Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/360/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2023.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , працівник АРЗ СП ДСНС в Закарпатській області, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 411480 від 24.08.2023 та постанови судді від 23.10.2023 вбачається, що ОСОБА_1 24.08.2023 о 13 год10 хв в м. Ужгород на вул. Минайській, 9, зупинивши свій транспортний засіб марки «КІА», номерний знак НОМЕР_1 , відчинив двері цього транспортного засобу не впевнившись, що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого інший транспортний засіб марки «TOYOTA», номерний знак НОМЕР_2 , який рухаючись зіткнувся з дверкою транспортного засобу марки «КІА». При дорожньо-транспортній пригоді, транспортні засоби отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 15.13 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду від 23.10.2023 скасувати та закрити провадження у справі на підставі ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на незаконність постанови суду у зв`язку з неповним з`ясуванням фактичних обставин справи. Стверджує, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення є недоведеною, а суд першої інстанції належним чином не з`ясував обставини події та не дав належної оцінки всім доказам у справі. Наявні в матеріалах справи його письмові пояснення підписав не читаючи та не розуміючи в повній мірі їх значення, оскільки перебував у шоковому стані. Крім того, суд першої інстанції не повідомив його про час та місце розгляду справи, чим порушив його права на захист, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови. При цьому,

-2-

зазначає, що про наявність оскаржуваної постанови він дізнався лише 28.04.2024, а ознайомився з матеріалами справи 06.05.2024, у зв`язку з чим просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови від 23.10.2023.

Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду апеляційної скарги, потерпіла ОСОБА_3 на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилася, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляла, відомостей про поважність причин неявки не надала. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь потерпілого в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності потерпілої, що не може розцінюватись як порушення її прав, передбачених ст. 269 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційна скарга підлягають задоволенню, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена без участі ОСОБА_1 , при цьому матеріали справи не містять жодних відомостей, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови в інший строк, ніж той, на який він вказує, а саме 28.04.2024. При цьому, знаходить своє підтвердження і твердження ОСОБА_1 про те, що з матеріалами справи він ознайомився 06.05.2024.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду від 23.10.2023, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку з чим, клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.

За приписами ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновки експерта, речові докази, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.

-3-

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та постанови судді вбачається, що вказані вимоги закону не були дотримані як інспектором УПП в Закарпатській області при проведенні перевірки та складанні протоколу, так і суддею при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про незаконність постанови суду підлягають до задоволення.

Згідно диспозиції ст. 124 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Умовою настання відповідальності є порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 411480 від 24.08.2023, складеному відносно ОСОБА_1 вбачається, що останньому ставиться у вину порушення пункту 15.13 Правил дорожнього руху України, зокрема те, що він 24.08.2023 о 13 год10 хв у м. Ужгороді на вул. Минайській, 9, зупинивши свій транспортний засіб марки «КІА», номерний знак НОМЕР_1 , відчинив двері цього транспортного засобу не впевнившись, що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого інший транспортний засіб марки «TOYOTA», номерний знак НОМЕР_2 , який рухаючись зіткнувся з дверкою транспортного засобу марки «КІА». При дорожньо-транспортній пригоді, транспортні засоби отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками.

Відповідно до пункту 15.13 Правил дорожнього руху України, забороняється відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими та виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці та створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.

Разом з тим, як вбачається з постанови, обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення, схему дорожньо-транспортної пригоди, письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , відеозапис із місця події.

При цьому, указаним доказам суд першої інстанції не дав належної оцінки, не зазначив, які саме факти вони підтверджують та які відомості у них містяться, що свідчить про невмотивованість висновків суду першої інстанції.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 вимог п. 15.13 Правил дорожнього руху України, які на переконання суду перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка гарантує право на справедливий суд, поширюється також на справи про притягнення до адміністративної відповідальності (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

Гарантії статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод включають зобов`язання суддів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium (Н. проти Бельгії), § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їхню справу було ретельно розглянуто.

Хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов`язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень (Suominen v. Finland (Суомінен проти Фінляндії), § 36).

