П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 року м. Суми

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Клімашевська І.В., в присутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представника адвоката Хурсенко С.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , військовослужбовець,-

за ч.1 ст. 130 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 18 грудня 2024 року серії ЕПР1 №199113, водій ОСОБА_1 18.12.2024 о 01:52 год у м.Суми по вул. Г.Кондратьєва, керував т/з Subaru Outback, д.н.з.- НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я відмовився під відеозапис, чим порушив п. 2.5 ПДР та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, справа надійшла до суду 20 грудня 2024 року, перебувала в провадження судді 9 місяців та була відкладена 13 разів виключно за клопотанням особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності та його представників.

Зокрема, у судове засідання, яке було призначено на 07 січня 2025 року ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим, не з`явився. Його представник надіслав клопотання про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з матеріалами справи. Суд задовольнив таке клопотання, надавши особі та його представнику можливість в повній мірі реалізувати свої права.

В наступне судове засідання ОСОБА_1 надіслав заяву про відвід судді, у якому постановою судді Зарічного районного суду м.Суми Ніколаєнко О.О було відмовлено.

У судове засідання, яке було призначено на 07.02.2025 останні знову не з`явились. Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення у зв`язку із тим, що він буде перебувати у відрядженні та бажає надати особисті пояснення. Сам же представник не з`явився у судове засідання.

В наступне судове засідання ані представник, ані ОСОБА_1 знову не з`явився, надіслали заяви про відкладення у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 буде перебувати у відрядженні. При цьому, відрядження знову тривало 4 дні і саме в день судового засідання.

Наступне судове засідання було відкладене теж за клопотанням представника у зв`язку з його відрядженням до м.Київ і участі в судовому засіданні у Вищому антикорупційному суді. При цьому, ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

У судове засідання, яке було призначено на 21 квітня 2025 року, від представника надійшли письмові заперечення по суті протоколу (про які буде зазначено в подальшому), проте представник наполягав на відкладенні, так як ОСОБА_1 знову буде перебувати у службовому відрядженні (яке так само, як і в попередні рази, почалось точно за день до призначеного судового засідання). В наступне судове засідання від ОСОБА_1 надійшло чергове клопотання про відкладення у зв`язку із тим, що він уклав договір про надання правової допомоги з ще одним представником. Суд задовольнив таке клопотання, надавши новому представнику в повній мірі реалізувати всі свої процесуальні права.

Проте, в судове засідання, яке було призначено на 20 травня 2025 року, жоден з представників в судове засідання не з`явились. Представник Хурсенко С.О. надіслав заяву про відкладення у зв`язку з проходженням ним військово-лікарської комісії, а представник ОСОБА_3 у зв`язку із участю у невідкладних слідчих діях у м.Київ. Від ОСОБА_1 знову надійшло аналогічне клопотання про відкладення у зв`язку з відрядженням, яке розпочалось саме в день судового засідання.

У наступне судове засідання від представника ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення через сімейні обставини, а від ОСОБА_1 у зв`язку з відряженням, яке розпочалось за день по судового засідання.

У наступні судові засідання жоден з учасників не з`явився, надіслали заяви про відкладення розгляду справи: ОСОБА_4 у зв`язку з перебуванням у відпустці; ОСОБА_1 - за сімейними обставинами. Клопотання судом було задоволено та відкладено судовий розгляду на 16.09.2025 року.

Окрім того, слід зазначити, що 07.02.2025 представником подавалось клопотання про об`єднання матеріалів справи №591/13014/24 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122-2 КУпАП та справи №591/13046/24 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Щодо поданого клопотання, слід зазначити наступне.

Так, дійсно на розгляд судді Зарічного районного суду м.Суми надходило дві адміністративні справи про вчинення ОСОБА_1 двох адміністративних правопорушень: №591/13014/24 за ч.1 ст. 122-2 КУпАП; справи №591/13046/24 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Ч.2 ст. 36 КУпАП передбачено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

В той же час, питання об`єднання матеріалів справи це право, а не обов`язок суду і вирішення такого питання необхідно розглядати в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи.

Так, для розгляду справи за ч.1 ст. 122-2 КУпАП, суду надається тримісячний термін, в той час як для розгляду справи за ч.1 ст. 130 КУпАП вказаний термін складає один рік з дня його вчинення ( ст.38 КУпАП).

З урахуванням вищевикладеного, суд не вбачав підстав для задоволення вказаного клопотання, тому кожен з адміністративних матеріалів, що складені відносно ОСОБА_1 , були розглянуті окремо.

У судовому засіданні, яке відбулось 16.09.2025, представник повністю підтримав свої письмові пояснення, зосереджуючи увагу суду на порушення порядку проведення огляду, які, на його думку, допустили працівники поліції, та просив закрити справу про адміністративне правопорушення з підстав, які викладені у письмових поясненнях.

ОСОБА_1 в судовому засіданні 16.09.2025 пояснив, що була комендантська година, коли він їхав, не порушуючи Правил дорожнього руху. Крім того, лунала повітряна тривога, тому коли його зупинили поліцейські, то він хотів поїхати у безпечне місце, виїхав з траси та зупинився. Але, з`їхалось багато людей, біля 7 екіпажів поліції, тому він не розумів, що відбувалось, адже він не був суспільно-небезпечною особою. При цьому, він розумів, що займає посаду та здійснює кримінальні провадження, у тому числі відносно поліцейських. За таких обставин, у останніх могло бути неприязне відношення до нього. І він вважав, що вся ця ситуація пов`язана з такими обставинами. Також повідомив, що від проходження огляду на стан сп`яніння він не відмовлявся. Навпаки, близько 7 разів на запитання поліцейської про проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу відповідав згодою. Але саме в такі моменти інші поліцейські його провокували, спекулюючи на темі «російської мови», обізвали «кацапом». Потім один з поліцейських його штовхнув, після чого його повалили на землю та побили, у тому числі по голові. В подальшому, після такого побиття, у нього не було бажання вести бесіду з поліцейською, бо був побитий і дуже погано себе почував. У лікарню для проходження огляду на стан сп`яніння міг і бажав поїхати, але було 7 екіпажів поліцейських, тоді як він не був суспільно-небезпечною особою, тому він не розумів куди вони могли його повезти. Після цієї події він був на лікарняному, бо погано себе почував, проте довідку про це не брав у лікаря. На запитання суду відповів, що дії працівників поліції він не оскаржував, бо не вважав за потрібне.

Але, вказані пояснення ОСОБА_1 та його представника суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не спростовують тих фактичних даних, які містяться в складених адміністративних матеріалах.

При цьому, слід зазначити про те, що діючим законодавством про адміністративне правопорушення зокрема ст. 251 КУпАП, передбачено те, що доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У даному випадку, дослідивши матеріали справи, слід зробити висновок про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні за ч.1 ст. 130 КУпАП знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та доводиться наступними матеріалами справи:

- даними протоколу про адміністративне від 18 грудня 2024 року серії ЕПР1 №199113, в якому зазначені встановлені судом обставини щодо часу і місця вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення;

- даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який мав бути проведений у зв`язку з виявленими ознаками: зокрема, щодо запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, згідно з яким ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився. При цьому, відсутність підпису у вказаному документі, а також у направленні на огляд водія, на що звертав увагу захисник, не спростовує факту відмови, оскільки така обставина підтверджується відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.

Зокрема, з переглянутого відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що працівники поліції зупиняють т/з під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм, у нього виявляють ознаки алкогольного сп`яніння та пропонують пройти огляд на стан сп`яніння. Але, водій з місця зупинки тікає. Його наздоганяють декілька екіпажів поліції. Після цього поліцейська знову пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. А останній, хоча на словах і погоджується пройти огляд, проте всіляко уникає його проходження. Так, на неодноразові пропозиції поліцейської пройти огляд, ОСОБА_1 говорить, що погоджується пройти огляд, проте до Драгеру не підходить. Коли поліцейська, тримаючи прилад у руці, підходить до нього знову, він розвертається та починає йти у зворотному напрямку. При цьому, водій ОСОБА_1 то говорить, що не розуміє, що відбувається, то не чує, що йому говорить поліцейська, ігноруючи її, то намагається відійти від поліцейських. ОСОБА_1 під час спілкування було запропоновано проїхати до медичного закладу. Проте, ОСОБА_1 хоча і відповідає «Так», проте до працівників поліції в машину не сідає і каже, що сідати не буде. Тобто, за весь час бесіди ОСОБА_1 своє поведінкою демонструє, що проходити огляд він не має наміру.

За таких обставин, цілком правомірно такі дії ОСОБА_1 було розцінено як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

У даному випадку на відеозаписі зафіксовані дії працівників поліції та особи, що притягається до відповідальності, що є необхідним та достатнім для прийняття рішення по суті.

При цьому, дії поліцейських щодо застосування фізичної сили ОСОБА_1 не оскаржував. Доказів того, що під час застосування до нього фізичної сили були заподіяні тілесні ушкодження або викликано стан, які б унеможливлювали ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, суду не було надано. А конфлікт, який виник між ОСОБА_1 та поліцейськими з приводу того, що ОСОБА_1 спілкувався російською мовою, не спростовує обставин, які свідчать про не бажання та ухилення водія від проходження огляду на стан сп`яніння, що, як зазначено вище, правомірно було розцінено поліцейськими як відмову від проходження такого огляду.

Також, з дослідженого відеозапису суд не вбачає порушень, які б допустили поліцейські стосовно процедури проведення огляду на стан сп`яніння.

Так, згідно з п.2 Інструкції про порядок та виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року, огляд на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, що передбачені у п.3 названої Інструкції, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення за умови, якщо водій пройде такий огляд в закладі охорони здоров`я.

Суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

У даному випадку, суд вважає, що працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі. Докази, що містяться в адміністративних матеріалах, про які зазначено вище, зібрані з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку та не викликають жодних сумнівів у їх достовірності, належності та допустимості.

Щодо заперечень захисника слід зазначити наступне.

Так, захисником зазначалось, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 зупинили безпідставно, через що відсутні правові підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.

В той же час, суд не може погодитись з такою позицію, адже з дослідженого у судовому засіданні відеозапису вбачається, що підставою для зупинки транспортного засобу слугувало те, що останній рухався у комендантську годину. Окрім того, згідно приписів п. 1, 4 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, в тому числі перевіряти документи та зупиняти т/з, ураховуючи дію в країні воєнного стану.

До того ж, захисником наголошувалось на тому, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки сп`яніння, а поліцейською перед початком огляду не повідомлено йому жодної з них.

Проте, про наявність у працівника поліції обґрунтованих та об`єктивних підстав вважати, що ОСОБА_1 підлягав огляду на стан сп`яніння, свідчили ознаки, що відповідають приписам п. 2-4 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зокрема, наявний запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, а питання встановлення наявності (чи відсутності) ознак стану сп`яніння, які є підставами для проведення огляду водія т/з, відноситься виключно до компетенції поліцейського.

Таким чином, ОСОБА_1 щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02).

За таких обставин, твердження захисника про безпідставність проведення огляду та складання протоколу відносно ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Також, захисником наголошувалось на тому, що відеозапис є неналежним доказом, бо відео є фрагментарним, а не безперервним.

Так, як зазначалось вище, ст. 251 КУпАП, передбачено те, що доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно пунктів 4, 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ вищевказаної Інструкції передбачено порядок застосування відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах, а саме: відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія; включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Слід зазначити, що оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа його відображення, якому надається таке саме значення, як документу. При цьому, матеріальний носій лише спосіб збереження інформації.

Отже, суд вважає даний відеозапис належним та допустимим доказом у справі, оскільки він підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його поведінку, яку розцінено як відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Окрім того, захисником зазначалось, що оформлення протоколу працівниками не відповідає вимогам КУпАП, у ньому не вірно зазначена суть правопорушення.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Дослідивши наданий суду протокол, можна зробити висновок, що його оформлення повністю відповідає вимогам, які пред`являються до його складання, він містить всі обов`язкові елементи. Зазначення у протоколі, на думку захисника, не точного часу керування ОСОБА_1 транспортним засобом не спростовує обставин справи та не є порушенням, яке б давало підстави суду вважати цей доказ неналежним чи недопустимим.

Твердження захисника про те, що на відеозаписі не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не відповідає дійсності та спростовується відеозаписом дослідженим безпосередньо судом.

Суд не приймає до уваги й інші доводи захисника, а саме: щодо невірного зазначення у протоколі норми ПДР; щодо роз`яснення прав ОСОБА_1 не під час складання протоколу, а раніше; щодо відсутності в матеріалах справи відомостей про спеціальний жетон та посвідчення поліцейського, який складав протокол; щодо відсутності в матеріалах справи документів на вимірювальний пристрій Драгер ( сертифікат та свідоцтво про повірку), адже такі доводи не спростовують фактичних обставин, що встановлені судом по суті правопорушення, та не свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно довідки ст. інспектора відділу АП УПП в Сумській області Западні О. від 18.12.2024 ОСОБА_1 не притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП протягом року. Також матеріали містять відомості про те, що ОСОБА_1 має посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 13.01.2000.

Враховуючи характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, надані стороною захисту документи щодо заохочення та нагороди, вважаю за необхідне застосувати до правопорушника адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП з правопорушника необхідно стягнути судовий збір у сумі 605,60 грн.

Керуючись ч. 1 ст. 130, ст. 283, ст. 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 605,60 гривень (р/р UA0026001; отримувач ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код за ЄДРПОУ- 37993783; банк отримувача Казначейство України (ЕАП), найменування коду класифікації доходів бюджету Судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України).

У відповідності із ст. 307 та ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф має бути сплачений правопорушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня отримання копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк, постанова про накладення штрафу надсилається в порядку примусового виконання та з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскаржена протягом 10-денного строку до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми.

Суддя І.В. Клімашевська