Справа № 282/887/25
Провадження № 3/282/388/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року селище Любар

Суддя Любарського районного суду Житомирської області Вальчук В.В., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника Відділення поліції №1 Житомирського районного управління поліції №1 ГУНП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, паспорт НОМЕР_1 , пенсіонера (інваліда війни), за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №373376 від 26.06.2025 року зазначено, що 26 червня 2025 року о 16 годині 35 хвилин по вул.Центральній в с.ГринівціЖитомирського району, гр. ОСОБА_1 керував саморобним колісним трактором без державного номерного знака, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка сповільнена мова, поведінка, яка не відповідає дійсності). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що у вказаний в адмінпротоколі час він не керував вищевказаним трактором, а перебував на городі де мав намір згортати сіно. Трактор в той час стояв на узбіччі вулиці, навпроти городу. Тоді, на те місце під`їхали працівники поліції та зайшовши до нього на город вивели його до трактора, де запитували чому трактор без номерного знаку, а потім пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від проходження якого він відмовився, оскільки трактором не керував та працівники поліції його не зупиняли.

Вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст.256 КпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Згідно зі ст.245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.252 КпАП України, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно диспозиції ч.1 ст.130 КпАП України, відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, підлягає особа, яка безпосередньо керує транспортним засобом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абзаці 4 пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 24 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення» (із змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду N18 ( v0018700-08 ) від 19 грудня 2008 року) для притягнення до відповідальності за ст.130 КпАП України не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись (абзац четвертий пункту 27 із змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду N 18 (v0018700-08 від 19 грудня 2008 року).

З наведеного убачається, що однією з головних умов огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатніх підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а й та обставина, що він у такому стані керував транспортним засобом.

Разом з тим, у матеріалах справи, за виключенням протоколу про адміністративне правопорушення, відсутні будь-які інші докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 трактором до того, як у працівника поліції виникли підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Та обставина, що ОСОБА_1 перебував неподалік транспортного засобу, не давала працівникам поліції достатніх підстав для проведення його огляду на стан сп`яніння, оскільки на той момент він фактично не являвся водієм транспортного засобу, а сам по собі факт можливого перебування його в стані алкогольного сп`яніння не міг бути розцінений як керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КпАП України.

Із переглянутих відеозаписів з нагрудної відеокамери працівників поліції, що містяться в матеріалах справи, не підтверджується факт керування ОСОБА_1 трактором, а разом із тим і факт зупинки даного транспортного засобу поліцейським. Так, з відеофайлу EV3741-011164 MP4 слідує, що трактор стоїть, і за його кермом немає нікого. З відеофайлу export_f3sgy.mp4 видно, як працівники поліції виводять ОСОБА_1 з городу та ведуть до трактора, а відтак відсутній відеодоказ того, що останній керував вказаним трактором.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України, сам по собі, без належної його перевірки, не може бути безспірними доказом винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Частина 1 ст.7 КпАП України передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Практика Європейського суду з прав людини вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України правопорушник не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення, а відповідно до ч.3 цієї ж статті, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вищевикладене вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю, оскільки відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.245, 247, 268, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити, за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення передбаченого вказаною статтею.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Любарський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Вальчук В. В.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з моменту її винесення.