П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2025 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участю захисника особи відносно якого складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 адвоката Зінченко А.Л., за протоколами про адміністративні правопорушення складені інспектором прикордонної служби техніком групи логістики відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_2 , відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешк. АДРЕСА_1 , ч.2.ст. 204-1 та ч.2 ст.185-10 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшли адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ч.2 ст. 204-1 КУпАП (справа 308/10381/25 провадження №3/308/5128/25) та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП (справа №308/10385/25 провадження №3/308/5131/25) а тому вважаю за доцільне проводити спільний розгляд вказаних справ згідно ст. 36 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №146734 від 14 липня 2025 року, вбачається, що: ОСОБА_1 , вчинив правопорушення передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП, а саме: 14.07.2025 о 04 год. 40 хв. на відстані 700 метрів до державного кордону, на напрямку 265 (Оноківська територіальна громада Ужгородського району Закарпатської області) прикордонним нарядом «Секрет» був виявлений та затриманий громадянин ОСОБА_1 , який спільно з громадянином ОСОБА_3 , здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку в пішому порядку, поза межами встановлених пунктів пропуску через державний кордон, у складі групи осіб.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП за порушення вимог ст.ст. 9, 12 ЗУ «Про Державний кордон України».

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №146735 від 14 липня 2025 року, вбачається, що: ОСОБА_1 , вчинив правопорушення передбачене ч.2 ст.185-10 КУпАП, а саме:о 04 год. 40 хв. 14 липня 2025 року на відстані 700 метрів до державного кордону на напрямку 265 прикордонного знаку (Оноківська територіальна громада Ужгородського району Закарпатської області) прикордонним нарядом «Секрет» був виявлений та затриманий громадянин ОСОБА_1 , який спільно з громадянином ОСОБА_3 , здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а саме: неодноразово повторену вимогу прикордонного наряду зупинитись та припинити рух не виконав та вдався до втечі від прикордонного наряду, у складі групи осіб.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, за діями порушив вимоги ч.1 ст. 23, ст. 34 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 року.

30.07.2025 від адвоката Зінченка А.Л. надійшло клопотання про закриття провадження у справі, так він зазначає, що ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 202 КУпАП, накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн., який ним сплачено у добровільному порядку.

Вважає, що дії ОСОБА_1 повторно кваліфіковано працівниками прикордонної служби за ст.. 204-1 КУпАП як спробу незаконного перетинання ДКУ. Однак не вказано у в чому саме полягає спроба незаконного перетину. Тоді як ОСОБА_1 наголошував що не мав наміру перетинати ДК і навіть не знав, де конкретно він розташований.

Також адвокат зазначає, що з матеріалів не надається за можливе встановити ознаки складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та саме ОСОБА_1 мав намір саме незаконним шляхом перетнути ДКУ.

За твердженням адвоката, ОСОБА_1 був затриманий у межах населеного пункту на значно більшій відстані від ДКУ ніж 700 м. Натомість доказів на підтвердження відстані до ДКУ (фото, відео , заміри) відсутні.

Адвокат зазначає, що будь який умисел на перетин державного кордону у такого був відсутній, а томі відсутній склад правопорушення передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП. Адвокат просить закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.2 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

При цьому до клопотання додано копію постанови від 15 липня 2025 року №094554 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу та квитанції про оплату; виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) №9.2643 ОСОБА_1 .

Також на адресу суду надійшли пояснення ОСОБА_3 , де зазначає, що він разом зі своїм другом ОСОБА_1 постійно проживає у місті Дніпро, яке постійно обстрілюється військами ворога, вони вирішили відпочити від постійних тривог та загроз бомбардування і поїхали до міста Ужгород, куди приїхали 12.07.2025 року і посилились на квартирі за адресою - площа Шандора Петефі, буд. 10, м. Ужгород, під час відпустки погуляли по місту, відвідували заклади і вирішили поїхати на рибалку на платний ставок який розташований у селі Невицьке. 14.07.2025 року приблизно о 4 ранку зателефонували таксисту і попросили щоб він відвіз їх туди. З водієм познайомились по приїзду до м. Ужгород. Він представився як ОСОБА_4 , номер і марка автомобіля - "AO1381HP" TOYOTA AVENSIS синього кольору, приблизно о 4-30 ранку він висадив їх на вулиці Довгій у Селі Оноківці, пояснивши тим що поспішає, там ії затримали працівники прикордонної служби.

При цьому зазначив, що наміру перетинати кордон та чинити спротив працівникам прикордонної служби вони не думали і не робили, оскільки перебували на території села Оноківці, і гадки на мали де знаходиться державний кордон України.

ОСОБА_1 подано письмові пояснення згідно яких він вважає, що обставини викладені в протоколі не відповідають фактичним обставин, ґрунтуються на припущеннях, у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч 2 ст. 185-10, та ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Зазначає, що він перебував у населеному пункті Оноківці, де був затриманий працівниками прикордонної служби, а саме в загальнодоступному громадському місці, а не під час спроби перетину державного кордону.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-які посилання або інші відомості які б вказували на те, що громадянам України заборонено перебувати у даному населеному пункті та його околицях.

Окрім цього слід зазначити, що із протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи не вбачається, якими саме діями ОСОБА_1 вчинив незаконну спробу перетину державного кордону, чі злісну непокору працівникам прикордонної служби.

Наявні в матеріалах адміністративної справи документи не спростовують і не підтверджують того, що у протоколі про адміністративне правопорушення викладено об`єктивну та суб`єктивну сторони цього правопорушення.

У клопотанні вказано на те, що відсутні обставини щодо можливого вчинення цих правопорушення цією особою, та не встановлено у чому полягає, спроба перетину ОСОБА_1 державного кордону.

Відсутня схема із зазначенням конкретного місця вчинення правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення, а також відсутні відомості про наявність у мене знаряддя для перетину державного кордону або наявності будь яких речей (карт, GPS навігаторів та інших) тобто беззаперечних доказів, які б вказували на причетність та умисел мене на спробу перетину кордону в такий спосіб, яке ставиться йому у провину, суду не надано.

ОСОБА_5 також вказує, що проживав в місті Ужгороді, їхав у село Невицьке на риболовлю, на платний ставок, та аж ніяк не мав намір перетнути державний кордон України. Про вказане, при потребі, може підтвердити свідок ОСОБА_6 та водій автомобіля.

ОСОБА_5 просить провадження у справах про адміністративні правопорушення за № №308/10385/25, та 308/10381/25 відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП

Від адвоката Зінченко А.Л., надійшло клопотання про об`єднання матеріалів справи.

На розгляд справи, у судове засідання ОСОБА_1 , не з`явився, у судовому засіданні адвокат просив об`єднати в одне провадження вказані справи, закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 та ч.2 ст. 185-10 КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 адвоката Зінченко А.Л., дослідивши адміністративні матеріали, приходжу до наступних висновків.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) від 02 листопада 2004 року, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі "Пономарьов проти України" (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд", яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 20 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України», органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право:…13) у випадках та в порядку, передбачених законами України, розглядати справи про правопорушення, накладати стягнення або передавати матеріали про правопорушення на розгляд інших уповноважених органів виконавчої влади або судів; 14) здійснювати адміністративне затримання осіб на підставах і на строки, визначені законами, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перетнули державний кордон України, стосовно яких прийнято в установленому порядку рішення про передачу їх прикордонним органам суміжної держави, на час, необхідний для такої передачі; 15) здійснювати на підставах та в порядку, встановлених законодавством, візуальний огляд осіб, речей, товарів (вантажів), транспортних засобів (поверхнева перевірка), а так само особистий огляд затриманих осіб та огляд і, в разі потреби, вилучення речей, що можуть бути речовими доказами або заподіяти шкоду життю і здоров`ю людини.. тощо

Згідно ст. 23 вказаного Закону, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових повноважень можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, видаються службові та спеціальні посвідчення, а також відповідні знаки (жетони).

Законні вимоги і розпорядження військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових повноважень залучені до оперативно-службової діяльності, є обов`язковими для виконання громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, посадовими і службовими особами.

Військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України під час виконання покладених на них обов`язків керуються тільки законами, діють на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ніхто інший, за винятком уповноважених посадових осіб державних органів у передбачених Конституцією та законами України випадках, не вправі втручатися у законну діяльність військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України.

Згідно ст. 34 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України», передбачено, що відповідальність за неправомірні дії, що перешкоджають реалізації повноважень Державної прикордонної служби України

Непокора або опір законним вимогам військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України, неправомірне втручання в їх законну діяльність тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно ч.1 ст.185-10 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Згідно ч.2 ст.185-10 КУпАП, передбачено адміністративне відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа)оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно Постанови N 8 від 26.06.92 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Об`єктом правопорушення, передбаченого статтею 185-10 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, а також у сфері громадського порядку. Зазначені відносини регулюються Законами України «Про державний кордон України» від 4 листопада 1991 року №1777-ХП, «Про Державну прикордонну службу України» від 3 квітня 2003 року №661-ІУ, «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону» від 22 червня 2000 року №1835-Ш, іншими нормативно-правовими актами.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 185-10 КУпАП, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог. Розпорядження та вимоги осіб, які зазначені у диспозиції статті, мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їхньої компетенції. Зокрема, права органів, підрозділів, військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України викладено у статті 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України».

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень. У розумінні законодавця «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги чи розпорядження.

Злісність непокори визначається як кваліфікуюча ознака правопорушення.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №146735 від 14 липня 2025 року, ОСОБА_1 інкримінується вчинення правопорушення передбачене ч.2 ст.185-10 КУпАП, а саме:о 04 год. 40 хв. 14 липня 2025 року на відстані 700 метрів до державного кордону на напрямку 265 прикордонного знаку (Оноківська територіальна громада Ужгородського району Закарпатської області) прикордонним нарядом «Секрет» був виявлений та затриманий громадянин ОСОБА_1 , який спільно з громадянином ОСОБА_3 , здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а саме: неодноразово повторену вимогу прикордонного наряду зупинитись та припинити рух не виконав та вдався до втечі від прикордонного наряду, у складі групи осіб.

