Справа № 309/1052/25
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Булкіної О. І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/288/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Булкіної О. І. на постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 27.03.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 242583 від 09.03.2025 та постанови суду від 27.03.2025 вбачається, що 09.03.2025 о 13 год 35 хв, прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з офіцерами прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м.д.н.п. «Яблунівка») в межах контрольованого прикордонного району на околиці н.п. Велятино (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області) на напрямку 151 прикордонного знаку виявлено та затримано ОСОБА_2 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Булкіна О. І. просить постанову судді від 27.03.2025 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Посилається на те, що ОСОБА_2 не мав наміру на незаконний перетин кордону, а їхав зі своєю матір`ю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до м. Хуст з метою укладення договору купівлі-продажу будинку, мав підстави для бронювання, а маршрутний автобус було зупинено на блокпості, який знаходиться на значній відстані від державного кордону, тому сам факт перебування чи прямування ОСОБА_2 навіть у населений пункт, який розташований поблизу чи на межі кордону України з іншою країною, жодним чином не свідчить про намір, або спробу перетнути кордон. При цьому, як вбачається з протоколу, ОСОБА_2 нібито було виявлено на блокпості на околиці н. п. Велятино, який знаходиться за 5,5 км від лінії державного кордону, що також є значною відстанню до самого кордону і не може

-2-

свідчити про намір його перетину. Звертає увагу на те, що під час затримання у ОСОБА_2 не було виявлено жодних речей і документів, які б могли свідчити про намір перетину державного кордону. Указані обставини можуть бути підтверджені поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Разом з тим, захисник вказує на розбіжність у прізвищі особи, яка притягується до відповідальності, а саме у протоколі зазначено ОСОБА_5 , а всі інші матеріали справи стосуються ОСОБА_6 . Також у постанові суд послався на інший номер протоколу, ніж той який наявний у матеріалах справи, що свідчить про те, що судом не досліджувався такий протокол. Відсутні в матеріалах справи схема правопорушення, фото- та відеодокази, які б свідчили про причетність ОСОБА_2 до правопорушення чи наявність у нього умислу на вчинення такого правопорушення. Крім того, звертає увагу на те, що ОСОБА_2 був позбавлений права на особисту участь у розгляді справи, оскільки про час та місце розгляду справи 27.03.2025 дізнався лише 26.03.2025, однак у цей період перебував на лікуванні та знаходився більше ніж за 1000 км від місця розгляду справи. Також захисник просить поновити йому строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущено з поважних причин, оскільки про наявність постанови ОСОБА_2 дізнався 31.03.2025 із застосунку «Дія», однак у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та перебуванням на лікуванні, останній був позбавлений можливості вчасно отримати правову допомогу та подати апеляційну скаргу протягом визначеного ст. 294 КУпАП десятиденного строку.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, відомостей про поважність причин неявки не надав. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Разом з тим, враховується думка захисника-адвоката Булкіної О. І. про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Булкіної О. І., яка підтримала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання та апеляційна скарга підлягають задоволенню, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена без участі ОСОБА_2 . Жодних відомостей, які б свідчили про отримання ОСОБА_2 постанови у матеріалах справи не міститься. Тому, заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 про те, що про наявність постанови дізнався 31.03.2025 із застосунку «Дія», однак у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та перебуванням на лікуванні, позбавлений був можливості вчасно отримати правову допомогу та подати апеляційну скаргу протягом визначеного ст. 294 КУпАП десятиденного строку. Про факт перебування ОСОБА_2 на лікуванні з 16.03.2025 по 26.03.2025, свідчить надана стороною захисту копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 533.

-3-

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили захиснику-адвокату Булкіній О. І. своєчасно подати в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу на постанову суду від 27.03.2025, а тому з метою недопущення порушення права ОСОБА_2 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку із чим, клопотання захисника про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За приписами до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог суд першої інстанції під час розгляду даної справи не дотримався.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом (ч. 1-3 ст. 7 КУпАП).

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною першою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про Державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску,

-4-

що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно ст. 12 цього Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», 24.02.2022 на території Україні запроваджено воєнний стан.

Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 за № 69/2022, в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Досліджуючи матеріали справи в апеляційному порядку, суд вважає наявні в матеріалах справи докази недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_2 за критерієм «поза розумним сумнівом».

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП).

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 242583 від 09.03.2025 вбачається, що ОСОБА_2 09.03.2025 приблизно о 13 год 35 хв був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з офіцераи прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м.д.н.п. «Яблунівка») у контрольованому прикордонному районі, на напрямку прикордонного знаку № 151, на околиці с. Велятино (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області), під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза пунктами пропуску через державний кордон України. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Апеляційний суд вважає зазначений протокол неналежним доказом, оскільки, у порушення вимог ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано місце вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому діяння, не зазначено точні координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону, не додано схему із зазначенням цих координат з прив`язкою до місцевості.

-5-

Разом з тим, приймаючи рішення, суд залишив поза увагою те, що з протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи не вбачається, якими саме діями ОСОБА_2 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України.

Згідно матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 було виявлено та затримано на околиці с. Велятино на відстані 6,5 км від лінії державного кордону.

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що ні схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування відділу прикордонної служби, маршрут руху особи та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність та можливий умисел ОСОБА_2 на перетин кордону в такий спосіб, яке ставиться йому у провину, до протоколу не додано.

Також, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено свідків вказаної події, відсутні їхні прізвища, крім того у справі відсутні відомості про речі і документи, у яких була б наявна достовірна інформація, яка б могла свідчити про намір перетину ОСОБА_2 державного кордону.

Крім того, до матеріалів справи не додано протоколу про адміністративне затримання ОСОБА_2 , протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів, рапортів військовослужбовців державної прикордонної служби тощо.

Між тим, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 був виявлений затриманий у денний період доби, а відомості про виявлення у нього предметів, що могли б прямо чи опосередковано вказувати на намір незаконного перетину кордону (паспорт громадянина України для виїзду за кордон, грошові кошти в іноземній валюті, спорядження для проходження гірським маршрутом, гідрокостюм тощо), відсутні. Також відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 здійснював втечу від працівників державної прикордонної служби, а саме по собі перебування особи у межах контрольованого прикордонного району не свідчить про наявність правопорушення, пов`язаного з незаконним перетином чи спробою незаконного перетину державного кордону України.

Апеляційний суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Стороною захисту надано копії довіреності від 17.10.2024, якою ОСОБА_7 (брат) уповноважив ОСОБА_2 придбати для нього будинок та представляти його інтереси в усіх установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності.

Також стороною захисту надано копію договору купівлі-продажу від 11.03.2025, відповідно до якої ОСОБА_8 в особі представника Ганко Е. О. передала у власність (продала) ОСОБА_7 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , а останній прийняв у власність (купив) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку площею 0,0688 га, на якій розміщено будинок, за адресою АДРЕСА_2 .

Сторона захисту також надала копії квитків (на ім`я ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ) на поїзд маршрутами: Дніпро-Головний Хуст (відправлення 07.03.2025 о 18:17, прибуття 08.03.2025 о 15:30); Мукачево Дніпро-Головний (відправлення 11.03.2025 о 14:38, прибуття 12.03.2025 о 08:34); Свалява Дніпро-Головний (відправлення 12.03.2025 о 15:07, прибуття 13.03.2025 о 08:48).

Надано стороною захисту і копію витягу з додатку Резерв+, яка свідчить про те, що ОСОБА_2 має відстрочку від мобілізації, у зв`язку з бронюванням до 02.04.2026.

-6-

Указані докази підтверджують доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не мав наміру на незаконний перетин кордону, а їхав зі своєю матір`ю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до м. Хуст, з метою укладення договору купівлі-продажу будинку, мав підстави для бронювання, а маршрутний автобус було зупинено на блокпості, який знаходиться на значній відстані від державного кордону.

Із цих підстав, апеляційний суд погоджується і з доводами апеляційної скарги про те, що сам факт перебування чи прямування ОСОБА_2 навіть у населений пункт, який розташований поблизу чи на межі кордону України з іншою країною, жодним чином не свідчить про намір, або спробу перетнути кордон.

Також слушними є і доводи апеляційної скарги про те, що відстань від місця затримання ОСОБА_2 та державного кордону є значною (6,5 км відповідно до довідки про результати затримання), що свідчить про відсутність будь-яких підстав уважати, що ОСОБА_2 розпочав дії, які можна кваліфікувати як спробу незаконного перетину кордону.

Виходячи з вищезазначеного, слід дійти висновку, що органом, який склав протокол щодо ОСОБА_2 , не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_2 дій, передбачених ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі.

Таким чином, зазначені в оскаржуваній постанові висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, не відповідають дійсним обставинам справи, належним чином не вмотивовані та не ґрунтуються на вимогах закону.

Жоден із перерахованих у постанові судді доказів не підтверджує факту вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, наявності у нього умислу на незаконне перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску, не ґрунтується на фактичних обставинах справи, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими й заслуговують на увагу.

Із урахуванням наведеного вище, апеляційний суд не вбачає необхідності у задоволенні клопотання про виклик та допит в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на чому також не наполягала сторона захисту під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події і складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що відповідно до положень КУпАП вжиття заходів зі встановлення осіб, які

-7-

вчинили адміністративні правопорушення цієї категорії, складання протоколів про адміністративні правопорушення; з`ясування обставин, за яких вчинено правопорушення, вилучення речей та документів, покладається на посадових осіб органів Державної прикордонної служби України (п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП); відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і що саме на відповідних посадових осіб органів Державної прикордонної служби України покладено доведення винуватості особи у вчиненні цього правопорушення з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів і вважає, що можливості усунення вищевказаних порушень нормативно-правових актів при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_2 протоколу, збирання додаткових доказів у підтвердження його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення вичерпані.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, а тому, постанова місцевого суду як незаконна підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у вчиненні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника-адвоката Булкіної О. І. про поновлення строку задовольнити, поновити їй строк апеляційного оскарження постанови судді Хустського районного суду Закарпатської області від 27.03.2025.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Булкіної О. І. задовольнити.

Постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 27.03.2025 щодо ОСОБА_12 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя