не хотіла його впускати, через що він штовхнув двері і вони відкрились, а коли він хотів пройти до кімнати дружини, то теща його не пускала і він її відштовхнув. Після розмови з дружиною він пішов.

Таким чином зазначене пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не містило в собі обставин, які б свідчили про висловлення останнім свого визнання вчинення домашнього насильства психологічного характеру шляхом крику, висловлювання грубою нецензурною лайкою та образ на адресу своєї тещі ОСОБА_2 .

В письмових поясненнях свідка ОСОБА_3 від 16.08.2025 року (а.с.6), остання поясняла, що 16.08.2025 року приблизно о 17:00 год. її чоловік ОСОБА_4 прийшов до неї (вона перебувала вдома у своєї матері ОСОБА_2 ) та застосувавши фізичну силу відчинив закриті двері, після чого зайшовши до будинку відштовхнув її матір та зайшов у її кімнату, але вона його слухати не хотіла, а ОСОБА_2 для того щоб заспокоїти його була змушена звернутися до поліції так як ОСОБА_5 висловлювався на її адресу грубою нецензурною лайкою.

При цьому, суд відзначає, що зазначене пояснення підписане свідком ОСОБА_3 із здійсненням запису «З моїх слів записано вірно», але при цьому відсутній запис про те, що дане пояснення було нею саме «прочитано».

В свою чергу 11.09.2025 року сама свідок ОСОБА_3 подала до суду письмову заяву, в якій повідомила, що під час конфліктної ситуації, яка сталася 16.08.2025 року, ОСОБА_1 не висловлювався нецензурною лайкою по відношенню до її матері та не кричав на неї, а також зазначила, що зі своїми письмовими поясненнями від 16.08.2025 року не погоджується, оскільки підписала їх не читаючи.

Внаслідок чого суд вважає за неможливе використовувати письмові пояснення свідка ОСОБА_3 від 16.08.2025 року (а.с.6), як доказ обґрунтованості адміністративного обвинувачення пред`явленого ОСОБА_1 .

Таким чином зміст письмових пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо наявності або відсутності висловлювань нецензурною лайкою та образ є взаємовиключними.

Інші докази на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, яке зазначене у протоколі про адміністративне правопорушення, в матеріалах справи відсутні, тому лише одне письмове пояснення потерпілої ОСОБА_2 не є достатнім і достовірним доказом на підставі якого суд мав би можливість прийти до переконливого висновку про вчинення правопорушення.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що під час доведення винуватості особи не має залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для її виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Виходячи з положень ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Ураховуючи зазначене вище матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять обсягу належних, допустимих і достатніх доказів, на підставі яких суд мав би можливість дійти до неспростовного висновку про наявність в діянні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу пред`явленого правопорушення. У зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю внаслідок відсутності доказів (недоведеності) винуватості особи.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 1732, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП,

постановив:

Закрити провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 1732 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Д.В. Вороненко