Проте вказані обставини у письмових поясненнях ОСОБА_1 та у судовому засіданні його захисник заперечували. Зокрема зазначивши що жодного наміру на перетин державного кордону у нього не було тим більше незаконного, а також він не здійснював злісну непокору. У місце затримання приїхав з метою відпочинку.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає що доказів на спростування доводів особи, відносно якої складено протокол, в судовому засіданні стороною обвинувачення надано не було.

Таким чином, недоведеність винності ОСОБА_1 у злісній непокорі законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України має наслідком відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185-10 КУпАП, та закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 204-1 КУпАП передбачено відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади

Відповідно до ч.2 ст.204-1 КУпАП ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Виходячи з положень частини 2 статті 204-1 КУпАП вбачається, що об`єктивну сторону даного правопорушення складає перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України; перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів; перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом в пунктах пропуску через державний кордон України з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади вчинене групою осіб.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №146734 від 14 липня 2025 року, вбачається, що: ОСОБА_1 , вчинив правопорушення передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП, а саме: 14.07.2025 о 04 год. 40 хв. на відстані 700 метрів до державного кордону, на напрямку 265 (Оноківська територіальна громада Ужгородського району Закарпатської області) прикордонним нарядом «Секрет» був виявлений та затриманий громадянин ОСОБА_1 , який спільно з громадянином ОСОБА_3 , здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку в пішому порядку, поза межами встановлених пунктів пропуску через державний кордон, у складі групи осіб.

Обставини викладені у фабулі протоколу у письмових поясненнях ОСОБА_1 та у судовому засіданні його захисник заперечували. Зокрема зазначивши що жодного наміру на перетин державного кордону у нього не було тим більше незаконного. Вказане у письмових поясненнях підтвердив і ОСОБА_3 .

Згідно наявного в матеріалах справи рапорту інспектора прикордонної служби техніка групи логістики відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » старшим сержантом ОСОБА_2 : в період з 04:00 17.07.2025 по 06:20 14.07.2025 року виконував наказ на охорону державного кордону України старшим прикордонного наряду «Секрет» 04 год. 40 хв. було виявлено та затримано дві невідомі особи чоловічої статі, на відстані 700 метрів до державного кордону України, на напрямку 265 прикордонного знаку Затриманих осіб ідентифіковано як громадяни України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вищевказаних громадянина України було затримано за порушення вимог ст. 9 та ст. 12 ЗУ «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, а саме за спробу незаконного перетинання державного кордону України у складі групи осіб, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпА та за порушення вимог ст. 34 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 року, а саме вчинення злісної непокори законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання службових обов?язків у складі групи осіб, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 185- 10 КУпАП, а також за порушення вимоги п. 7 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою КМУ від 27.07.1998 року N?1147, а саме перебував у межах прикордонної слуги без дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби України, чим вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 202 КУпАП.

Також матеріали справи містять схему місця затримання правопорушника на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 14.07.2025.

Однак схема не містить інформації про місце виявлення та затримання осіб, без зазначення населених пунктів та точних координат. Зі змісту наявних у справі письмових пояснень ОСОБА_1 , він вказує що опору не чинив не намагались щось приховати.

Як вбачається, із наведеного в протоколі не вказано які саме конкретні дії вчинив ОСОБА_1 , що свідчать про його намір перетину ДКУ у пішому порядку поза межами пункту пропуску.

Суд констатує, що жодних належних та допустимих доказів наявності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП матеріали провадження не містять.

Суд також враховує те, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.08.2025 (справа № 308/10387/25) провадження в справі про притягнення громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу дміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні та інше.

При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Окрім того, у постанови Верховного Суду від 20.05.2020 р. у справі № 524/5741/16-а, КАС ВС дійшов висновку, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_1 , вчинив злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону.

Відповідно до чинного законодавства України протокол про адміністративне правопорушення (ст. 256) є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме він має містити повні та точні відомості про вчинення правопорушення, його кваліфікацію, дані про потерпілих, свідків, якщо вони є. Саме протокол про адміністративне правопорушення є документом, в якому формулюється суть правопорушення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження і на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

При цьому, у справі "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

За таких обставин, суд вважає, що суть правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст.204-1 КУпАП та ч.2 ст. 185-10 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до п.1 ч.1ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та ч.2 ст. 185-10 КУпАП.

Отже, враховуючи зазначене, приймаючи до уваги, що вина ОСОБА_1 , є недоведеною та не встановленою, відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суддя вважає, що у діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 та ч.2 ст. 185-10 КУпАП, а тому, у відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.9, 10, 172-15, 247, 251, 252, 280, 284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати в одне провадження справи відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ч.2 ст. 204-1 КУпАП (справа 308/10381/25 провадження №3/308/5128/25) та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП (справа №308/10385/25 провадження №3/308/5131/25) та присвоїти єдиний унікальний номер справи 308/10381/25 (провадження №3/308/5128/25).

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до адміністративної відповідальності, за частиною 2 статті 204-1 Кодексу України закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до адміністративної відповідальності, за частиною 2 статті 185-10 Кодексу України закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185-10 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош