Справа № 455/1790/25
Провадження № 3/455/1041/2025
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 вересня 2025 року м.Старий Самбір

Суддя Старосамбірського районного суду Львівської області Івасенко С.М., розглянувши матеріали справи, що надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має зареєстроване місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 , громадянки України, тимчасово не працює, до адміністративної відповідальності не притягалася

за ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , 24.08.2025 о 01 годині 30 хвилин, в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Смільниця - Кросценко», територія Хирівської ОТГ, Самбірського району, Львівської області під час прикордонного контролю на виїзд з України пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянина Республіки Італія для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , вид. 04.12.2024 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В процесі прикордонного контролю встановлено, що він є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , вид. 09.01.2023 року на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, чим здійснила спробу незаконного перетину державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів, тобто вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася. Клопотання про відкладення не подавала. В матеріалах справи є її письмові пояснення від 24.08.2025 року в яких зазначила, що свою вину не визнає. Зазначила, що має італійське громадянство ( працювала в Італії 25 років).

Про час і місце розгляду справи ОСОБА_1 повідомлялася належним чином, а саме засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор АТ «Укрпошта» 871), яке не вручено адресату у зв`язку з відсутністю його за місцем проживання. Направлення повістки рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки її отримання адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку - суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18). У справі "Гарячий проти України" (заява № 43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Суд скерував повістку СМС повідомленням на номер телефону, який зазначений в її заяві від 24.08.2025 року, однак вона не була доставлена з невідомих причин.

До протоколу також долучено заяву ОСОБА_1 на ім`я Старосамбірського районного суду Львівської області про те, що просить розглядати справу за участі її адвоката Верчинського Олександра Вікторовича та рішення направити йому. Вказала його номер телефону.

Суд здійснив повідомлення про місце, дату та час судового розгляду її справи всіма доступними способами. З отриманого 24.08.2025 року протоколу ОСОБА_1 знала, що справу буде розглядати суддя Старосамбірського районного суду Львівської області та мала достатньо часу для інформування свого захисника про розгляд її справи, однак станом на 15.09.2025 року ні від самої ОСОБА_1 , ні від її захисника жодних заяв, клопотань, заперечень не надходило.

Відповідно до положень ст.268 КУпАП при розгляді даної категорії адміністративних справ участь особи, щодо якої розглядається справа не обов`язкова. Вважаю за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали, суддя дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, згідно зі ст.245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, є суспільні відносини у сфері захисту та охорони державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Стаття 204-1 є бланкетною, для встановлення складу адміністративного правопорушення потрібно звернутися до спеціального нормативно-правового акту, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».

Статтею 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Порушенням державного кордону України є перетинання його з порушенням встановленого порядку.

Згідно з ч. 1 статті 12 цього Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно ст. 4 Конституції України, в Україні існує єдине громадянство.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України ( ст. 1 Закону України «Про громадянство України» ).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про громадянство України» законодавство України про громадянство ґрунтується, зокрема, на таких принципах:

-єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України;

-визнання права громадянина України на зміну громадянства.

Отже, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Відповідна правова норма міститься в частині 1 стаття 3 Європейської конвенції про громадянство, де кожна держава визначає у своєму законодавстві, хто є її громадянами. Використовувати паспорт громадянина іншої країни для перетину державного кордону України на законних підставах мають громадяни лише після видання Указу Президента України про втрату такими особами громадянства України.

Правовідносини держави України з її громадянами щодо перетину державного кордону регулюється 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно з приписами статті 2,3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну); перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Пункт 2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, передбачає, що перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу.

Ці положення Конституції України, законодавства щодо громадянство та перетину державного кордону громадянами України є публічними, загальнодоступними, чіткими, зрозумілими та передбачуваними.

ОСОБА_1 є громадянином України, на ім`я якої 09.01.2023 року виданий паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , подав органу прикордонної служби для перетину державного кордону України паспорт громадянина Республіки Італія для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , вид. 04.12.2024 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як громадянка України ОСОБА_1 , яка ініціювала в 2023 році отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон не могла не усвідомлювати, що лише цей документ дає їй право на законний перетин державного кордону України. У своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначає, що подала два паспорти ( український та італійський), однак не пояснила у якій послідовності подала ці паспорти та з якою метою подала паспорт громадянина Республіки Італія для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , вид. 04.12.2024 року, а тому відхиляю аргументи ОСОБА_1 , викладені в її поясненні від 24.08.2025 року як такі, що спрямовані на уникнення відповідальності за порушення.

Оскільки початком здійснення прикордонного контролю є момент подання особою паспортного документу для перевірки, факт надання громадянином України паспортного документу іноземної держави кваліфікується як спроба незаконного перетину державного кордону України, так як даний документ не може вважатися відповідним, тобто дані дії є адміністративним правопорушенням, передбачене частиною 1 статті 204-1 КУпАП.

Особа, яка свідомо не бажає дотримуватися правопорядку країни, чиїм громадянином є, мала би розуміти про невідворотність відповідальності за вчинене правопорушення.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у діянні особи складу адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується даними, які містяться: у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №007996Е від 24.08.2025 року, в якому зафіксовано факт подання ОСОБА_1 громадянкою України, паспорта громадянина Республіки Італія для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , вид. 04.12.2024 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копією паспорта громадянина Республіки Італія для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , вид. 04.12.2024 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , вид. 09.01.2023 року на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 24.08.2025 року.

Держава Україна чітко та однозначно визначила, що громадянин України, який набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України. І як громадянин України має дотримуватись Конституції та Законів України, в тому числі і при перетині державного кордону.

Якщо особа незадоволена правопорядком, встановленим державою Україною для її громадян, вона вільна припинити громадянство України і таким чином вийти з-під правил перетинання державного кордону України відповідно до вимог Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

За таких обставин, встановлюючи наявність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП, повністю доводиться поза розумним сумнівом дослідженими у судовому засіданні доказами, які на переконання судді є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи встановленим у судовому засіданні.

Обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, відповідно до статті 34 КУпАП, не встановила.

Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, відповідно до статті 35 КУпАП, не встановила.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, вік та майновий стан, беручи до уваги відсутність обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, вважаю за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу на рівні близькому до мінімального в розмірі двісті двадцять двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є в межах санкції ч.1 ст.204-1 КУпАП, без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення, оскільки такі відсутні, що за своїм видом та мірою відповідає, визначеній у ст.23 КУпАП, меті накладення адміністративного стягнення, і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.40-1 КУпАП та ст.4 Закону України «Про судовий збір» слід стягнути з особи, на яку накладено адміністративне стягнення, судовий збір в дохід держави в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 гривень.

Керуючись ст. 16, 23, 33, 40-1, 204-1 ч.1, 283, 284 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суддя

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двісті двадцяти двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3774 (три тисячі сімсот сімдесят чотири) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Реквізити для оплати штрафу: отримувач коштів: ГУК Львів/Старосамбірська тг/21081100, ЄДРПОУ отримувача: 38008294, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: 899998, рахунок отримувача: UA0013909, код класифікації доходів бюджету: 21081100.

Реквізити для оплати судового збору: отримувач коштів ГУК у м.Києві /м.Київ/22030106, ЄДРПОУ отримувача: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: 899998, рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Роз`яснити, що відповідно до вимог частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення. В разі оскарження перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.

Суддя С.М. Івасенко