Справа № 522/3941/25
Провадження № 3/522/3179/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року місто Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Ляшко О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Єрьоміної К.М.,

захисника Осипова Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ

16.02.2025 року о 23:51 годині у м. Одеса, провул. Сімафорний, буд. 4 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes ML63» з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на технічній засіб відеозапису, а саме на пвр 471721, 471068, чим порушив п. 2.5. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Судовий розгляд проведено за відсутності ОСОБА_1 , який в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Водночас суд враховує, що у даній категорії справ участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не є обов`язковою, а в даній справі участь ОСОБА_1 у судовому розгляді справи забезпечена участю його захисника Осипова Б.В. За таких обставин, судовий розгляд проведено за відсутності притягуваного, але за участю його захисника. Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя.

Захисником ОСОБА_1 адвокатом Осиповим Б.В. у судовому засіданні заявлено клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Обґрунтовуючи своє клопотання захисник зауважив, що в матеріалах справи відсутні докази факту законності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Крім того, в протоколі допущені порушення та неправильність зазначення змісту адміністративного правопорушення, а саме час вчинення, не зазначення свідків, та технічного засобу. Також на думку захисника зміст діяння викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідає диспозиції ч. 1 статті 130 КУпАП. До того ж захисником зазначено щодо відсутності факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Також, захисником Осиповим Б.В. зазначено про неповність та недопустимість відеозапису, оскільки його не засвідчено електронним цифровим підписом. Захисником було заявлено про визнання недопустимим Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17.02.2025 року № 000391, як доказу факту відмови.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до того, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 130 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є встановлений факт наявності у особи алкогольного сп`яніння, наркотичного сп`яніння чи іншого сп`яніння або відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння на місці скоєння правопорушення або в умовах лікувального закладу, щодо вживання алкогольних напоїв та лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідженні судом докази, зокрема відомості, що наведені в протоколі серії ЕПР1 №248981 від 17.02.2025 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17.02.2025 року № 000391, де зазначено, що огляд не проводився, відеозаписи долучені до матеріалів справи, свідчать про те, що в розумінні ст. 251 КУпАП, вони є належними, допустимими та в своїй сукупності і взаємозв`язку достатніми, що дають можливість суду прийняти рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Суд визнає зазначені докази допустимими, оскільки вони зібрані з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року №1103 (далі Порядок), а також Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858 (далі Інструкція).

Наявні у матеріалах справи відеозаписи є повними та вичерпно інформативними, носять безсторонній характер, позбавлені упередження та суб`єктивного ставлення і надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відеозаписи є належними та допустимим доказом, оскільки згідно з приписами п. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VІІІ, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Додані до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписи відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, оскільки є показанням технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протокол складений уповноваженою на те особою працівником поліції із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП

Зі змісту ч. 1 ст. 266 КУпАП, оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння підлягають особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п. 2 Розділу І «Загальні положення» Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У п. 3 Розділу І «Загальні положення» Інструкції визначені ознаки алкогольного сп`яніння, які дають підстави поліцейському вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння, серед яких визначено: запах алкоголю з порожнини рота, які і були виявлені поліцейськими у притягуваного ОСОБА_1 , а тому були підставою для проведення його огляду.

Відповідно до п. 2.5. ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З викладеного слідує, що ОСОБА_1 , порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, який передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Щодо твердження захисника про відсутність законних підстав для зупинки автомобіля, суд наголошує, що питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, а відтак вирішення цього питання не може бути підставою для скасування протоколу.

З огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки.

Окрім того, неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п. 2.5 або п. 2.9 (а) ПДР України.

Судом враховано, що способами, визначеними чинним законодавством, зокрема, звернення з дисциплінарною скаргою до керівництва поліції для проведення службової перевірки або до правоохоронних органів, в порядку КПК України, а також до суду адміністративної юрисдикції, з позовом щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників поліції, як суб`єктів, що наділені владними повноваженнями.

