ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 273/12/25

провадження у справі 3-зв/0285/19/25

16 вересня 2025 року м. Звягель

Суддя Звягельського міськрайонного суду Житомирської області Сусловець М.Г., за участю секретаря судового засідання Величко К.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

заяву ОСОБА_1

про відвід судді Баранівського районного суду Житомирської області Бєлкіної Діни Сергіївни в провадженні № 273/12/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29.08.2025 подав заяву про відвід судді Баранівського районного суду Житомирської області Бєлкіної Діни Сергіївни у вищевказаному провадженні, яка обґрунтована тим, що суддя не ухвалює жодного рішення у аналогічних справах, щодо закриття справ з реабілітуючих підстав за відсутності події та складу правопорушення.

Розглянувши подану заяву, приходжу до наступного висновку.

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду. Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного. Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

У Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня норма, яка б передбачала відвід судді. Проте діючі Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України мають відповідні статті про відвід (самовідвід) судді, а тому, при розгляді даної заяви про відвід, слід застосувати аналогію права.

Відповідно до п. 4 рішення Ради суддів від 08 червня 2017 року № 34 у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за закону.

Оскільки положення Кодексу України про адміністративні правопорушення не регулюють порядок вирішення відводу, суд застосовує принцип аналогії, тобто норми кримінального процесуального права.

Підстави для відводу судді чітко визначені положенням ст.75 КПК України, яка визначає, що останній не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді, який має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо йому стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Положеннями п. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів передбачено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Частина перша статті 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду. Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного. Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Отже, з огляду на нормативний зміст ст. 75 КПК України відвід судді може бути заявлений з підстав, перелічених у цій статті. Оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

У цьому світлі Верховний Суд у своїх рішеннях звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Суд зазначає, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення суддею, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас, як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно Верховний Суд у своїх рішеннях підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

У своїй заяві ОСОБА_1 висловив сумніви, що у стороннього спостерігача може скластися враження необ`єктивного розгляду цієї справи, суд розцінює такі міркування заявника, як припущення про існування відповідних обставин, які не підтверджені відповідними доказами,

Обґрунтування ОСОБА_1 відвід судді Бєлкіної Д.С., фактично зводиться до незгоди з процесуальними рішеннями, ухваленими суддею при розгляді інших справ про адміністративні правопорушення.

Так, суд зазначає, що незгода сторони із судовим рішенням, ухваленими у інших справах не може бути підставою для відводу судді. Суд, розглядаючи заяву про відвід судді не може робити висновки щодо відповідності рішень судді вимогам матеріального або процесуального права, оскільки законодавством передбачений окремий порядок оскарження таких рішень.

Інших доказів, які вказували б на упередженість судді Бєлкіної Д.С. заявником не надано.

Таким чином, суд не знаходить наявних обставин, які можуть викликати сумнів у неупередженості судді Бєлкіної Д.С.

На підставі викладеного, керуючись статтями 75, 80, 81, 392 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Баранівського районного суду Житомирської області Бєлкіної Діни Сергіївни в провадженні № 273/12/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя