Справа № 139/584/25
Провадження № 3/139/204/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 року селище Муровані Курилівці

Суддя Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області Тучинська Н.В.,

розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України,

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 11 серпня 2025 року о 12-ій годині 50 хвилин керував транспортним засобом ВАЗ 2108 (державний номерний знак НОМЕР_1 ) по вул. Центральна біля будинку № 91 в с. Михайлівці Могилів-Подільського району Вінницької області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та поведінка, що не відповідає обстановці, однак від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На розгляд справи 02 вересня 2025 року ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи шляхом направлення SMS-повістки на мобільний телефон (а.с. 10). Повторно на розгляд справи ОСОБА_1 було викликано на 16.09.2025 шляхом направлення SMS-повістки на мобільний телефон (а.с. 13) та рекомендованої судової повістки, направленої засобами поштового зв`язку, яка повернулася без вручення адресату у зв`язку з його відсутністю за вказаною адресою (а.с. 11-12).

Інші засоби сповіщення КУпАП не передбачено.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи, суддя, враховує положення речення 3 ч. 1 ст. 268 КУпАП, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважає за можливе провести розгляд справи у її відсутності. Крім того, слід зауважити, що на офіційному сайті «Судова влада України», за допомогою якого будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи та стадії її розгляду, у режимі онлайн фіксуються дата і час кожного судового засідання всіх справ, які розглядаються судами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою.

За таких обставин справа вирішується за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши та оцінивши надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, прийшла до висновку про винуватість ОСОБА_1 в правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 доведена обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 182164 від 11 серпня 2025 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, копією постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП серії БАД № 919974 від 11.08.2025 та оглянутим в судому засіданні технічним записом події адміністративного правопорушення.

Так, на відеозаписі події зафіксовано, як працівник поліції підходить до зупиненого автомобіля, що буксирувався до місця ремонту іншим т/з та за кермом якого перебував ОСОБА_1 , представився, повідомив причину зупинки, а саме: порушення ПДР України при здійсненні буксирування (не ввімкнена аварійна світлова сигналізація на механічному т/з, що буксирується), та про здійснення відеофіксації на нагрудну камеру, а також запропонував надати йому документи (посвідчення водія, технічний паспорт, страховий поліс); працівник поліції з?ясував, що посвідчення водія у ОСОБА_1 відсутнє (за відомостями УМВС); ОСОБА_1 підтвердив, що посвідчення водія не отримував; в подальшому, працівником поліції відносно ОСОБА_1 було винесено постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП; у зв?язку з наявністю в ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запаху з порожнини рота та поведінки, яка не відповідає обстановці, йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ або в медичному закладі, однак ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп?яніння відмовився; ОСОБА_1 було роз`яснено, що у випадку відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння щодо нього буде складено відповідний протокол, а також було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; ОСОБА_1 виявляв агресію та неповагу до поліцейських; відеозапис закінчується складанням відповідного протоколу відносно

ОСОБА_1 відповідальності особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, є адміністративне стягнення (ст. 23 КУпАП).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність водіїв, а також інших осіб.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу винного, який вперше вчинив порушення Правил дорожнього руху, вважаю за можливе та правильне призначити ОСОБА_2 стягнення, передбачене санкцією інкримінованої частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, також враховую інформацію, що міститься в довідці ст. інспектора САП Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області ст. лейтенанта поліції Анни Меженіної-Ходзінської (а.с. 3), відповідно до якої ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував, а також таке:

Адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст цієї норми свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Отже, законодавець у санкції частини 1 статті 130 КУпАП визначив як основне обов`язкове стягнення штраф з позбавленням права керування транспортними засобами. Тому в даному випадку не є доцільним керуватися п. 28 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому наголошується, що «суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами у випадках, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала». Ці роз`яснення Пленуму ВСУ були актуальними в той час, коли позбавлення права керувати транспортними засобами було передбачено у санкції статті як альтернативне стягнення.

Суб`єкт зазначеного адміністративного правопорушення також загальний і додаткових вимог до суб`єкта , а саме наявність у нього права на керування ТЗ, санкція ст. 130 КУпАП не містить.

При призначенні стягнення суд також враховує правову позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20: «… покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції … і полягає у забороні керувати транспортними засобами». «Підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання». Таким чином ОП ККС ВС дійшла висновку, що «суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами».

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення. Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір справляється за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в сумі 3028 гривні. Таким чином підлягає стягненню судовий збір у сумі 605 гривень 60 копійок.

Керуючись ч. 1 ст. 130, ст. 40-1 ст. ст. 221, 283, 284, 287, 294, 307, 308 КУпАП, ст. 4 Закону України "Про судовий збір", суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню за цією статтею у виді штрафу у розмірі 1000 НМДГ в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст.7та ч. 1 ст.287 КУпАП.

Суддя: _____________