При цьому суд зауважує, що жодних доказів оскарження законності дій працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу суду не надано, що було підтверджено захисником.

Крім того суд зауважує, що не будь-які посилання на недотримання працівниками поліції вимог законодавства автоматично тягнуть за собою недопустимість всіх отриманих доказів, на що посилається захисник. Порушення повинно мати певний ступінь суттєвості, наприклад порушувати базові права людини, свідчити про перевищення працівниками поліції своїх повноважень або про отримання доказів у спосіб, що не передбачений законом.

Посилання захисника на те, що фабула протоколу не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП є недоречним так як фабула протоколу відповідає змісту диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме як за відмову осіб, які керують транспортними засобами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

А також звертає увагу сторони захисту, що Пунктом 8 Порядку № 1103 передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Щодо твердження захисника про порушення при складанні протоколу, наявність формальних неточностей у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для встановлення відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення. Вказані недоліки є суто формальними, та не впливають на його правомірність відповідно до постанови Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 826/10888/18.

На посилання захисника Осипова Б.В. щодо відсутності безперервного відеозапису, суд констатує, що сам відеозапис поділений на частини в силу надмірної тривалості такого відеозапису. Водночас такі частини відеозапису є логічними та послідовними і дають змогу повністю встановити всі обставини, які мають значення для даної справи.

Також, суд не погоджується з доводами адвоката на недопустимість доказу - інформації, яка зафіксована на DVD-R диску, наданому суду співробітником поліції, який склав протокол, через відсутність електронного підпису з таких підстав.

Верховний Суд у постанові від 10.09.2020 року по справі 751/6069/19 визначив, що матеріальний носій - це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений працівником поліції до матеріалів провадження в якості доказу DVD-R диск з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у провадженні про адміністративне правопорушення та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається в електронному вигляді, у вигляді файлів.

Таким чином слід визнати безпідставними доводи щодо визнання відеозапису недопустимими як доказу відеозапису з нагрудних камер поліцейських.

Доводи захисника про те, що відеозапис є неналежним доказом по справі не може бути підставою для звільнення від адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до наданого відеозапису, на ньому відображена подія вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та є об`єктивним доказом, що дозволяє встановити факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Також твердження захисника, що в діях ОСОБА_1 немає складу адміністративного правопорушення за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки він пропонував альтернативний спосіб огляду (шляхом здачі біоматеріалів) є необґрунтованими та спростовуються відеозаписом. Як вбачається з відеозапису ОСОБА_1 відмовляється на пропозицію лікаря нарколога пройти огляд за допомогою технічного засобу (диск № 1, файл «01 ЕПР 1 24898 1 ОСОБА_1 ст. 130» тайм код 00:36:40 00:37:50).

Як вбачається з відео, як лікарем-наркологом, так і поліцейськими було підтверджено реальну об`єктивну можливість ОСОБА_1 пройти медичний огляд у повному об`ємі, а також в законному порядку йому було надано можливість реалізувати його обов`язки, встановлені ПДР України, однак останній їх не використав.

Враховуючи наведене, фізіологічні властивості людського організму, а також той факт, що ОСОБА_1 було надано достатньо часу для здачі аналізів та останній не висловлював потреби збільшити такий час, дії лікаря та поліцейських в даній ситуації є законними та обґрунтованими.

Доводи захисника про те, що лікарем не було надано можливості надати зразки іншого біологічного середовища для проведення лабораторного дослідження, суд враховуючи відсутність об`єктивних обставин, які б перешкоджали останньому в умовах медичного закладу здати біологічний зразок у вигляді сечі, розцінює як форму захисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Отже, суд констатує, що, всі дії, які зафіксовані на відеозаписі беззаперечно свідчать про стійке небажання та ухилення (відмову) ОСОБА_1 пройти на вимогу поліцейського огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки за допомогою приладу «Drager» так і в медичному закладі пройти медичний огляд.

Щодо визнання недопустимим доказом відмови від проходження огляду Висновку щодо результатів медичного огляду, суд не погоджується з зазначеними доводами захисника, зважаючи на таке.

Як убачається з матеріалів справи, медичний огляд ОСОБА_1 фактично не проводився, внаслідок поведінки та дій водія, який ухилився від виконання вимоги пройти огляд за допомогою технічного приладу та здати біологічне середовище (сечу). Аргументи сторони захисту про те, що усупереч п. 16 розділу III Інструкції (в редакції від 09.11.215 року), висновок лікарем було складено за відсутності акта медичного огляду, суд відхиляє, оскільки у цій справі огляд ОСОБА_1 лікарем на стан алкогольного сп`яніння фактично не проводився, з підстав викладених вище, з цих підстав не було проведено лабораторні дослідження біологічного середовища, що є передумовою для встановлення діагнозу, який вносить до акту медичного огляду на підставі якого складається висновок. Профільними підзаконними нормативно-правовими актами (Порядком та Інструкцією) не передбачено форми документа, який має бути складено лікарем у тому разі, якщо від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився безпосередньо у приміщенні медичного закладу. Суд вважає, що у такому разі, зважаючи на законодавчу невизначеність регулювання суспільних відносин, складення лікарем-наркологом висновку із зазначенням відомостей про відмову водія від проходження медичного огляду не є порушенням, а відтак і не може бути підставою для визнання цього документа недійсним.

Щодо стверджень про відсутність в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що на думку захисту свідчить про порушення процедури направлення на огляд, то вони є помилковими з огляду на те, що ОСОБА_1 саме у медичному закладі під час проходження огляду на стан сп`яніння, який відбувався на підставі відповідного направлення, що підтверджується відеозаписом, відмовився від його проходження, яке об`єктивно залишилось у медичному закладі.

Так, системний аналіз положень ст.266 КУпАП, вищезазначених Інструкції та Порядку дає підстави стверджувати про те, що письмове направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я складається поліцейським у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки або в разі незгоди з результатами такого огляду (п.п 8, 12 Інструкції; п. 6 Порядку), проте не у випадку зафіксованої належним чином відмови від проходження такого огляду в закладі охорони здоров`я загалом.

Направлення до медичного огляду є підставою для проведення огляду в закладі охорони здоров`я та надається лікарю вказаного закладу, від якого ОСОБА_1 відмовився.

Отже, за встановлених судом обставин та досліджених доказів, суд приходить до однозначного висновку, що незважаючи на невизнання вини ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення, його вина у відмові від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння при обставинах, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, повністю підтверджується зібраними матеріалами адміністративного провадження.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 дійсно вбачається склад інкримінованого йому правопорушення, тому суд вважає за необхідне кваліфікувати його дії за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення за ознаками відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Судом враховується характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Суд враховує те, що ОСОБА_1 вчинив умисне правопорушення, характер якого вказує на те, що воно є грубим адміністративним правопорушенням.

Обставин, які відповідно до ст. ст. 34, 35 КУпАП пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , за вчинене ним адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Отже, враховуючи зазначені обставини справи, беручи до увагу особу ОСОБА_1 , а також безальтернативну санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд дійшов висновку, що з метою його виховання в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню ним нових правопорушень на нього необхідно накласти адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст.130 КУпАП, у виді штрафу з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, у зв`язку з винесенням постанови про накладання адміністративного стягнення, на порушника покладається обов`язок сплати судового збору, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 гривень 60 копійок /шістсот п`ять/ гривень 60 копійок на користь держави.

Керуючись ст.ст. 9, 24, 33, 40-1, 130, 221, 251, 266, 283, 284, 301, 304 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати виним в скоєнні правопорушення, передбаченогоч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення і застосувати до нього адміністративні стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 /однієї тисячі/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 /сімнадцять тисяч/ гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок /шістсот п`ять/ гривень 60 копійок на користь держави.

Відповідно до ч.1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови-не пізніш як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу у строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік вчиненого правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Приморського районного суду м. Одеси протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя О.П. Ляшко