Справа № 509/3495/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 року смт. Овідіополь

суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Гандзій Д.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління стратегічних розслідувань в Одеській області ДСР НПУ про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює оператором заправних станцій ТОВ «ТОПГРУПП» - за ст. 161-1 ч.1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу серії ВАВ № 808591 від 12.06.2025 року, складеного 12.06.2025 р. вбачається, що 12.06.2025 року о 18:03 год., ОСОБА_1 здійснював роздрібну торгівлю пальним без одержання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Прилиманське, вул. Восточна, буд. 200А, чим порушив вимоги Закону України «Про охорону атмосферного повітря», тим самим, скоївши адміністративне правопорушення, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.161-1 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши адміністративні матеріали та додатково надані документальні докази, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне порушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, містить в собі фактичні данні про обставини правопорушення, і відповідно є одним з доказів по справі, у зв`язку з чим, судом, при вирішенні справи про адміністративне правопорушення, протокол оцінюється нарівні з іншими доказами по справі, перед якими, він не має переваги, та відповідно на підставі оцінки всіх доказів по справі, судом приймається відповідне рішення.

Стаття 252 КУпАП передбачає орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення, складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 статті 256 КУпАП передбачено у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються : дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до відповідальності та інше.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення при обов`язковому з`ясуванні вини даної особи у вчиненні адміністративного правопорушення та того чи підлягає вона адміністративній відповідальності, суддя зобов`язаний з`ясувати також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 7 КУпАП констатує, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності. Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу. Тобто, законною підставою для накладення на конкретну особу адміністративного стягнення є достатні дані про вчинення цією особою правопорушення, за яке і накладається дане стягнення.

Відповідно до ст. 63 Конституції України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коли яких визначається законом.

Вмотивованість це вимога до суду наводити письмово у рішенні судження, пояснення про наявність чи відсутність фактів, які є основою висновку суду. Це також пояснення суду, чому він виніс саме таке рішення, погодився з одними та відкинув інші доводи.

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 3436, 40) - судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованими. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, а є насамперед гарантією проти свавілля. Суддя зобов`язаний вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правомірність. Підстави прийняття рішення мають бути узгодженими, чіткими, недвозначними й несуперечливими. Вони повинні давати можливість читачеві простежити логіку міркувань, які привели суддю до ухваленого ним рішення. Виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення.

Як вказує Європейський суд з прав людини, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди вмотивовувати свої рішення, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, з-поміж іншого, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Згідно протоколу серії ВАВ № 808591 від 12.06.2025 р., ОСОБА_1 інкримінують здійснення роздрібної торгівлі пальним без одержання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Прилиманське, вул. Восточна, буд. 200А, що є порушенням Закону України «Про охорону атмосферного повітря», тим самим, скоївши адміністративне правопорушення, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.161-1 КУпАП, диспозиція якої передбачає відповідальність за «оптову або роздрібну торгівлю пальним без державної реєстрації суб?єктом господарювання або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачено законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди)» (а.с. 4).

Однак, суд встановив, що ОСОБА_1 - не є суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення, оскільки не здійснював та не здійснює господарської діяльності по роздрібній торгівлі пальним.

Згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 здійснив роздрібну торгівлю пальним без одержання дозволу на викиди, проте, з наявної в матеріалах справи копії фіскального чеку вбачається, що роздрібний продаж пального було здійснено не ОСОБА_1 , а ТОВ «ТОПГРУПП» та прізвище ОСОБА_1 в ньому відсутнє (а.с. 7).

Згідно відомостей з ЄРЛМОП - основним видом діяльності ТОВ «ТОПГРУПП» () є роздрібна торгівля пальним - КВЕД 47.30 (Додаток 1) та товариство має відповідну ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним (а.с. 27-30).

ОСОБА_1 , працює виключно на посаді оператора заправних станцій ТОВ «ТОПГРУПП» та є найманим працівником, що підтверджується та вказано у самому протоколі серії ВАВ № 8088591 від 12.06.2025 р.

Згідно до посадової інструкції оператора АЗС, посада ОСОБА_1 відноситься до категорії «Робітники», а тому він не має організаційно-розпорядчих повноважень, серед посадових обов`язків лише заправляти пальним, відпускати водіям, тощо.

Умови статті 161-1 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність саме за порушення порядку торгівлі пальним.

Згідно Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 18.06.2024 № 3817-IX - роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшої реалізації або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з місць роздрібної торгівлі пальним через паливороздавальні колонки, газороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, а також реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів, а також заправлення з бункерувальника у водному просторі морських та річкових суден (ч. 1 ст. 1 Закону № 3817-IX); роздрібна торгівля пальним здійснюється суб`єктом господарювання за наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним (ч. 2 ст. 29 Закону № 3817-IX).

Таким чином, суд дійшов висновку, що об?єктом вказаного правопорушення - є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності. В свою чергу, під визначенням господарської діяльності, розуміється будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальних формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

В той же час, згідно ст. 55 ГКУ суб?єктами господарювання є учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб?єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Статтею 42 ГКУ встановлено, що підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Тож, необхідною ознакою господарської діяльності є її систематичність та направленість на отримання прибутку.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» - систематичною вважається діяльність у разі, коли продаж товарів, надання послуг з метою отримання прибутку здійснюється особою безпосередньо, самостійно не менш ніж 3 рази протягом календарного року.

Зважаючи на викладене, адміністративна відповідальність за ч.1 ст.161-1 КУпАП настає виключно для суб?єкта господарювання, яким ОСОБА_1 не являється.

Таким чином, ОСОБА_1 - не є суб`єктом правопорушення, оскільки не здійснює господарської діяльності по роздрібній торгівлі пальним.

Отже, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня вина, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, з огляду на те, що ОСОБА_1 лише виконував свої посадові обов?язки оператора АЗС, і як найманий працівник заправив автомобіль (транспортний засіб) паливом, однак - не здійснив його продаж, а тому, в діях ОСОБА_1 відсутня вина (суб`єктивна сторона правопорушення).

Суд звертає увагу на те, що у вказаному вище протоколі не вказано, яку норму матеріального права порушено ОСОБА_1 , адже норма ч. 1 ст. 161-1 КУпАП є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права.

В той же час, конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає деталізацію положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею КУпАП.

Натомість, у зазначеному протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 161-1 КУпАП, вказано лише, що ОСОБА_1 начебто порушив вимогу Закону України «Про охорону атмосферного повітря» - проте, не зазначено, яку саму норму (стаття, частина статті вказаного закону).

Крім того, згідно змісту Закону України «Про охорону атмосферного повітря», дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами зобов`язані отримувати лише суб?єкти господарювання, а не ОСОБА_1 який не є суб`єктом господарювання, відповідно вимоги Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та обов`язок отримання дозволу на нього жодним чином не поширюються і не розповсюджуються.

Приписами ст. 268 КУпАП передбачений вичерпний перелік справ про адміністративне правопорушення де присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов?язковою.

Як вбачається з аналізу статті 268 КУпАП, по даній категорії справи присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов?язковою.

Дослідивши адміністративні матеріали, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 161-1 КУпАП, які не знайшли свого підтвердження під час слухання справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З об?єктивної сторони правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 161-1 КУпАП, характеризується діями, спрямованими на здійснення оптової або роздрібної торгівлі пальним без державної реєстрації суб?єктом господарювання або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачено законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» - роздрібна торгівля пальним це діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції/автогазозаправної станції/газонаповнювальної станції/газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів.

Під роздрібною торгівлею в даному випадку слід розуміти підприємницьку діяльність з продажу товарів та послуг на підставі усного або письмового договору купівлі-продажу безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їхнього особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків.

Об?єктом же вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності. В свою чергу, під визначенням господарської діяльності, розуміється будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальних формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

При цьому, необхідною ознакою господарської діяльності є її систематичність, виконання на професійній основі, а саме вчинення три і більше разів. Разове вчинення зазначеної дії не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 161-1 КУпАП.

Однак, в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у відношення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 161-1 КУпАП, відсутні дані, які б свідчили про те, що останній систематично здійснював продаж палива та не вказано назву документа і посилання на спеціальний закон спеціальну норму статті, якщо одержання цього документа ним передбачено.

Також необхідно зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 161-1 КУпАП, оптова або роздрібна торгівля пальним без державної реєстрації суб?єктом господарювання або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачено законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди) - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією пального, транспортних засобів, ємностей та обладнання, що використовувалися для реалізації такого пального, грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення.

Зважаючи на викладене, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 161-1 КУпАП настає для суб?єкта господарювання, а не для найманого працівника, яким є ОСОБА_1 .

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, про те, що ОСОБА_1 є суб?єктом господарювання, а навпаки, в протоколі вказано про його посаду оператор АЗС.

Вчинення діяння за ознаками ч. 1 ст. 161-1 КУпАП особою, яка не є суб?єктом господарювання - виключає притягнення такої особи до адміністративної відповідальності.

Згідно положень КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене суд вважає, що в діях ОСОБА_1 - відсутній склад та подія адміністративного правопорушення передбаченого ст.161-1 ч.1 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення останнім адміністративного правопорушення, а тому підстав для притягнення до адміністративної відповідальності не вбачається, що відповідно до приписів ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 161-1,213,221,247,251,283-285 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 161-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити, у зв?язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 161-1 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд протягом 10 днів з дня її винесення

Суддя Гандзій Д.М.