Справа № 504/3544/25
Номер провадження 3/504/1877/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025с-ще Доброслав

Суддя Доброславського районного суду Одеської області Якимів А.В., розглянувши матеріали справи, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Туркменістану, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , посвідка на постійне місце прживання в Україні № НОМЕР_1 від 16.07.2022, за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

на розгляд Доброславського районного суду Одеської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що 20.08.2025 року о 14.15 год. за адресою: дорога М14 Одеса-Мелітополь 21 км, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом FORD, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Оніщук К.О. просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Клопотання вмотивоване тим, що, ОСОБА_2 не є громадянином України, і в нього не було з`ясовано чи володіє він українською мовою. Також йому не роз`яснили його право на перекладача під час складання протоколу відносно нього. Крім того, в протоколі у пункту 5 «Особу встановлено» зазначено недійсний документ, а саме «посвідка на тимчасове проживання НОМЕР_3 », а також у направленні на медичний огляд водія транспортного засобу від 20.08.2025 року у розділі «Особу встановлено» також вказано «посвідка на тимчасове проживання НОМЕР_3 ». Оскільки ОСОБА_2 має посвідку на постійне місце проживання в Україні за номером НОМЕР_1 , дане правлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я від 20.08.2025 року є недійсним. Також зазначив, що під час огляду на стан сп`яніння ОСОБА_2 патрульні поліцейські зробили хибні висновки щодо ознак сп`яніння останнього, оскільки на відеозаписі під час огляду у ОСОБА_3 не зафіксовано тремтіння пальців рук, а щодо звужених зіниць, то вказане є особистою думкою патрульного поліцейського, який не надав доказів, що він має спеціальні знання та навички перевірки зіниць.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав позицію свого захисника, щодо необхідності закриття провадження.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення повністю підтверджується такими доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №428858 від 20.08.2025;

- направленням на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 20.08.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_2 відмовився від проведення огляду;

- відео записом з ПВР, на якому зафіксовано подію правопорушення, наявність у водія ознак сп`яніння, а також відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому, відиова від проходження огляду була усвідомлена та недвозначна.

Згідно п.2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (надалі за текстом Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.5. Правил, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами, які перебувають зокрема у стані наркотичного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Щодо доводів сторони захисту стосовно порушення працівниками поліції вимог ст. 268 КУпАП, а саме те, що під час складання протоколу відносно ОСОБА_3 , який не є громадянином України, та в якого не було з`ясовано чи володіє він українською мовою, та не роз`яснено його право на перекладача під час складання протоколу відносно нього, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимогст. 274 КУпАП, перекладач призначається органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, в даному випадку таким органом є суд (суддя), оскільки саме суди (судді) розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокремаст. 130 КУпАП.

Що ж стосується забезпечення права особи, в тому числі іноземця, на захист, то як прямо передбачено положеннями ч. 1ст. 268 КУпАП, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право при розгляді справи, а не при складанні протоколу про адміністративне правопорушення користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження.

Тобто, виходячи з наведених вище положень законодавства, обов`язок щодо забезпечення реалізації прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та яка не володіє мовою, якою ведеться провадження, покладається на орган (посадову особу), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, в даному випадку таким органом є суд (суддя), а не орган поліції (поліцейський), який оформив та направив до суду відповідні матеріали.

Також ,суд вважає за необхідне звернути увагу і на таке. Із відеозапису з ПВР, долученого до матеріалів справи, вбачається те, що ОСОБА_2 , при спілкуванні з працівниками поліції розумів українську мову та послуг перекладача не потребував. Крім того, долучені до матеріалів справи письмові пояснення та клопотання ОСОБА_3 викладені українською мовою та підписані останнім особисто. Також в судовому засіданні ОСОБА_2 самостійно надавав усні пояснення без допомоги перекладача, вільно відповідав на питання головуючого, що спростовує його твердження про порушення працівниками поліції вимог ст. 268 КУпАП, щодо не залучення перекладача при складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 2012 року проживає на території України, має посвідку на постійне проживання в Україні, веде підприємницьку діяльність пов`язану з обслуговуванням населення, а тому доводи клопотання, що він не розуміє українську мову та не розумів працівників поліції під час фіксації його порушення є неспроможними.

Суд зауважує, що ОСОБА_2 розумів характер вимог працівників поліції, щодо проходження огляду на стан сп`яніння, розумів наслідки відмови від проходження такого огляду, недвозначно сприймав події під час вчинення правопорушення, комунікував з поліцейськими, чітко відповідав на поставлені запитання, що вбачається з дослідженого судом відеозапису з ПВР.

Таким чином, відсутність перекладача при складанні відносно ОСОБА_3 протоколу у справі про адміністративне правопорушення не свідчить про істотне порушення та обмеження його процесуальних прав, що передбачені ст. 268 КУпАП.

Щодо доводів сторони захисту про зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №428858 від 20.08.2025 року та направлені на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до закладу охорони здоров`я ОО «МЦПЗ» ООР від 20.08.2025 року, у розділі «Особу встановлено» посвідки на постійне проживання номер « НОМЕР_3 », що є неіснуючим документом, оскільки ОСОБА_2 має довідку на постійне місце проживання в Україні за номером « НОМЕР_1 », суд визнає зазначення у вказаних процесуальних документах номер посвідки « НОМЕР_3 » як допущену незначну описку працівником поліції, що складав зазначені матеріали, яка сама по собі не призводить до недійсності протоколу та не впливає на кваліфікацію діяння.

Щодо доводів стосовно відсутності у ОСОБА_3 ознак наркотичного сп`яніння, а також те, що працівник поліції не має спеціальних знань для виявлення цих ознак, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09.11.2015, затвердженої наказом № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.4 Розділу І Інструкції, ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до закладу охорони здоров`я ОО «МЦПЗ» ООР від 20.08.2025 року, у результаті огляду проведеного поліцейським у ОСОБА_3 були виявлені наступні ознаки сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, про що було повідомлено останньому, однак всупереч цьому ОСОБА_2 відмовився проходити медичний огляд з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння.

При цьому, встановлення ознак сп`яніння водія відноситься до повноважень працівника поліції, а закон не вимагає, щоб такі ознаки були чітко зафіксовані портативними засобами відеофіксації.

Таким чином суд вважає, що в діянні ОСОБА_1 , яка притягається до адміністративної відповідальності, наявні ознаки передбачені частиною першою ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Зважаючи на безальтернативність санкції частини 1 статті 130 КУпАП, суд вважає, що ОСОБА_4 слід призначити адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім того, відповідно до частини 5 статті 4 Закону України «Про судовий збір», а також статті 40-1 КУпАП у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення особа, на яку накладено таке стягнення, сплачує судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,6 грн.

Керуючись частиною 1 статті 130, статями 245, 280, 283-285 КУпАП, статтею 4 Закону України "Про судовий збір", суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,6 (шістсот п`ять) гривень (шістдесят) копійок.

Відповідно до ч. 1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш, як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити, що у випадку несплати накладеного на нього штрафу у передбачений законом строк, до нього можуть бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.

Реквізити для сплати штрафу і судового збору розміщені на офіційному веб порталі «Судова влада» - https://km.od.court.gov.ua/sud1515/gromadyanam/zbir/ та https://km.od.court.gov.ua/sud1515/gromadyanam/tax/.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Доброславський районний суд Одеської області.

Суддя А. В. Якимів