Справа № 309/2182/25
Провадження № 3/309/1007/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року м. Хуст

Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Піцур Я.Я., за участю захисника Семків-Тачинської О.Л., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, місце проживання АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч.1 ст. 204-1 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол серії ЗхРУ № 355928 від 13 червня 2025 року про те, що 12.06.2025 року близько 23 год. 25 хв. прикордонним нарядом «Контрольний пост» в межах контрольованого прикордонного району в населеному пункті Вишково, на напрямку 207 прикордонного знаку було виявлено та затримано гр. України ОСОБА_1 , за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску, чим порушив вимоги ст.ст. 9, 12 ЗУ «Про державний кордон України», за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Захисник Семків-Тачинська О.Л. у судовому засіданні вину не визнала та просила закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення. Вказує, що жодного наміру перетинати кордон ОСОБА_1 не мав. Він їхав до своєї дівчини Софії, яка мала його зустріти на заправці у Вишкові. Там його затримали працівники ДПС. Час та місце затримання указані у протоколах не відповідають дійсності, так як з фотографій убачається, що затримання відбулося на заправці у світлу пору доби. Після затримання на ОСОБА_1 чинився психологічний тиск, відібрали телефон, змушували підписати документи, не давали змоги зв`язатися з рідними та скористатися послугами адвоката.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП- адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція частини 1 статті 204-1КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Згідно вимогст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Положенням ст.280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Правопорушення передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП характеризується умисною формою вини.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку загальний (фізичні осудні особи, які досягли 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Прямий умисел має місце тоді, коли особа усвідомлює шкідливий для суспільства характер проступку, передбачає наслідки цього діяння і бажає, щоб ці наслідки наступили (наприклад, дрібне розкрадання). Непрямий умисел виявляється в тому випадку, коли особа усвідомлює шкідливий для суспільства характер свого діяння, передбачає негативні наслідки, але не бажає їх, хоча свідомо припускає їх появу. Прямий умисел являє собою єдність інтелектуального та вольового моментів. Усвідомлення протиправного характеру діяння та передбачення його шкідливих наслідків визначають процеси, що відбуваються в свідомості порушника і тому становлять інтелектуальний момент прямого умислу, а бажання таких наслідків, визначаючи вольову сторону психічної діяльності, є вольовим моментом прямого умислу. Із цього випливає, що при прямому умислі мета обов`язково пов`язана з наслідками, що настали, включається до змісту усвідомлення, а отже, наміру і є його характеристикою. Можливі випадки, коли дані наслідки не збігаються з кінцевою метою суб`єкта на проміжному етапі його діяльності або є частиною його загальної мети. Проте такі обставини істотно не впливають на встановлення прямого умислу порушника. Вольовий момент прямого умислу, що характеризує спрямованість волі суб`єкта проступку, визначається як бажання настання шкідливих наслідків. Бажання це воля, мобілізована на досягнення мети, прагнення до певного результату. Як правова категорія бажання це певний акт людської волі, який виражається в певному діянні. Як ознака прямого умислу бажання виявляється у прагненні певних наслідків, які можуть виступати для винного як кінцева мета.

Отже у правопорушеннях які характеризується наявністю вини у формі умислу слід встановлювати мету та мотив вчинюваного правопорушення, як факультативні складові його суб`єктивної сторони.

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» Порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно дост.62 Конституції України обвинувачення особи, в тому числі і щодо вчинення адміністративного правопорушення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно ст.251 КупАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Сам обов`язок щодо збирання доказів відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: у т.ч. місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в протоколі трьох складників: фактичних обставин; правової кваліфікації; формулювання порушення.

При цьому під формулюванням порушення (суть) розуміється короткий виклад тексту диспозиції правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула звинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого діяння, а юридичне формулювання (формула та формулювання) - це правова модель діяння, вказівка на правові норми, порушення яких інкримінується особі.

У той же час, підставами застосування норми закону є скоєння діяння, фактичні обставини якого й зумовлюють її вибір. Коли фактичні обставини діяння й норма права, яка передбачає відповідальність за його скоєння, встановлені правильно, однак неправильно обрана форма закону - застосована не та частина статті закону, чи редакція статті, яка не була чинною на момент порушення, або ж не давала підстав для застосування її зворотної дії в часі, указівка на сам закон, то таке застосування закону про відповідальність є незаконним.

Адже, юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові, як-то: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права.

Уточнювати, відредактовувати протокол з цього питання Суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Отже під час провадження у справах про притягнення осіб до адміністративної відповідальності, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи.

Тим самим, такий недолік автоматично незалежно від доданих до справи матеріалів тягне за собою закриття провадження в останній на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП з відділом прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » надано наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 355928 від 13 червня 2025 року;

- протокол про адміністративне затримання від 12.06.2025;

- протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення документів від 13.06.2025, згідно якого вилучено паспорт гр. України; паспорт гр. України для виїзду за кордон, картка ФОПП; картка водія; посвідчення водія; свідоцтво про закінчення теоретичної підготовки; тимчасове посвідчення військовозобов`язаного; довідка про здобувача освіти; медична довідка; каблучка з металу жовтого кольору; грошові кошти на суму 14 доларів США та 70 грн; 2 банківські картки приватбанк та ощадбанк; павербанк; смарт годинник та 3 мобільні телефони;

- довідку про результат виявлення 1-го гр. України на напрямку 254 п/з;

У свою чергу захисником на підтвердження своєї позиції долучено наступні докази:

- письмові пояснення ОСОБА_1 , згідно яких 12.06.2025 він замовив через BlaBlaCar він замовив автомобіль Volkswagen Touareg н.з. НОМЕР_1 , водій Вадим у напрямку Хуст, крім нього була ще одна пасажирка. Він направлявся у Вишково до своєї дівчини де планували провести вихідні у її батьків у смт.Буштино. По дорозі водій почав розпитувати куди їде, і він розповів йому. Проїхали блокпост де перевірили документи. Він чув водій комусь телефонував, але не придав цьому уваги. Коли приїхали на заправку, то розрахувався за дорогу. Виявилося його очікувала ДПС, яку викликав водій, працівником якої він є. Коли до нього підійшли працівники ДПС, то попросили пред`явити документи і запропонували підписати заяву про визнання вини, що він хотів перетнути кордон. Після відмови його затримали та направили спочатку у Яблунівку, а пізнішу у ОСОБА_2 . Там вилучили особисті речі та не дали можливості зв`язатися з рідними. Йому принесли якийсь документ і сказали підписати, ознайомитися з ним не дали;

- фотографії та скриншоти з мобільного телефону, на яких відображено події на АЗС, зокрема автомобіль Volkswagen Touareg н.з. НОМЕР_1 , представників ДПСУ та цивільну особу з рюкзаком. На скриншотах відображено відомості про замовлення поїздки на BlaBlaCar (на долучених до справи копіях відображено не повністю такі скриншоти, однак судом було переглянуто їх з мобільного телефону, і ці скриншоти стосуються саме поїздки на BlaBlaCar);

- роздруківку з додатку «Резерв+» згідно якої ОСОБА_1 має відстрочку на підставі п.1 ч.3 ст. 23, дані уточнено вчасно;

Також за клопотанням захисника судом було допитано свідка ОСОБА_3 , яка пояснила, що є дівчиною ОСОБА_1 . ЇЇ тато родом із Закарпатської області і має спадковий будинок у смт.Буштино. Вона приїхала на літо у той будинок, біля нього багато роботи. ОСОБА_1 мав приїхати до неї. Вона замовила для нього на BlaBlaCar машину, яка його забрала. Автомобіль не їхав до ОСОБА_4 , а лише до ОСОБА_5 , і домовилися що відвезе його на заправку. Вона приїхала тули і там його чекала. Він приїхав на машині «Фольксваген» біля 20:00 год., розрахувався і відразу під`їхали прикордонники. Вона все це бачила і фотографувала. Вдій чомусь почав знімати номерний знак з автомобіля. Вона не хвилювалася, бо знала, що у нього все в порядку з документами. Але його було затримано, як сказали прикордонники для перевірки документів. Його забрали, також забрали телефон. Десь два дні не було зв`язку з ним. ЯК його відпустили, то привезли на блокпост у с.Сойми Міжгірського району, де вона його забрала і поїхали в Івано-Франківську обалсть.

Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані, які як докази були зібранні відділом прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , суддя вважає, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», у розрізі такого.

Згідно матеріалів ОСОБА_1 було затримано у смт.Вишково. У даному випадку, смт.Вишково не є населеним пунктом, до якого заборонено в`їзд будь-кому з громадян України, осіб без громадянства та іноземця окрім випадків прямого заборонення (наприклад, рішенням суду) і гр. ОСОБА_1 не є виключенням.

ОСОБА_1 надав пояснення щодо обставин його прибуття у смт.Вишково, зокрема мети, які є досить логічними та послідовними, і долучені захисником фотографії узгоджуються з такими поясненнями, а також показами свідка ОСОБА_3 . У будь-якому разі такі пояснення матеріалами справи не спростовуються.

Щодо наданих ДПС доказів, зокрема довідки про результат виявлення 1-го гр. України на напрямку 254 п/з, то з огляду на наявні у таких документах значних розбіжностей щодо істотних обставини справи, які були викладені у постанові суду від 20.06.2025 про направлення матеріалів на дооформлення, суд не вважає, що такі можуть бути взяті за основу на спростовування доводів ОСОБА_1 . У будь-якому разі такі докази не спростовують докази надані стороною захисту.

Якихось конкретних доказів, що дійсно ОСОБА_1 мав намір здійснити спробу незаконного перетину державного кордону, до матеріалів справи не долучено, а наявних у матеріалах справи доказів недостатньо для такого висновку.

За встановлених обставин, суд вважає, що матеріалами справи не встановлення якась мета та мотиви для спроби незаконного перетину державного кордону.

Відтак на думку суду саме по собі перебування ОСОБА_1 на території смт.Вишково, яке знаходиться в межах контрольованого прикордонного району, не є достатнім для підтвердження його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, не доведена згідно критерію «поза розумним сумнівом».

Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, а тому відповідно до змісту ст.247 ч.1 п.1 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП, - закрити відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Хустського

районного суду: Піцур Я.Я.