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

-4-

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується із судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій фактів, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При тому, відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може

-5-

відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 надано висновок інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/107-25/2450-ІТ від 02.05.2025, відповідно до якого у даній дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля «Toyota-Camry», д. н. з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 , повинна була діяти у відповідності до вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а водій автомобіля «Kia Ceed», д. н. з. НОМЕР_3 ОСОБА_1 відповідно до вимог п. 15.13 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути даної ДТП полягає у виконанні водієм «Kia Ceed», д. н. з. НОМЕР_3 ОСОБА_1 вимог п. 15.13 Правил дорожнього руху України. Водій «Toyota-Camry», д. н. з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 , дотримуючись вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, мала технічну можливість уникнути зіткнення з відкритою водійською дверкою автомобіля марки «Kia Ceed», д. н. з. НОМЕР_3 . У даній дорожньо-транспортній ситуації, в діях водія автомобіля марки «Kia Ceed», д. н. з. НОМЕР_3 ОСОБА_1 , не вбачається невідповідності вимогам п. 15.13 Правил дорожнього руху України, яка б із технічної точки зору, перебувала у причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди. У даній дорожньо-транспортній ситуації, у діях водія автомобіля марки «Toyota-Camry», д. н. з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 , яка при маневрі об`їзду припаркованого автомобіля із привідкритою водійською дверкою, допустила зіткнення, вбачається невідповідність вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП. Таким чином, з висновку експерта № СЕ-19/107-24/2450-ІТ від 02.05.2025 слідує, що у діях ОСОБА_1 відсутні ознаки порушень Правил дорожнього руху України, які б знаходились у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Указаний висновок повністю узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами, а також доводами апеляційної скарги про відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Наведене свідчить про те, що викладені у протоколі та оскаржуваній постанові обставини дорожньо-транспортної пригоди, не відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 у даній дорожньо-транспортній ситуації не порушував жодних Правил дорожнього руху України, у тому числі п. 15.13 цих Правил, апеляційний суд визнає такими, що заслуговують на увагу.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що інженерно-транспортна експертиза проведена на підставі постанови Закарпатського апеляційного суду від 17.05.2025, винесеної на підставі клопотання ОСОБА_1 , а висновок експертизи виготовлений уповноваженою на те особою, яка повідомлена про кримінальну

-6-

відповідальність за ст. 384, 385 КК України, науково обґрунтований, не містить суперечностей та неоднозначного тлумачення обставин події, а отже ставити його під сумнів, як неналежний та недопустимий доказ, в апеляційного суду немає підстав.

При оцінці указаного висновку, апеляційний суд вважає, що вимоги КУпАП та інші нормативно-правові акти, при його складанні, порушені не були.

Між тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що іншим учасником дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 не надано жодних доказів у підтвердження наданих нею після вказаної дорожньо-транспортної пригоди письмових пояснень. Будучи належним чином повідомленою про час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, рухом справи не цікавилася, заперечень на апеляційну скаргу не подавала, жодних доказів у спростування висновку експерта від 02.05.2025 не надала, клопотань про призначення повторної експертизи не заявляла, чим самостійно позбавила себе можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 269 КУпАП.

Беручи до уваги наведене вище, апеляційний суд приходить до висновку про те, що дорожньо-транспортна пригода настала не з вини ОСОБА_1 , оскільки його дії не знаходяться у прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що не надає оцінки діям водія ОСОБА_3 , оскільки справа про адміністративне правопорушення розглядається лише щодо особи, відносно якої складено протокол, та у межах складеного протоколу.

На переконання апеляційного суду, вищенаведені обставини та наявні у матеріалах справи докази не підтверджують факту порушення ОСОБА_1 вимог п. 15.13 Правил дорожнього руху України та, відповідно і вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Інших доказів, які безумовно можуть слугувати підставою для висновку, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, у матеріалах справи немає.

Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що на переконання апеляційного суду, свідчать про те, що розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції, у порушення вимог, передбачених ст. 245, 252, 280 КУпАП, не з`ясував усі обставини справи та не дав належної оцінки доказам у їх сукупності.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги те, що винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які встановлюють об`єктивну істину в справі.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

За таких обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у діях ОСОБА_1 , за викладених у протоколі обставин, а тому всі сумніви і припущення щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу цього адміністративного правопорушення тлумачаться на його користь.

Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Пунктом 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

-7-

Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними та наявними у матеріалах справи доказами, приєднані до справи докази породжують сумніви у достовірності викладених у них фактів, та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб.

Тому, апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП складений щодо ОСОБА_1 безпідставно, а суд першої інстанції, формально підійшовши до розгляду справи, не давши належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам події, дійшов необґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вищенаведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих доводів та пояснень сторони захисту, а тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд при прийнятті судового рішення бере їх до уваги.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту вчинення правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце за участю ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що: відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, їх огляд та огляд транспортних засобів, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких вчинено правопорушення, вилучення речей та документів (посвідчення водія та інших), покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи; відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; саме на відповідних посадових осіб - поліцейських покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення на транспорті з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП щодо перегляду апеляційним судом справи в межах апеляційної скарги та не обмеження доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у вчиненні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-

-8-

правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2023.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2023 щодо ОСОБА_5 , - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя