ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/1581/25

провадження № 3/0285/973/25

16 вересня 2025 року м. Звягель

Суддя Звягельського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О. О., при секретарі судового засідання Клечковській М. М.,

з участю:

адвоката особи, відносно якої складено протокол, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов

від Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Коростень, Житомирської області,

громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1

який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , пенсіонер,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 07.03.2025 в 23:51 год в м Звягель Житомирської області по вул Київська керував транспортним засобом Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук), від проходження огляду на стан якого у встановленому законодавством порядку відмовився.

В судовому засіданні адвокат Ткачука І. Л. зазначила, що оскільки факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не є доведеним належними та допустимими доказами в справі, провадження по справі підлягає закриттю через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. Упротоколі та в постанові різняться: дата, час, модель, державний номерний знак автомобіля, з яких вбачається, що від огляду на стан сп`яніння ОСОБА_2 відмовився на 11 хв раніше, ніж керував транспортним засобом та вчинив порушення ПДР, яке слугувало причиною зупинки.

Окрім того, у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння та акті огляду зазначені ознаки алкогольного сп`яніння, яких взагалі не видно на відеозаписі у водія.

З долученого працівниками поліції до протоколу відеозапису видно, що на ньому відсутня фіксація правопорушення, а саме факту керування та моменту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 , тобто належним чином не підтверджено факт керування водієм транспортним засобом.

Вважала, що незаперечення та навіть підтвердження водієм факту керування транспортним засобом не може бути достатнім доказом його вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Крім того, ОСОБА_4 не роз`яснили його прав та наслідків відмови від проходження огляду.

Будь-яких порушень ПДР ОСОБА_2 вчинено не було, він не зобов`язаний був бути пристебнутим паском безпеки, так як є інвалідом, а тому поліцейські незаконно притягнули його до відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та, відповідно, незаконною була їх вимога про проходження огляду на стан сп`яніння.

Заслухавши пояснення учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходжу наступного висновку.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан сп`яніння.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху України (далі ПДР), згідно з п.1.9 яких особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.5 ПДР покладено на водіїв обов`язок на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Відтак, відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі формує собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У відповідності до змісту ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків, або в закладі охорони здоров`я.

Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного... сп`яніння...(спільний наказ МОЗ та МВС №1452/735 від 09.11.2015) визначено процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан такого сп`яніння та оформлення результатів такого огляду. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я.

Винність ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується:

даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №265346 від 08.03.2025, який є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП;

актом огляду та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, відповідно до яких ОСОБА_2 відмовився від проходження такого огляду;

даними постанови поліцейського серії ЕНА №4220777 від 08.03.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП (не був пристебнутим ременем безпеки);

даними диску з відеозаписом з фіксацією на ньому відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Відео розпочинається з того, що водій сідає в автомобіль Volkswagen, а поліцейський пропонує пройти йому огляд на стан сп`яніння або на місці, або в лікарні, у зв`язку з тим, що у нього наявні ознаки, зокрема запах алкоголю з рота і тремтіння пальців рук. Також поліцейський називає причину зупинки не пристебнутий паском безпеки, на що водій відповідає, що він інвалід і не зобов`язаний пристібатись.

Зафіксовано, що під час складання протоколу у своїх поясненнях ОСОБА_2 пояснив, що жодних правил дорожнього руху не порушував, а тому працівники поліції не мали права зупиняти його автомобіль. Паском безпеки не був пристебнутим, оскільки є інвалідом ІІІ групи. Вказав, що їхав в гараж і був «не дуже» п`яний, випив трохи з дівчатами, однак відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

З протоколу про адміністративне правопорушення та доданому до нього відеоматеріалу вбачається, що працівниками поліції були озвучені ОСОБА_2 та занесені до протоколу ті ознаки алкогольного сп`яніння, які помітили поліцейські, і які надавали їм право вимоги від водія проходження огляду на стан такого сп`яніння як на місці, так і у закладі охорони здоров`я, а отже, жодних порушень з боку працівників поліції у даному випадку не було.

Зміст відеофіксації свідчить про те, що відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку була цілеспрямованою та залежала виключно від його вільного волевиявлення за повного усвідомлення ним наслідків такої відмови. Поліцейськими не вчинялось жодних дій щодо провокування ОСОБА_2 на відмову від проходження вказаного вище огляду, не здійснювалось будь-якого тиску чи інших дій, які би порушували його права, ставили під сумнів волевиявлення останнього або впливали на його ствердну й категоричну позицію щодо відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Протягом тривалого часу ОСОБА_2 не реагував на законні вимоги поліцейських, уникав відповіді щодо проходження огляду, тому така його поведінка була розцінена поліцейськими, як відмова від огляду.

Суд зауважує, що законом не передбачено проведення окремого огляду для виявлення ознак сп`яніння, такі ознаки встановлюються під час спілкування водія із поліцейськими та констатуються за внутрішнім переконанням поліцейського. Отже, спростування або підтвердження перебування водія в стані сп`яніння, відбувається не через оспорювання наявності ознак, а за рахунок проведення відповідного огляду у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у встановленому законом порядку.

Судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного Інструкцією. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.

До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо оформлення протоколу щодо нього ОСОБА_2 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Твердження захисту про те, що у ОСОБА_2 були відсутні ознаки сп`яніння, спростовується переглянутим відеозаписом, на якому зафіксовано, як працівник поліції при спілкуванні з водієм називає наявні в останнього ознаки алкогольного сп`яніння. Крім того, всі ці ознаки відображені не тільки в протоколі про адміністративне правопорушення, а й в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану такого сп`яніння.

Відповідно до чинного законодавства, працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження таким водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Те, що сторона захисту заперечила наявність у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп`яніння, не звільняло його від обов`язку пройти огляд на спростування підозр поліцейських чи їх підтвердження.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_2 притягується до адміністративної відповідальності саме за фактом порушення п.2.5 ПДР України, тобто за відмову від проходження огляду, відтак його вина полягає у порушенні обов`язку пройти на вимогу працівника поліції огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку.

Порушень поліцейським принципів правомірної адміністративної поведінки під час складання адміністративного протоколу встановлено не було.

Пункт 2.3 «в» ПДР передбачає зобов`язання водія користуватися ременями безпеки, але поряд з цим дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки…» Тобто не будь-яка інвалідність звільняє від ременя, а лише та, де медично доведено, що ремінь завдає шкоди або його неможливо застосувати. Таким чином, суд вважає хибними тлумачення сторони захисту п.2.3 «в» ПДР щодо відсутності обов`язку в ОСОБА_2 користуватися ременями безпеки, позаяк будь-яких доказів на підтвердження існування в нього фізіологічних особливостей, які б унеможливлювали це, надано не було.

Позиція адвоката щодо невизнання вини ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення розцінюється, як спосіб захисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

В підсилення своєї правової позиції, звертаю увагу на практику Європейського Суду з прав людини, який у своєму рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» наголошував, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки водіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Отже, ОСОБА_2 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Оцінюючи надані докази, приходжу висновку, що ОСОБА_2 вчинив порушення на транспорті, та його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП. За таких обставин, його слід визнати винним у вчиненні вищезазначеного правопорушення. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, не встановлено.

Особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових порушень. Виходячи з цієї мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення беру до уваги характер вчиненого правопорушення, яке відноситься до категорії підвищеної суспільної небезпечності; всі обставини справи в їх сукупності; особу ОСОБА_2 та вважаю, що до нього слід застосувати безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, що буде необхідним для його виправлення, достатнім для виконання завдань КУпАП та можливим недопущенням продовження вчинення правопорушень або настання більш тяжких наслідків.

Підстави для застосування іншого, більш м`якого або суворого стягнення, відсутні.

З винної особи також належить стягнути судовий збір.

Керуючись статтями 33-35, 38, 40-1, 130, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Визнати ОСОБА_2 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохіддержави 605,60грн судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги на неї через Звягельський міськрайонний суд до Житомирського апеляційного суду протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Суддя О. О. Літвин