Провадження № 33/801/928/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тишківський С. Л.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 13 серпня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13 серпня 2025 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, а також стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп. на користь держави.

Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, водій ОСОБА_1 07.07.2025 року о 11:19 у місті Вінниця по вулиці Пирогова 78, керуючи транспортним засобом Mitsubishi Pajero Sport д.н.з. НОМЕР_1 , під час виконання розвороту не з крайнього лівого положення на проїзній частині, не надав перевагу у русі автомобілю Mitsubishi Canter д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого трапилось їх зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив п.10.4 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що не мав можливості взяти участь у судовому засіданні, оскільки йому не було відомо про призначену дату розгляду справи. Увесь цей час він перебував у ТЦК на підставі протоколу затримання, складеного працівниками поліції одразу після ДТП. При цьому йому відмовили у наданні копії зазначеного протоколу та можливості зафіксувати його дані. Апелянт вказує, що на порталі «ДІЯ» інформація про слухання справи була відсутня, а з`явилася лише після винесення постанови суду. За таких обставин він був позбавлений можливості реалізувати своє право на захист, надати суду пояснення та відповідні докази, як про це було зазначено у протоколі затримання (що пояснення будуть подані в суді).

Зазначає, що у даній дорожній ситуації скаржник діяв відповідно до вимог п. 10.6 Правил дорожнього руху України. Враховуючи обмеження для здійснення розвороту транспортного засобу №1 (необхідність радіусу близько 12 метрів), він виконував поворот із використанням двох смуг руху. Як вказано у поясненнях потерпілого ОСОБА_2 , транспортний засіб №1 увімкнув сигнал лівого повороту, почав перелаштовуватись у праву смугу, після чого здійснив маневр вліво з метою розвороту. Внаслідок цього транспортний засіб №2 не зміг уникнути зіткнення. На переконання скаржника, водій транспортного засобу №2, бачачи, що транспортний засіб №1 увімкнув сигнал лівого повороту, не врахував дорожню обстановку, а саме, рухаючись позаду на достатній відстані, мав можливість належним чином оцінити ситуацію та дотриматись безпечної дистанції і інтервалу.

Наголошує, що у дорожній ситуації, що склалася, транспортний засіб №1 діяв відповідно до вимог п. 10.6 Правил дорожнього руху України, що дозволяло йому відступити від положень п. 10.4 ПДР України та здійснити маневр повороту в межах смуг руху. Як відображено у схемі місця ДТП, половина корпусу транспортного засобу №1 знаходилася на лівій смузі. Таким чином, у діях водія транспортного засобу №1 відсутнє порушення п. 10.4 ПДР України, оскільки його дії узгоджуються з положеннями п. 10.6 ПДР України, який передбачає можливість відступу від вимог п. 10.4 у відповідних випадках. Водночас такі дії не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, тоді як у протоколі вони були помилково кваліфіковані як порушення п. 10.4 ПДР України.

Крім того, під час складання протоколу скаржник звернув увагу працівника поліції на те, що у ньому не зазначені всі учасники ДТП, однак ці зауваження залишилися поза увагою. Згодом це підтвердилося після отримання скаржником повного відеозапису з Ситуаційного центру Вінницької міської ради. Отже, наявні ознаки незаконного складання протоколу, що є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення та скасування постанови суду.

Водночас в апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку на оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 13 серпня 2025 року. Зокрема, він зазначає, що останній день подання апеляційної скарги припадав на 23 серпня 2025 року, який є вихідним днем.

З матеріалів справи вбачається, що постанова суду ухвалена 13.08.2025. Відповідно, останнім днем строку на її апеляційне оскарження є 23.08.2025 включно, який припадає на вихідний день. Тому кінцевим днем подання апеляційної скарги є перший робочий день 25.08.2025. Апеляційна скарга подана саме 25.08.2025. За таких обставин строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції скаржником не пропущено, у зв`язку з чим заявлене клопотання про його поновлення не підлягає розгляду.

Щодо клопотання скаржника про виклик працівника поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновками експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Матеріали справи за ст. 124 КУпАП містять протокол про адміністративне правопорушення, схему місця ДТП, пояснення учасників дорожньої пригоди та відеозапис, що є достатнім для з`ясування всіх обставин події. Необхідність у додатковому виклику працівників поліції для надання пояснень відсутня, оскільки обставини складання протоколу та зафіксовані фактичні дані належним чином відображені в матеріалах справи.

Цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Зважаючи на те, що працівник поліції, який складав протокол, може бути зацікавленою стороною, колегія суддів вважає за доцільне залишити клопотання скаржника про його виклик без задоволення, що узгоджується і з висновками ВС, викладеними у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №161/11454/16-а, де пояснення свідка суд визнав такими, що не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення зазначений свідок був присутній на місці як службова особа - інспектор УПП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, потерпілого ОСОБА_2 та його представника адвоката Стягайла О. П., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме в ньому повинні міститися повні й точні відомості про вчинене правопорушення і його кваліфікацію, що має значення для правильного вирішення справи.

Тому, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 384036 від 07.07.2025, водій ОСОБА_1 07.07.2025 року о 11:19 у місті Вінниця по вулиці Пирогова 78, керуючи транспортним засобом Mitsubishi Pajero Sport, д.н.з. НОМЕР_1 , під час виконання розвороту не з крайнього лівого положення на проїзній частині, не надав перевагу у русі автомобілю Mitsubishi Canter, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого трапилось їх зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками, порушив вимоги п.10.4 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Склад правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Об`єктивна сторона правопорушення це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.

Диспозицією статті 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють вказані правила.

Пункт 10.4 Правил дорожнього руху України вимагає, щоб перед здійсненням повороту праворуч, ліворуч, розвороту або зміною напрямку руху водій завчасно зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині для цього напрямку. Винятки становлять випадки в`їзду на перехрестя з круговим рухом, визначення напрямку знаками або розміткою, а також коли рух можливий лише в одному напрямку.

Згідно статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.07.2025 вбачається, що ОСОБА_1 не дотримався вимог Правил дорожнього руху України, зокрема: під час виконання розвороту він здійснював маневр не з крайнього лівого положення на проїзній частині, не зайняв відповідне крайнє положення на смузі, призначеній для руху в даному напрямку, а здійснивши його не з крайнього лівого положення не надав перевагу у русі автомобілю, який рухався в попутному напрямку, внаслідок цього сталося зіткнення транспортних засобів.

На переконання апеляційного суду схема місця ДТП складена у відповідності до вимог «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, на якій зображено усі необхідні позначки, що дали можливість суду встановити обставини, які підлягають з`ясуванню. І при цьому дана схема була підписана водієм ОСОБА_1 , будь-яких заперечень щодо змісту складеної схеми водій не висловив.

Так, у письмових поясненнях водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем Mitsubishi Canter, д.н.з. НОМЕР_2 , зазначено, що він рухався лівою смугою. В цей час водій автомобіля Mitsubishi Pajero Sport д.н.з. НОМЕР_1 увімкнув лівий поворот, почав перелаштовуватися у праву смугу, а потім здійснив різкий маневр наліво для розвороту. Через це водій ОСОБА_2 не зміг своєчасно загальмувати та допустив зіткнення з боковою частиною автомобіля Mitsubishi Pajero Sport (а.с. 5).

Водій ОСОБА_1 , який керував автомобілем Mitsubishi Pajero Sport, д.н.з. НОМЕР_1 , у своїх письмових поясненнях зазначив, що по вул. Пирогова, 76, він заздалегідь, до переривчастої лінії розмітки, увімкнув сигнал лівого повороту та, доїхавши до переривчастої лінії, здійснив маневр повороту наліво. При цьому його автомобіль отримав удар по пів корпусу (а.с. 6).

Як вбачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст. 280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на протокол про адміністративне правопорушення та схему місця ДТП.

Згідно п. 2.3. (б) Правил дорожнього руху України передбачено, що водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Вказані положення встановлюють загальний обов`язок водія дотримуватися підвищеної обережності та забезпечувати безпеку дорожнього руху при виконанні будь-яких маневрів.

Враховуючи ці положення, водій, який виконує маневр розвороту не з крайнього лівого положення на проїзній частині, зобов`язаний надати перевагу транспортним засобам, що рухаються попутно.

Матеріали справи, у тому числі схема місця ДТП, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення учасників ДТП та відеозапис свідчать, що водій ОСОБА_1 під час виконання розвороту перемістив автомобіль на праву смугу руху, що, як він зазначив, було обумовлено радіусом розвороту його транспортного засобу, проте не надав перевагу автомобілю Mitsubishi Canter, який рухався позаду у попутному напрямку. Таким чином, дії водія порушують вимоги п. 10.4 ПДР України, що регламентує порядок виконання розвороту та обов`язок водія забезпечити безпечність маневру перед його початком.

Невиконання цих обов`язків перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Дії ОСОБА_1 створили небезпечну дорожню ситуацію, що безпосередньо спричинила зіткнення з транспортним засобом Mitsubishi Canter, і саме ця обставина визначає наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Досліджені докази, оформлені відповідно до вимог процесуального закону, є належними, достовірними та допустимими. Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, схема місця ДТП, пояснення в сукупності підтверджують, що дії ОСОБА_1 спричинили аварійну ситуацію та механічні пошкодження транспортних засобів. Жодних сумнівів щодо їх достовірності чи допустимості судом не виявлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 діяв відповідно до вимог п. 10.6 Правил дорожнього руху України, а тому нібито був вправі відступити від положень п. 10.4 ПДР, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Відповідно до п. 10.4 ПДР України, розворот транспортного засобу здійснюється з крайнього лівого положення на проїзній частині, якщо інше не передбачено дорожніми знаками, розміткою або сигналами регулювальника. Зазначена норма є імперативною та покладає на водія безумовний обов`язок зайняти крайнє ліве положення перед початком маневру.

П. 10.6 ПДР України дійсно передбачає можливість використання двох смуг руху у випадках, коли транспортний засіб через свої габаритні чи технічні характеристики не може виконати розворот з однієї смуги.

Проте вказана норма не звільняє водія від необхідності почати маневр саме з крайнього лівого положення, а лише допускає розширення траєкторії руху під час його виконання. Таким чином, доводи апелянта про «відступ від положень п. 10.4» є неправильним тлумаченням змісту п. 10.6 ПДР.

Посилання скаржника на дії водія транспортного засобу №2 (Mitsubishi Canter), як на причину ДТП є голослівними та не підтверджені жодними належними й допустимими доказами. Обов`язок дотримання безпечної дистанції та інтервалу дійсно передбачений ПДР, однак він не може нівелювати першочерговий обов`язок водія, який виконує маневр розвороту переконатися у його безпечності та надати перевагу транспортним засобам, що рухаються позаду.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 мав реальну можливість уникнути зіткнення, тоді як раптові та неправомірні дії ОСОБА_1 об`єктивно створили небезпечну ситуацію.

Доводи про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_1 та настанням дорожньо-транспортної пригоди спростовуються всією сукупністю доказів у справі. Саме порушення п. 10.4 ПДР України початок розвороту не з крайнього лівого положення та ненадання переваги транспортному засобу, який рухався в попутному напрямку, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням зіткнення і подальшими матеріальними збитками.

Також суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог закону, оскільки в ньому не були зазначені всі учасники дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу правопорушника, місце, час учинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища та адреси свідків і потерпілих, пояснення правопорушника та інші відомості, необхідні для вирішення справи.

З аналізу наведеної норми убачається, що законодавець не встановлює обов`язку зазначати у протоколі абсолютно всіх учасників дорожнього руху, які в той чи інший спосіб були присутні на місці пригоди, а лише тих, які є свідками чи потерпілими, або відомості про яких мають істотне значення для встановлення обставин правопорушення.

Матеріали справи свідчать, що в протоколі про адміністративне правопорушення належним чином зафіксовано дані як правопорушника, так і потерпілого, описано обставини ДТП та вказано норму закону, що передбачає відповідальність. Тобто протокол містить усі необхідні відомості, передбачені ст. 256 КУпАП.

Щодо посилання апелянта на відеозапис із Ситуаційного центру Вінницької міської ради, то він не спростовує факту порушення ОСОБА_1 вимог п. 10.4 ПДР та наявності у його діях складу адміністративного правопорушення. Виявлення додаткових транспортних засобів чи осіб, які перебували поблизу, саме по собі не є підставою для визнання протоколу незаконним або недопустимим доказом, не мають правового значення і доводи ОСОБА_1 про перебування за кермом Mitsubishi Canter, д.н.з. НОМЕР_2 , не потерпілого ОСОБА_2 , оскільки такі обставини не спростовують в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення.

Таким чином, твердження апелянта про наявність «ознак незаконного складання протоколу» не підтверджені жодними належними доказами, а тому не можуть бути підставою для закриття провадження у справі та скасування постанови суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За таких обставин, доводи у апеляційній скарзі, що судом неповно встановлено та досліджено всі обставини справи, є безпідставними, оскільки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи ОСОБА_1 , про порушення судом першої інстанції процесуальних норм, що полягали в розгляді справи у його відсутність, внаслідок чого він був позбавлений можливості надати пояснення та докази в суді, суддя вважає необґрунтованими, які спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до частини 1 статті 268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд, виконуючи приписи КУпАП, викликав в судове засідання ОСОБА_1 судовою повісткою за адресою: АДРЕСА_1 , яка зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення зі слів скаржника. Однак, судова повістка повернулись на адресу суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 9-10).

Тобто суд першої інстанції у відповідності до норм КУпАП здійснював виклик за адресою, зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справах "Пономарьов проти України" та "Мушта проти України" вказано, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Судом першої інстанції вжито заходів для належного повідомлення про день, час та місце розгляду справи правопорушника, однак ОСОБА_1 , не зважаючи на достовірну обізнаність про наявність справи щодо нього у Вінницькому міському суді, не вжив будь-яких заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження.

Крім того відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Доводи у апеляційній скарзі, що судом неповно встановлено та досліджено всі обставини справи, є безпідставними.

На переконання судді апеляційної інстанції - розгляд справи у відсутність правопорушника не впливає, як на правильність висновків суду, так і на склад правопорушення і постановлене судом рішення.

Отже, процесуальних порушень під час розгляду справи, які б слугували підставою для скасування постанови, суд першої інстанції не допустив.

В свою чергу, скаржник не позбавлений можливості доводити свою невинуватість в суді апеляційної інстанції.

Інші доводи, на які посилається скаржник, зводяться до незгоди з постановленим судовим рішенням, не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм процесуального права, яке могло призвести до неправильного вирішення питання. Докази, які б спростовували вину скаржника не надано.

З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі за відсутності в діях скаржника складу правопорушення суд вважає безпідставними та не знаходить підстав для їх задоволення.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції відповідно до ст. 245 КУпАП у повній мірі дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази і надав їм належну правову оцінку. Відтак дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що з урахуванням характеру вчиненого правопорушення є правильним та достатнім і відповідає вимогам ст. 33 КУпАП.

За таких обставин постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 13 серпня 2025 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 13 серпня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко