ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/5686/24 Головуючий в 1 інст. Дмитрюк О.В.
Провадження №33/807/1063/25 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, накладено на неї стягнення у вигляді попередження, стягнуто судовий збір.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій порушує питання про її скасування.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя апеляційного суду прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід повернути особі, яка її подала з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

При цьому підставою для поновлення строку є поважні причини його пропуску, якими є лише ті обставини, що були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Клопотання про поновлення строку апелянт обґрунтовує тим, що розгляд було проведено без її участі, після прибуття до суду їй було вручено оскаржувану постанову. Однак, будучи юридично необізнаною особою, вона не усвідомлювала значущість прийнятого рішення в накладенні на неї стягнення у вигляді попередження та настання можливих юридичних наслідків судового рішення.

Отже, вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, нею пропущений з поважних причин.

Проте, зазначені доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не підтверджуються матеріалами справи та не вказують на наявність підстав для його задоволення.

Поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного судового розгляду.

З аналізу практики Європейського суду з прав людини вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано судове рішення або копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа «Мушта проти України»); відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи «Безруков проти Росії», «Брумареску проти Румунії»).

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Мельник проти України», норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Суддею апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_1 приймала участь в розгляді справи, по суті складеного відносно неї протоколу надала суду пояснення, вину в інкримінованому їй правопорушенні визнала (а.с. 25). У цей же день, 24 червня 2024 року ОСОБА_1 отримала копію постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2024 року та сплатила судовий збір, який стягнутий з неї судовим рішенням, що підтверджується платіжною квитанцією. (а.с. 28).

Виходячи з викладеного, суддя апеляційного суду вважає, що ОСОБА_1 , з урахуванням отримання нею копії оскаржуваної постанови в день розгляду справи 24 червня 2024 року, мала об`єктивну можливість подати апеляційну скаргу. Однак, вказаним правом не скористалася, а навпаки виконала судове рішення, що засвідчує сплата судового збору.

Суддя апеляційного суду наголошує, що сплата судового збору є фактичним підтвердженням того, що ОСОБА_1 погодилася з судовим рішенням та в подальшому його виконала в обсязі, який покладений судовим рішенням на неї.

Більш того з матеріалів провадження вбачається, що до звернення із апеляційною скаргою на постанову суду від 24 червня 2024 року ОСОБА_1 зверталась із апеляційною скаргою на інше судове рішення, постановлене у цьому провадженні 12 червня 2025 року (про виправлення описки у постанові суду від 24 червня 2024 року) (а.с. 91), яку їй було повернуто постановою судді Запорізького апеляційного суду від 26 серпня 2025 року (а.с. 96).

Відповідно до вказаного, постанова судді районного суду від 24 червня 2024 року набрала законної сили та виконана особою, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Розглядаючи питання щодо поновлення строків на апеляційне оскарження, апеляційний суд звертає увагу, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (п.46 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Так, Європейський суд з прав людини встановив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі «Пономарьов проти України» з тієї причини, що строк на оскарження був продовжений по завершенню значного періоду часу не для усунення серйозних судових помилок, а лише з метою повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі (п.п. 41-42).

Наведена ініціатором клопотання причина пропуску строку на апеляційне оскарження не перебуває у площині поважних причин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто такі, що не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до апеляційної інстанції у строк, визначений законом і такі обставини мають бути підтверджені скаржником.

Отже, наявність суттєвих перешкод у своєчасній реалізації ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження судового рішення, строк якого згідно ст. 294 КУпАП обчислюється з дня винесення постанови, ініціатором клопотання не наведені і суддею апеляційного суду не встановлені, що у своїй сукупності засвідчує відсутність поважних причин пропуску строку на оскарження.

З урахуванням вказаного, а також того, що ОСОБА_1 не була позбавлена можливості оскаржити судове рішення у строки передбачені КУпАП, суд вважає за необхідне відмовити у поновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2024 року.

Оскільки у поновлені строку відмовлено, апеляційна скарга, у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП, повертається особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2024 року, апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/5686/24