Справа № 159/2346/25
Провадження № 3/159/1195/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Ковель

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області Шишилін О.Г., з участю захисника Клімука В.С. розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від відділу організації несення служби в м.Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт НОМЕР_1 виданий 07.07.1998 Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області, РНКПП НОМЕР_2 , проживає : АДРЕСА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 , працює: водієм ТОВ «Дедушка»;

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №297514 від 11.04.2025 року 11.04.2025 о 16 год. 47 хв. по вул. Відродження, 60 м. Ковель, Волинської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW 530D» д.н.з. НОМЕР_3 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу ALCOTESTER DRAGER на місці зупинки та в медичному закладі у встановленому Законом порядку відмовився, що зафіксовано на технічні засоби відеозапису, а саме боді камери 475646, 477844, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 з протоколом не погодився, пояснив, що 11.04.2025 біля 16 год. 50 хв. по вул. Відродження, 60 м. Ковель, Волинської області дійсно керував своїм транспортним засобом, приїхавши в обід із-за кордону додому, по місцю свого тимчасового проживання у дворі будинку припаркував своє авто, та пішов додому відпочивати. Дома, випив горілки. Через деякий час почувши, що спрацювала сигналізація, вийшов на вулицю та отримав претензії від сусідів, щодо неправильного паркування. Внаслідок втоми та випитого, сп`янів, та створив конфлікт із сусідами, після чого вони викликали поліцію. На пропозицію поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння відмовився, тому що не керував автомобілем в нетверезому стані, та на час їх приїзду не перебував у якості водія, а отже не повинен був виконувати вимоги п.2.5 ПДР України.

Захисник адвокат Клімук В.С. вважає, що стороною суб`єкта владних повноважень не здобуто допустимих доказів того, що ОСОБА_1 був водієм та керував транспортним засобом. З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він вживав алкогольні напої після того, як припаркував своє авто. Таким чином, вчинити адміністративне правопорушення, в якому звинувачують ОСОБА_1 , може лише водій, тоді як він не керував транспортним засобом та не мав намір цього робити. Враховуючи викладене просив закрити провадження у даній справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника Клімука В.С., свідка ОСОБА_2 , дослідивши наявні письмові докази, відеозаписи, дійшов наступного висновку.

У відповідності до вимог статті 7 Кодексу, ніхто не може бути підданий заходам впливу в зв`зку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку встановленому законом, а застосування заходів адміністративного впливу проводиться в межах компетенції того органу, який його застосовує у точній відповідності із законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 252 Кодексу орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог статей 245,280 Кодексу завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин, вирішення їх в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення в обов`язковому порядку має бути з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують її відповідальність, тощо.

Так, відповідальність за частиною першою статті 130 Кодексу несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Тобто підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 130 Кодексу є наявність одночасно двох умов: перебування особи в стані сп`яніння та керування нею в такому стані транспортним засобом.

Відповідно до частини першої статті 251 Кодексу доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписучих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з положеннями КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

З досліджених в ході розгляду справи відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№297514 від 11.04.2025 вбачається, що відео розпочинається, постфактум, з того моменту, що поліцейський в дворі будинку № 60, по вул. Відродження м. Ковель, Волинської області пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відмовляється пройти освідування пояснюючи, що не є водієм. Після чого, на неоноразові наполягання поліцейських, ОСОБА_1 не погоджується пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння стверджуючи , що за кермом автомобіля не перебував, а вийшов на звук сигналізації. На вказаному відео ОСОБА_1 неодноразово наголошував поліцейським, що не керував транспортним засобом, проте такі доводи не були взяті працівниками поліції до уваги.

Допитаний судом свідок ОСОБА_2 вказала, що 11.04.2025 року побачила у вікно, що у дворі її будинку, на квітник заїхала машина, після чого вона щоб зробити зауваження, хотіла відкрити дверку авта, але спрацювала сигналізація. Через деякий час із сусіднього під`їзду вийшов п`яний чоловік, та почав кричати і хотів її ударити, у них відбувся словесний конфлікт. Після чого сусіди вийшли на допомогу та викликали поліцію. Чи перебував ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час паркування свого автомобіля на квітнику, свідок не змогла ствердно підтвердити, тому що не бачила, коли саме паркувалось авто і хто був за кермом.

Інших об`єктивних доказів, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння за кермом автомобіля судом не встановлено.

Таким чином, судом не здобуто належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 був водієм та перебував за кермом, показаннями свідка ОСОБА_2 у суді факт перебування ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не підтвердився.

Свідок ОСОБА_3 на неодноразові виклики до суду не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив.

В постанові №560/751/17 від 27.06.2019р. ВС вказав, що підтвердження порушення показаннями свідків, які були надані при складанні правопорушення, не є належними доказами у справі, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень.

Таким чином, письмові покази свідка ОСОБА_3 за відсутності будь яких інших об`єктивних доказів з приводу інкримінованого правопорушення суд не бере до уваги, як неналежний доказ.

Пояснення ОСОБА_1 щодо перебігу подій не спростовані, доказів на спростування позиції останнього суду не надано.

Інших належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення суду не надано.

Суд, приходе до висновку про відсутність складу правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 130 Кодексу в діях ОСОБА_1 ..

Згідно з п. 1 ст.247 Кодексу обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 01.11.1996 за № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

При цьому, статтею 62 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною поки її вину не доведено згідно закону.

При цьому, суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже належних та достатніх доказів вчинення особою цього адмінправопорушення суду не надано.

Тому вважаю, що винуватість особи не є доведеною з огляду на принцип доведеності «поза розумним сумнівом».

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофеєва проти Росії» (рішення від 30.05.13 р., заява № 36 673/04) у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист.

За відсутності належних та допустимих доказів провини особи, суд доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення за ч.1 статтею 130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 Кодексу провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вище викладеного та керуючись статтями 247, 251-252, 256, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя,-

постановив:

Провадження у справі № 159/2346/25(провадження № 3/159/1195/25) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, закрити, через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

СуддяО. Г. Шишилін