Номер провадження: 33/813/1416/25
Номер справи місцевого суду: 504/724/25
Головуючий у першій інстанції Жовтан П. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати з розгляду цивільних справ Драгомерецького М.М.,

при секретарі Узун Н.Д.,

за участю ОСОБА_1 та його представника Слаблюка В.М.,

переглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Слаблюк Василь Миколайович на постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 квітня 2025 року по справі по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №241567 від 08.02.2025, ОСОБА_1 08 лютого 2025 року о 09:40 год, за адресою: Одеська область Одеський район с. Іванове, вул. Шкільна, 15, повторно протягом року, керував транспортним засобом «Mercedes Benz Vaneo» н/з НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість шкіряного покриву обличчя, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився у встановленому законом порядку. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнаний виним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортних засобів строком на 3 роки.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Слаблюк В.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 квітня 2025 року та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Перевіривши матеріали справи та заслухавши ОСОБА_1 та його адвоката Слаблюка В.М., які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладаючи відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно п. п. 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 2 ст. 130 КУпАП встановлює відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

1.протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №241567 від 08.02.2025, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а тому є належним та допустимим доказом, й приймається судом до уваги. Протокол підписаний ОСОБА_1 (а.с. 1);

2.довідкою Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області, згідно якої громадянин ОСОБА_1 протягом року піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП: постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 29.10.2024 по справі №521/10272/24 (а.с. 4);

3.направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «ООМЦПЗ» ООР, згідно якого в ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння, а саме неприродна блідність шкірного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, огляд не проводився, водій відмовився (а.с. 6);

4.відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, який відображає із достатньою повнотою стан водія ОСОБА_1 його поведінку та те, що співробітники поліції діяли у відповідності до процедури проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан наркотичного сп`яніння та оформлення матеріалів адміністративного правопорушення (диск а.с. 7).

Таким чином, оцінюючи вищезазначені докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме в тому, що він 08 лютого 2025 року о 09:40 год, за адресою: Одеська область Одеський район с. Іванове, вул. Шкільна, 15, керував транспортним засобом «Mercedes Benz Vaneo» н/з НОМЕР_1 , та відмовився на вимогу працівника поліції, в якого виникла підозра, що водій може перебувати в стані наркотичного сп`яніння, від проходження медичного огляду на визначення його стану (повторно протягом року), оскільки такий висновок ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 зазначає, що наявний в матеріалах справи відеозапис не є безперервним, як це передбачено вимогами інструкції, однак на думку апеляційного суду зазначене не свідчить про недоведеність обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до положень Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018, портативний відео реєстратор пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

Разом із тим, ані діючим законодавством, ані вищезазначеною Інструкцією не передбачено приєднання до матеріалів адміністративного провадження повного відеозапису з початку виконання службових обов`язків поліцейським.

Однією із декількох цілей використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є забезпечення об`єктивного розгляду справ уповноваженими органами шляхом створення додаткових належних доказів.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Зміст подій зафіксованих на відеозаписі, повністю узгоджується з обставинами справи, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення та долученими до нього доказами. Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису, до апеляційної скарги не долучено.

На виконання вимог ст. 266 КУпАП та ст. ст. 31, 40 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський використав технічні засоби з метою відеофіксації події та долучив відеозаписи як доказ до протоколу про адміністративне правопорушення, про що в ньому зроблений відповідний запис.

У зв`язку з наведеним відхиляються твердження про те, що наявний в матеріалах справи відеозапис не є безперервним.

В апеляційній скарзі також зазначено, що матеріали справи не містять належних доказів які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом транспортним засобом «Mercedes Benz Vaneo» н/з НОМЕР_1 . ОСОБА_1 стверджує, що не керував автомобілем, просто знаходився в ньому.

Однак, апеляційний суд не приймає до уваги дані твердження апеляційної скарги та зазначає наступне.

Так, апеляційним судом був досліджений наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського, з якого вбачається, що за кермом транспортного засобу Mercedes-Benz Vaneo, н/з НОМЕР_2 перебував саме ОСОБА_1 ..

Апеляційний суд зазначає, що протягом всього часу спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 жодного разу не заперечував факту керування ним транспортним засобом, більш того підтвердив даний факт, вказавши, що «його побратими випили, тому окрім нього не було кому сісти за кермо».

Окрім того, наявний в матеріалах справи диск містить також відеозапис з пристрію, яким вимірюється швидкість з якою рухаються транспортні засоби, яким зафіксований момент зупинки транспортного засобу Mercedes-Benz Vaneo, н/з НОМЕР_2 .

Також апеляційним судом враховується, що під час розгляду справи не було встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що працівники поліції, які склали щодо ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, були упередженими при складанні такого протоколу, що в них були підстав для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про їх зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник Канєва В.О. також зазначає, що підстав для проведення огляду на визнання стану сп`яніння не було, оскільки із наявного відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 перебував з ознаками алкогольного чи наркотичного сп`яніння, в нетверезому стані, а тому останній не зобов`язаний був виконувати всі вимоги працівників поліції, а всі складені процесуальні документи відносно ОСОБА_1 не можуть бути належними та допустимими, однак апеляційний суд не приймає до уваги такі твердження, оскільки вони ґрунтуються на не вірному тлумаченні норм чинного законодавства, з огляду на наступне.

Так, проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкція), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі Порядок).

Відповідно до ст. ст. 2, 4 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №241567 від 08.02.2025, та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «ООМЦПЗ» ООР, в ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння, а саме неприродна блідність шкірного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.

Із відеозапису також встановлено, що працівники поліції виявили в ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, на що останній відповів, що він приймає знеболюючі препарати.

Апеляційний суд вказує, що вирішення наявності чи відсутності ознак сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейського, який керуючись загальносуспільними нормами зовнішнього вигляду особи, яка не перебуває в стані наркотичного сп`яніння, на власний розсуд визначає наявність чи відсутність ознак наркотичного сп`яніння.

В той же час, підтвердити або спростувати наявність відповідного стану сп`яніння можливо лише шляхом проходження медичного огляду на стан сп`яніння, від чого ОСОБА_1 відмовився.

Те, що ОСОБА_1 приймає знеболюючі препарати, а поліцейській прийняли його стан як перебування в стані сп`яніння, не може бути підставою для звільнення водія від відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки водієві забороняється керувати транспортним засобом, як в стані наркотичного сп`яніння, так і під час перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.9 а ПДР України).

Апеляційний суд також не може прийняти надані ОСОБА_1 результати лабораторних досліджень медичної лабораторної діагностики «Смартлаб», згідно яких в нього не виявлено наркотичних речовин, оскільки в самому висновку зазначено про те, що взяття біологічного матеріалу у пацієнта проводилося не працівниками ТОВ «Смартлаб», ідентифікація особи не проводилася (а.с. 16).

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції також не спростовують, є не суттєвими, спростовуються матеріалами справи, зводяться до власного тлумачення норм чинного законодавства та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за порушення ним вимог п. 2.5 ПДР України.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає завданням КУпАП, яким є зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати).

Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху (водіїв, пішоходів, велосипедистів, власності третіх осіб) і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

ОСОБА_1 реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановленими нормами чинного законодавства.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Слаблюк Василь Миколайович залишити без задоволення.

Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький