Дата документу Справа № 334/2769/25
запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/756/25Головуючий у 1-й інстанції Баруліна Т.Є.
Єдиний унікальний №334/2769/25Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.
Категорія ч.3 ст.126 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14 травня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає у АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно з постановою суду, 27.03.2025 року о 13 год. 49 хв. по вул.Петра Сагайдачного, 2 у м.Запоріжжі водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , маючи тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами згідно постанови державного виконавця Хортицького відділу ДВС м.Запоріжжя від 13.03.2025 року, виконавче провадження №70006437.

ОСОБА_1 визнано винним за ч.3 ст.126 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 місяці.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги мотивував тим, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та без належного його повідомлення. Вказане позбавило ОСОБА_1 можливості надати свої заперечення та клопотання по суті пред`явленого обвинувачення.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження існування в діях водія умислу на керування транспортним засобом за наявності тимчасового обмеження такого права, а також факту його обізнаності про таке обмеження.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності інших доказів не є беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відтак, на переконання апелянта, його вину у вчиненні передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП адміністративного правопорушення не доведено.

Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 і його захисника Фельського С.Л. було повідомлено у відповідності до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року за №28, за допомогою SMS-повідомлення та через додаток «Viber» відповідно.

Згідно із ч.6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

У призначене на 22.08.2025 року судове засідання ОСОБА_1 і його захисник Фельський С.Л. не з`явились.

Клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги безпосередньо від ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходило.

До початку апеляційного розгляду від захисника Фельського С.Л. в системі «Електронний суд» вкотре надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Разом із тим, згідно ч.4 ст.294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшли 10.06.2025 року.

Призначене на 15.08.2025 року судове засідання вже було відкладено за клопотанням захисника аналогічного змісту, яке було мотивовано зайнятістю адвоката в іншій справі. Апеляційна скарга захисника перебуває в провадженні апеляційного суду понад два місяці. Відтак, подальший тривалий нерозгляд справи буде грубим порушенням вимог ч.4 ст.294 КУпАП.

У зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання.

Перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з наданих матеріалів провадження ОСОБА_1 дійсно не був присутній у судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції. Всупереч протилежним доводам апелянта, його було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року за №28, шляхом доставлення SMS-повідомлення, про що свідчить наявна в матеріалах справи відповідна довідка (а.п.14).

Між тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що в подальшому ОСОБА_1 самостійно реалізував право на апеляційне оскарження судового рішення. Йому було поновлено строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не був обмежений у передбачених ст.268 КУпАП правах, в тому числі і в правах бути присутнім під час апеляційного розгляду його скарги, заявляти клопотання та подавати докази.

Проте, як вже зазначалося вище, ОСОБА_1 , будучи двічі повідомленим завчасно та належним чином, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, зазначеними вище правами не скористався, жодних нових доказів, які були невідомі суду першої інстанції та могли б істотно вплинути на суть прийнятого рішення, апеляційному суду не надав. Клопотань про дослідження нових доказів не заявлялось. Тому передбачені ст.268 КУпАП права особи, на переконання апеляційного суду, не порушено.

Крім того, чинним законодавством не передбачено необхідності обов`язкового скасування постанови суду першої інстанції у зв`язку з розглядом справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП адміністративного правопорушення засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконано вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП, повно та всебічно розглянуто обставини справи, дотримано вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується відомостями, які зазначені у

- протоколі серії ЕПР1 №283152 від 27.03.2025 року за ч.3 ст.126 КУпАП, відповідно до якого водій ОСОБА_1 у зазначений час керував транспортним засобом, будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами; підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявний;

- постанові державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 13.03.2025 року у ВП №70006437;

- довідці інспектора згідно бази даних «Інформаційний портал Національної поліції України».

Крім того, апеляційний суд зауважує, що невід`ємною частиною вказаного вище протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.126 КУпАП є його додатки, які долучено згідно наявного у графі «до протоколу додаються», а саме:

- відеозапис обставин вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Вказані докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими у розумінні ст.251 КУпАП.

У зв`язку з наведеним, у апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені в протоколах про адміністративні правопорушення обставини дійсно мали місце.

Таким чином, всупереч протилежним доводам апеляційної скарги, відомості протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не є єдиним доказом у справі, оскільки судом першої інстанції враховано та надано правову оцінку за сукупністю усіх встановлених у даній справі обставин, з якими закон пов`язує можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Викладені в апеляційній скарзі доводи і заперечення наведених висновків суду не спростовують.

За змістом диспозиції ч.3 ст.126 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Тобто суб`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення не обов`язково характеризується виною лише у формі прямого умислу. Диспозиція даної норми закону на відміну від диспозиції ст.ст.41-1, 46, 51-2, 103-1, 116, 163-8, 164-15, 163-11, 164-3, 164-15, 166-16, 172-16, 173-2, 198, 203-1 КУпАП не містить у собі посилання на обов`язку умисність вчинення таких дій.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У зв`язку з наведеним апеляційний суд вважає, що передбачена ч.3 ст.126 КУпАП адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, передбачає й необережну форму вини.

У зв`язку з чим апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про відсутність доказів наявності в його діях умислу на керування автомобілем за викладених у протоколі обставин.

Так з матеріалів провадження вбачається, що постановою державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 13.03.2025 року у ВП №70006437 ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи з 10.01.2022 року до досягнення дітьми повноліття згідно виконавчого листа №337/36/22, виданого Хортицьким районним судом м.Запоріжжя ще 31.03.2022 року.

Відтак, ОСОБА_1 , знаючи про цю обставину, мав усвідомлювати наслідки наявності такої непогашеної заборгованості у формі обмеження у праві керування транспортними засобами, проте він ставився до цього байдуже, не погасивши таку заборгованість.

Документальних підтверджень того, що зазначену постанову державного виконавця скасовано у встановленому законом порядку, до апеляційного суду не надано. Про факт погашення заборгованості в сумі 22 500,94 гривень, що утворилася під час примусового виконання виконавчого листа, також в апеляційній скарзі не йдеться.

Враховуючи позицію ОСОБА_1 в частині того, що він не був обізнаний про те, що його право на користування транспортним засобом тимчасово обмежене, апеляційний суд зазначає, що виконавчий лист знаходиться на виконанні з 2022 року, стягнення триває, та особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, достеменно відомо про наявність у нього обов`язку зі своєчасної та повної сплати аліментів на утримання двох дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Закон не пов`язує початок такого обмеження з моментом вручення постанови державним виконавцем.

Таким чином, ОСОБА_1 станом на день винесення постанови судом першої інстанції 14.05.2025 року є особою, щодо якої існує нескасоване обмеження у праві керування транспортними засобами, про що і був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №283152 від 27.03.2025 року за ч.3 ст.126 КУпАП.

Отже, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що постанову прийнято судом першої інстанції без урахування всіх фактичних обставин справи.

Накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення узгоджується з вимогами ст.33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть безумовне скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14 травня 2025 року в цій справі щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар