Справа № 302/828/25
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Назаркевича С. М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/493/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Назаркевича С. М. на постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 07.07.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, учасник бойових дій, військовослужбовець, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

Цією ж постановою провадження у справі щодо ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Рішення суду в цій частині не оспорюється.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 354872 від 13.06.2025 та постанови суду від 07.07.2025 вбачається, що 13.06.2025 о 14 год прикордонним нарядом «Контрольний пост» у межах контрольованого прикордонного району, на околиці с-ща Міжгір`я Хустського району Закарпатської області, було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_2 , який здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця, який виконував службові обов`язки, пов`язані з охороною державного кордону, а саме відмовився пред`явити документи та під час затримання чинив фізичний опір. Своїми діями громадянин України ОСОБА_2 порушив вимоги ч. 2 ст. 23, ст. 34 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Назаркевич С. М. просить скасувати постанову суду від 07.07.2025 та закрити провадження у справі за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП. Вважає постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Викладені у протоколі обставини не відповідають дійсності, а протокол відносно ОСОБА_2 складено неправомірно. Додані

-2-

до протоколу докази жодним чином не підтверджують факту вчинення ОСОБА_2 злісної непокори законній вимозі військовослужбовця прикордонної служби. Звертає увагу на відсутність фото-, відеодоказів, пояснень свідків очевидців події тощо.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, відомостей про поважність причин неявки не надав. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Разом з тим, враховується думка захисника-адвоката Назаркевича С. М. про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Назаркевича С. М., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата ця особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП є правильним, а зміст постанови в цій частині відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_2 цього адміністративного правопорушення.

-3-

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 354872 від 13.06.2025 вбачається, що 13.06.2025 о 14 год прикордонним нарядом «Контрольний пост» у межах контрольованого прикордонного району, на околиці с-ща Міжгір`я Хустського району Закарпатської області, було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_2 , який здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця, який виконував службові обов`язки, пов`язані з охороною державного кордону, а саме відмовився пред`явити документи та під час затримання чинив фізичний опір, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 23, ст. 34 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

З протоколу також вбачається, що зміст протоколу ОСОБА_2 доведений, права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому роз`яснені, послуг перекладача та захисника Тетерка О. І. не потребував, примірник протоколу отримав, що підтверджено підписами ОСОБА_2 . При цьому, ОСОБА_2 відмовився від надання будь-яких пояснень з приводу обставин, що мали місце.

Вказані у протоколі обставини підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 13.06.2025, письмовими поясненнями інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення моніторингу обстановки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_3 , довідкою про результати затримання ОСОБА_2 .

Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки сумнівів у їх достовірності чи порушень під час їх підготовки та збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_2 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які би давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 1 категорії відділення моніторингу обстановки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_3 був упереджений під час затримання та складання відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, і що у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту як в апеляційній скарзі, так і під час її розгляду.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість вищевказаного інспектора прикордонної служби, який затримав ОСОБА_2 за порушення ним вимог ч. 2 ст. 23 та ст. 34 Закону України «Про державну прикордонну службу», відтак склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, у результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , оскільки у підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано і до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту як в апеляційній скарзі, так і під час її розгляду.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор ОСОБА_3 діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_2 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів, а також відмови від надання письмових пояснень з приводу обставин події.

Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 чи його захисник оскаржували дії працівників прикордонної служби.

-4-

Доводи апеляційної скарги про те, що наявні у матеріалах справи докази є недостатніми для підтвердження наявності у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, апеляційний суд відхиляє, оскільки вважає, що такі спростовуються сукупністю наявних у матеріалах справи та вищенаведених доказів і є такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_2 здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовців Держприкордонслужби під час виконання ними службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме відмовився пред`явити документ, що посвідчує особу.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що викладені у протоколі обставини не відповідають дійсності, а протокол відносно ОСОБА_2 складено неправомірно, апеляційний суд визнає такими, що не знаходять свого підтвердження, оскільки факт вчинення ОСОБА_2 злісної непокори законній вимозі військовослужбовців Держприкордонслужби під час виконання ними службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме відмовився пред`явити документи, що посвідчують особу.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_2 під час затримання не заперечував своєї вини та обставини, викладені у протоколі.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги таке.

Відповідно до ст. 185-10 КУпАП, адміністративним правопорушенням вважається злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторюваних законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, оскільки наявними доказами безумовно підтверджується те, що на законні вимоги працівника прикордонної служби надати документи для перевірки з метою контролю за дотриманням прикордонного режиму, ОСОБА_2 не реагував та проігнорував такі вимоги, а також чинив фізичний опір при затриманні, чим вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

-5-

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

Додані до протоколу докази є достатніми для підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність фото-, відеодоказів, пояснень свідків очевидців події тощо, визнаються такими, що не спростовують факту вчинення правопорушення та не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що стороною захисту не надано таких доказів, які б давали підстави вважати, що працівники прикордонної служби під час затримання ОСОБА_2 не були уповноважені на виконання службових обов`язків, чи діяли з перевищенням своїх повноважень тощо.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

Надана стороною захисту копія довідки командира в/ч НОМЕР_1 від 05.09.2025 № 808 про те, що солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за контрактом у цій військовій частині, жодним чином не спростовує як факту вчинення ним адміністративного правопорушення за викладених у протоколі обставин, так і не впливає на вид та розмір накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною

-6-

захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Назаркевича С. М. залишити без задоволення, а постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 07.07.2025 щодо ОСОБА_4 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя