Справа № 148/2245/25
Провадження №3/148/969/25

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року м. Тульчин

Суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Штифурко Л.А., розглянувши матеріали, що надійшли з Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Білоусівка Тульчинського району Вінницької області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 184 КУпАП,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 25.08.2025 серії ВАД №749162 ОСОБА_1 ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 19.08.2025 о 20:00 год. по вул. Центральна в с. Білоусівка образливо чіплявся до ОСОБА_3 , з яким намагався вчинити бійку, чим порушив громадський порядок і спокій громадян та вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином.

Від її представника, адвоката Рудаченка А.О., до суду надійшли пояснення у справі, в яких він просить розгляд справи провести без його участі та участі ОСОБА_1 . Крім того, зазначає, що він його довірителька ОСОБА_1 вважають, що зміст протоколу не відповідає фактичним обставинам справи.

У протоколі про адміністративне правопорушення не розкрито таку ознаку об`єктивної сторони правопорушення як «ухилення від виконання батьківських обов`язків». При цьому, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься лише невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Так, зі змісту протоколу не зрозуміло, які саме обов`язки, з числа тих, що покладені на ОСОБА_1 чинним законодавством, вона не виконувала, внаслідок чого малолітній ОСОБА_2 вчинив хуліганські дії по відношенню до малолітнього

ОСОБА_4 справі відсутні жодні фактичні дані, які б вказували на те, що ОСОБА_1 не піклується про фізичний і духовний розвиток прийомного сина ОСОБА_2 , його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з малолітнім в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною освіти.

Протокол містить лише опис протиправних дій прийомного сина ОСОБА_1 , які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Усі зібрані інспектором поліції матеріали адміністративної справи спрямовані виключно на доведення вчинення ОСОБА_2 хуліганства, але аж ніяк не доводять ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до останнього.

Для притягнення особи до відповідальності за вказаною статтею органом поліції має бути доведено, що такі дії малолітнього стали наслідком невиконання ОСОБА_1 обов`язків із забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання ОСОБА_2 .

При цьому, звертає на себе увагу той факт, що малолітній ОСОБА_2 був влаштований в прийомну сім`ю ОСОБА_1 лише 02.05.2025 року, тобто всього за три місяці до вчинення ним хуліганських дій. В той же час з характеристики, наданої ліцеєм № 3 с. Жабокрич Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, у якому ОСОБА_5 навчався до 02.05.2025 року, вбачається, що останній за своїм характером «різкий, емоційний, нестриманий, провокує бійки та конфлікти серед однолітків. Правила поведінки не завжди виконує, схильний до протиправної поведінки».

Тобто, відповідні риси характеру та модель поведінки дитини, його схильність до вчинення хуліганських дій були сформовані раніше і стали наслідком прогалин у його вихованні іншими особами.

Разом з тим, ОСОБА_1 , як прийомною матір`ю дитини, постійно вживаються зусилля, спрямовані на фізичний і духовний розвиток прийомного сина, на його навчання та підготовку до самостійного життя. Зокрема, забезпечуються необхідні умови проживання, харчування, медичний догляд та лікування, можливість спілкування з однолітками. ОСОБА_1 постійно проводить з малолітнім ОСОБА_2 бесіди, спрямовані на його виховання в дусі поваги до прав та свобод інших людей.

З огляду на викладене представник ОСОБА_1 вважає, що вини останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, непідтвердженою матеріалами справи і недоведено, у звязку з чим просить провадження у даній справі закрити за відсутністю події і складу правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, а саме протокол про адміністративне правопорушення від 25.08.2025 (а.с. 2), копію рапорту від 19.08.2025 (а.с. 3), копію протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19.08.2025 (а.с. 4), письмові пояснення ОСОБА_6 від 19.08.2025 (а.с. 5), письмові пояснення ОСОБА_2 від 25.08.2025 (а.с. 6), копію наказу від 02.05.2025 №01-06-48 про тимчасове влаштування дитини, позбавленої батьківського піклування у прийомну сімю (а.с. 8), довідку № 91 від 03.07.2025 Білоусівського ліцею (а.с. 24), характеристику на ОСОБА_2 (а.с. 25), акт обстеження умов проживання від 25.06.2025 (а.с. 26), доходжу наступних висновків.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Отже, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998 р. у справі про тлумачення терміну «законодавство» визначено, що під законодавством слід розуміти (охоплюється) закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких батьків мають притягувати до відповідальності згідно диспозицій норм ст.184 КУпАП.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Разом з тим, згідно з ст. 150 СК України : 1) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; 2) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; 3) батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; 4) батьки зобов`язані поважати дитину; 5) передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; 6) забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; 7) забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Стаття 256 КУпАП встановлює вимоги до змісту протоколу, а саме: у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

З огляду на викладене, виходячи з аналізу вказаного вище законодавства, при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, вказана норма матеріального права застосована не була, оскільки не конкретизовано, які саме дії (бездіяльність) особи, що притягається до адміністративної відповідальності, свідчать про ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини та яких саме обов`язків така особа не виконала, що прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у рішеннях ЄСПЛ (п.31 по справі «Ракевич проти Росії» та п.109 по справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови»), згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Крім того, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, крім того, винуватість у скоєнні такого правопорушення особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

На переконання суду, наявні у справі та зібрані правоохоронним органом доказом не є такими, що поза розумним сумнівом свідчать про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, яке ставиться їй в провину, а саме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо належного виховання дитини.

Так, з акту обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей Тульчинської міської ради 25.06.2025, копія якого надана адвокатом Рудаченком А.О. (а.с. 26), встановлено, що обєктом обстеження являється будинок за місцем проживання дитини ОСОБА_7 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . Останньою створено умови для проживання та виховання ОСОБА_5 Так, у нього наявна окрема кімната, облаштована спальним та навчальним місцями, ліжком. ОСОБА_8 дитини застелене чистою постільною білизною. У дитини наявний одяг та взуття відповідно до сезону, віку та статі. У дитини наявне канцелярське приладдя, розвиваюча література та велосипед. Розпорядок дня дитини організований згідно її віку. У вільний час ОСОБА_5 займається футболом та баскетболом. Фактичний догляд за дитиною виконує прийомна матір. В сім`ї панують гарні, відкриті стосунки. Прийомною матір`ю створені усі необхідні умови для комфортного проживання та розвитку дитини, враховуються її інтереси та побажання.

З довідки Білоусівського ліцею Тульчинської міської ради Вінницької області № 91 від 03.07.2025, копія якої надана адвокатом Рудаченком А.О. (а.с. 24), ОСОБА_9 за період навчання з 06.05.2025 по 04.06.2025 ліцей відвідував регулярно.

Тобто, ОСОБА_1 виконуються обовязки дій щодо забезпечення належних умов для проживання, навчання, виховання прийомного сина ОСОБА_10 .

При цьому, суд звертає увагу, що згідно характеристики навчального закладу, де він навчався раніше (Ліцей № 3 с. Жабокрич Крижопільської селищної ради) сам ОСОБА_2 , за харектером є різким, емоційним, нестриманим, провокує бійки та конфлікти. Правила поведінки не завжди виконує.

Вказане, а також те, що в сімї ОСОБА_1 . ОСОБА_11 став проживати лише з травня 2025 (наказ від 02.05.2025 №01-06-48 про тимчасове влаштування дитини, позбавленої батьківського піклування у прийомну сімю), тобто за три місяці до вчинення ним хуліганських дій, на думку суду, не свідчить про ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законом обовязків щодо його виховання, а скоріше вказує на те, що певна модель поведінки ОСОБА_7 , його схильність до вчинення хуліганських дій були сформовані раніше і стали наслідком прогалин у його вихованні іншими особами.

Отже, доходжу висновку, що докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_1 у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення, викликають розумні сумніви, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п.161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів. Докази ж можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

А тому констатація факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, в протоколі є припущенням, яке на доказах не ґрунтується.

Оцінивши всі докази, надані суду в підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, доходжу висновку про недоведеність перед судом поза розумним сумнівом наявності в її діях складу даного адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене провадження у даній справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з недоведеністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Керуючись ст. 7, ст. 184, п.1 ч.1 ст. 247, ст. ст. 251, 252, п.3 ч.1. ст. 284, суддя, -

постановила:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.184 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Повна постанова складена 15.09.2025.

Суддя Л.А.Штифурко