Справа № 299/5424/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/812/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Учарової Є. А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26.09.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 285913 від 27.06.2024 та постанови судді від 26.09.2024 вбачається, що 26.06.2024 о 20 год 30 хв, прикордонним нарядом «Секрет» на напрямку 109 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 150 метрів від лінії державного кордону України в межах прикордонної смуги, було виявлено та затримано громадянина ОСОБА_1 , який на неодноразову повторювану законну вимогу військовослужбовця зупинитися та надати документи, що посвідчують особу, для перевірки, спільно з громадянами України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не відреагував та вдався до втечі й у подальшому був затриманий військовослужбовцями ДПСУ. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 19.06.2003, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Учарова Є. О. просить постанову судді від 26.09.2024 скасувати та закрити провадження у справі. Стверджує, що судом грубо порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_1 не перебував 26.06.2024 в зазначеному у протоколі та постанові суду місці, а також не здійснював непокору законним вимогам військовослужбовця. Окрім того, судом не було надано можливості стороні захисту ознайомитися з матеріалами справи. Також порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропущено з поважних причин, оскільки ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи, а копія постанови йому не вручена.

-2-

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Учарової Є. О., неявка яких з урахуванням положень ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що захисник-адвокат Учарова Є. О. повідомлена за допомогою смс-повідомлення, про що свідчить відповідна довідка про доставку, а ОСОБА_1 надсилалось повідомлення про час та місце розгляду справи, однак таке повернулось без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Указані факти свідчить про те, що апеляційним судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення учасників про час та місце розгляду справи, і вони вважаються належним чином повідомленими. Між тим, апеляційний суд враховує, що апеляційний розгляд справи вже двічі відкладався на підставі заяви сторони захисту, а саме 22.01.2025, 15.05.2025. Разом з тим, ОСОБА_1 та захисник-адвокат Учарова Є. О. в судове засідання у черговий раз не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи та відомостей про поважність причин чергової неявки ОСОБА_1 та захисника-адвоката Учарової Є. О. до апеляційного суду не надходило. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та захисника-адвоката Учарової Є. О., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. Між тим, апеляційний суд враховує, що апеляційний розгляд справи вже двічі відкладався на підставі заяви сторони захисту, а саме 21.01.2025, 14.05.2025.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає до задоволення, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена без участі ОСОБА_1 . При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості, які б із достовірністю свідчили про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Жодних відомостей про отримання ним копії оскаржуваної постанови в матеріалах справи не міститься.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили захиснику-адвокату Учаровій Є. О. своєчасно подати в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу на постанову суду від 26.09.2024, а тому з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку із чим, клопотання захисника про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Приписами до ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати,

-3-

чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата ця особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 285913 від 27.06.2024 вбачається, що 26.06.2024 о 20 год 30 хв, прикордонним нарядом «Секрет» на напрямку 109 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 150 метрів від лінії державного кордону України в межах прикордонної смуги, було виявлено та затримано громадянина ОСОБА_1 , який на неодноразову повторювану законну вимогу військовослужбовця зупинитися та надати документи, що посвідчують особу, для перевірки, спільно з громадянами України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не відреагував та вдався до втечі й у подальшому був затриманий військовослужбовцями ДПСУ. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 19.06.2003, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

З протоколу також вбачається, що зміст протоколу ОСОБА_1 доведений, права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому роз`яснені, однак ОСОБА_1 відмовився від підпису протоколу та надання пояснень у присутності двох свідків. При цьому, ОСОБА_1 не заявляв клопотань про забезпечення йому захисника.

Вказані у протоколі обставини підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 26.06.2024 (а. с. 1), рапортом старшого розвідника водія головного оперативно-розшукового відділу ОКПП «Київ» ОСОБА_6 (а. с. 3), схемою виявлення та затримання ОСОБА_1 (а. с. 4).

Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки сумнівів у їх достовірності чи порушень під час їх підготовки та збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП адміністративного правопорушення.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 стороною захисту не надано.

-4-

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що розвідник водій головного оперативно-розшукового відділу ОКПП «Київ» ОСОБА_6 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи. У підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до відмови від надання пояснень з приводу обставин, що мали місце, а також від підписання протоколу.

Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував незаконність дій працівників прикордонної служби при його затриманні та складанні відносно нього адміністративних матеріалів.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не перебував 26.06.2024 в зазначеному у протоколі та постанові суду місці, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами та повністю спростовуються наведеними вище судженнями.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 під час затримання відмовився від надання будь-яких пояснень з приводу обставин, що мали місце, у тому числі не заперечував своєї вини та обставини, викладені у протоколі.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги і таке.

Відповідно до ст. 185-10 КУпАП, адміністративним правопорушенням вважається злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторюваних законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, оскільки наявними доказами

-5-

безумовно підтверджується те, що на законні вимоги прикордонників надати документи для перевірки з метою контролю за дотриманням прикордонного режиму, ОСОБА_1 , спільно з іншими особами, не реагував, у злісній формі проігнорував такі вимоги та вдався до втечі, чим вчинив адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не здійснював непокору законним вимогам військовослужбовця, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами, навпаки спростовані наявними в матеріалах справи доказами, які є належними, допустимими та достатніми для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані докази отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження, не знайшли свого підтвердження і такі відхиляються.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

Із цих підстав, як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, та не являються підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав стороні захисту можливості ознайомитися з матеріалами справи. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що сторона захисту з`являлася до суду першої інстанції для ознайомлення з матеріалами справи і судом першої інстанції їй було відмовлено. Також сторона захисту не була позбавлена можливості ознайомитися з матеріалами справи в апеляційному суді.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Також апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

-6-

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника-адвоката Учарової Є. О. задовольнити, поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26.09.2024.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Учарової Є. О. залишити без задоволення, а постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26.09.2024 щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя