Справа № 309/2917/25
Провадження № 3/309/980/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року м. Хуст

Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Піцур Я.Я., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли від Хустського РУП ГУНП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 414079 від 06 серпня 2025 року, ОСОБА_1 , 20.07.2025 року близько 23 год. 00 хв., в с.Рокосово по вул. Центральній, 88, керуючи транспортним засобом «Ауді», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з припаркованим автомобілем «Фольксваген Пассат», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження, чим порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

Також згідно протоколу серії ЕПР1 № 414095 від 06.08.2025 року, ОСОБА_1 , 20.07.2025 року близько 23 год. 00 хв., в с.Рокосово по вул. Центральній, 88, керуючи транспортним засобом «Ацді», д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв ДТП та залишив місце події до якої він причетний, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.

В судовому засіданні правопорушник ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП визнав повністю, ствердив, що у нього вистрілило колесо та в`їхав у припаркований автомобіль. Щодо правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП то свою вину не визнав. Суду пояснив, що після ДТП домовилися з власником постраждалого автомобіля про те, що він шкоду відшкодує, і він поїхав. Наступного дня забрав машину евакуатором, однак власник пошкодженого ТЗ почав вимагати повну вартість його автомобіля, а не як за ремонт та погрожувати поліцією. Поліцію викликали через день після ДТП, а тому не вважає себе винним у залишенні місця ДТП.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП- адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція статті 124 КУпАП передбачає порушення учасниками дорожнього руху, правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

А частиною ст. 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Пунктом 12.1 ПДР передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП визначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Крім визнання своєї вини, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП стверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 414079 від 06.08.2025,

- схемою місця ДТП яка сталася 20.07.2025 року;

- письмовими поясненнями водія «Фольксваген Пассат», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 від 21.07.2025, який пояснив, що 20.07.2025 біля 20:00 год він приїхав до своїх родичів та припаркувався на узбіччі на вул. Центральна, 88 і пішов до хати. Біля 23:00 почув сильний удар на вулиці. Колив вийшов, то побачив, що його автомобіль пошкоджений, а спереді нього на узбіччі стояв «Ауді», д.н.з. НОМЕР_1 , в якого також пошкодження. Підійшовши до водія той сказав, що він скоїв ДТП, він розрахується і щоб не викликали поліцію. Тому він відразу не зателефонував. На другий день той водій повідомив, що не буде розраховуватися, 21.07.2025 приїхав грузовик та потягнув з місця ДТП автомобіль;

Разом з тим, на думку суду вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП не підтверджується належними та допустимими доказами долученими до матеріалів справи.

Так на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення надано наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 414095 від 06.08.2025;

- рапорт опрацювання інформації, згідно якого 21.07.2025 о 17:32 надійшло повідомлення і служби 102 що мало місце ДТП;

- та вказані вище пояснення ОСОБА_2 від 21.07.2025 та схему місця ДТП яка сталася 20.07.2025 року

Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Згідно вимогст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Положенням ст.280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Правопорушення передбачене ст. 122-4 КУпАП характеризується умисною формою вини.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно дост.62 Конституції України обвинувачення особи, в тому числі і щодо вчинення адміністративного правопорушення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно ст.251 КупАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Сам обов`язок щодо збирання доказів відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: у т.ч. місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в протоколі трьох складників: фактичних обставин; правової кваліфікації; формулювання порушення.

При цьому під формулюванням порушення (суть) розуміється короткий виклад тексту диспозиції правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула звинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого діяння, а юридичне формулювання (формула та формулювання) - це правова модель діяння, вказівка на правові норми, порушення яких інкримінується особі.

У той же час, підставами застосування норми закону є скоєння діяння, фактичні обставини якого й зумовлюють її вибір. Коли фактичні обставини діяння й норма права, яка передбачає відповідальність за його скоєння, встановлені правильно, однак неправильно обрана форма закону - застосована не та частина статті закону, чи редакція статті, яка не була чинною на момент порушення, або ж не давала підстав для застосування її зворотної дії в часі, указівка на сам закон, то таке застосування закону про відповідальність є незаконним.

Адже, юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові, як-то: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права.

Уточнювати, відредактовувати протокол з цього питання Суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Отже під час провадження у справах про притягнення осіб до адміністративної відповідальності, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи.

Тим самим, такий недолік автоматично незалежно від доданих до справи матеріалів тягне за собою закриття провадження в останній на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП.

Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані, які як докази були зібранні Хустським РУП ГУНП в Закарпатській області, суддя установив, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», у розрізі такого.

Так, ОСОБА_1 пояснив, що після ДТП домовилися з власником постраждалого автомобіля про те, що він шкоду відшкодує, і він поїхав. Наступного дня забрав машину евакуатором, однак власник пошкодженого ТЗ почав вимагати повну вартість його автомобіля, а не як за ремонт та погрожувати поліцією. Поліцію викликали через день після ДТП, а тому не вважає себе винним у залишенні місця ДТП. Вказані пояснення ОСОБА_1 повністю узгоджуються з матеріалами справи.

За встановлених обставин, суд вважає, що оскільки між потерпілим та ОСОБА_1 відразу після ДТП була певна домовленість щодо відшкодування збитків, поліція на місце ДТП відразу не викликалася, а була викликана лише на наступний день, і цілком логічним є те, що до того часу ОСОБА_1 не повинен був залишатися на місці ДТП, а тому суд вважає, що відсутня умисна форма вини у залишенні ОСОБА_1 місця ДТП, тобто вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, не доведена згідно критерію «поза розумним сумнівом», що є підставою для закриття провадження у справі в цій частині згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Статтею 33 КУпАП України передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КпАП України та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обираючи стягнення для ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, враховую відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин.

Відтак, вважаю за необхідне піддати ОСОБА_1 адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян без позбавлення його права керування транспортними засобами. Таке покарання, вданому випадку, буде достатнім для виховання вказаної особи, та запобігання вчинення нових правопорушень.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 124, 122-4, 247, 283-285, 287, 291, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП провадженням закрити, на підставі ст. 247 п.1 КУпАП за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп. судового збору.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300--1, 300--2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Хустського

районного суду: Піцур Я.Я.