Справа № 299/2248/25
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/481/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20.06.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

Цією ж постановою провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення. Рішення суду в цій частині не оспорюється.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 356010 від 25.04.2025 та постанови суду від 20.06.2025 вбачається, що 25.04.2025 о 01 год 05 хв прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» посилений БпАК від відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на напрямку 122 прикордонного знаку (територія Королівської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) в прикордонній смузі на відстані 4500 м до державного кордону, було виявлено та затримано ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон у пішому порядку в складі групи осіб. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991, та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити постанову суду від 20.06.2025 та закрити провадження у справі за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Вважає постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Справа була розглянута без його участі, оскільки не був належним чином повідомлений про час та місце її розгляду. Посилається на те, що не мав та не має намірів на незаконний перетин державного кордону України, а разом із товаришами перебували на місці затримання з метою риболовлі на р. Тиса, яка

-2-

протікає у населеному пункті Королево, уродженцем та мешканцем якого являється. Під час його затримання працівниками поліції не було виявлено та вилучено у нього будь-яких предметів чи речей, які б давали підстави для підозри щодо наявності у нього намірів на незаконний перетин державного кордону України, про що свідчить відсутність протоколу особистого огляду, огляду речей і документів. Звертає увагу на значну відстань від місця затримання до державного кордону України, а саме 4500 м. Його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП не доведена, а протокол щодо нього складено безпідставно. Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущено з поважних причин, оскільки не брав участі в розгляді справи, а копію постанови отримав несвоєчасно.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка якого з урахуванням положень ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що ОСОБА_1 повідомлений за допомогою смс-повідомлення, про що свідчить відповідна довідка про доставку, а також йому надсилалось повідомлення про час та місце розгляду справи, однак таке повернулось без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Указані факти свідчить про те, що апеляційним судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення учасників про час та місце розгляду справи. Разом з тим, клопотань про відкладення розгляду справи та відомостей про поважність причин неявки ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходило. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена без участі ОСОБА_1 . Жодних відомостей, які б свідчили про отримання ОСОБА_1 чи надіслання йому копії оскаржуваної постанови у передбачений ч. 1 ст. 285 КУпАП строк, в матеріалах справи не міститься. Тому, доводи ОСОБА_1 про несвоєчасність отримання копії оскаржуваної постанови заслуговують на увагу.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду від 20.06.2025, а тому з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку із чим, клопотання захисника про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

-3-

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 356010 від 25.04.2025 стверджується, що 25.04.2025 о 01 год 05 хв прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» посилений БпАК від відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на напрямку 122 прикордонного знаку (територія Королівської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) в прикордонній смузі на відстані 4500 м до державного кордону, було виявлено та затримано ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон у пішому порядку в складі групи осіб, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991.

З протоколу також вбачається, що зміст протоколу ОСОБА_1 доведений, права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому роз`яснені, що останній підтвердив своїми підписами. Разом із тим, жодних зауважень та спростувань щодо викладених у протоколі обставин ОСОБА_1 не висловлював, натомість відмовився від надання будь-яких пояснень щодо обставин, які мали місце, при цьому підписавши заяву, в якій зазначено про визнання ним вини.

Вказані у протоколі обставини підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 19.05.2024, схемою виявлення та затримання ОСОБА_1 , рапортом заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б).

Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки сумнівів у їх достовірності чи порушень під час їх підготовки та збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , останнім не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які би давали підстави вважати, що заступник начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ОСОБА_5 був упереджений під час затримання та складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, і що у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.

-4-

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість представників прикордонної служби, які затримали ОСОБА_1 за порушення ним вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, відтак склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, у результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 . У підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано і до апеляційної скарги й на такі не посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання ним складених щодо нього адміністративних матеріалів, у тому числі заяви про визнання вини, та відмови від надання пояснень з приводу обставин, що мали місце.

Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував незаконність дій працівників прикордонної служби при його затриманні та складанні відносно нього адміністративних матеріалів.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Частиною 2 цієї статті передбачено відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України в складі групи осіб.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною другою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України групою осіб поза пунктами пропуску через державний кордон України.

-5-

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд оцінює їх як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 25.04.2025 приблизно о 01 год 05 хв здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза пунктами пропуску, в складі групи осіб, у результаті чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 122 прикордонного знаку, у прикордонної смузі, на відстані 4500 метрів від лінії державного кордону.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не мав та не має намірів на незаконний перетин державного кордону України, а разом із товаришами перебували на місці затримання з метою риболовлі на р. Тиса, яка протікає у населеному пункті Королево, уродженцем та мешканцем якого являється, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження, оскільки у їх підтвердження не надано жодних доказів.

Не спростовують викладених у протоколі обставин та не дають підстав вважати про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що відстань від місця затримання ОСОБА_1 до державного кордону України є значною, а під час затримання останнього працівниками поліції не було виявлено та вилучено у нього будь-яких предметів чи речей, які б давали підстави для підозри щодо наявності у нього намірів на незаконний перетин державного кордону України.

Відхиляючи вказані доводи, апеляційний суд бере до уваги і те, що ОСОБА_1 не надано жодних доказів, які б із достовірністю свідчили про те, що він станом на 25.04.2025 мав право на вільний виїзд за межі України через встановлені пункти пропуску.

Наявні в матеріалах справи докази безумовно свідчать про наявність у ОСОБА_1 наміру на незаконний перетин державного кордону.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 під час затримання не заперечував своєї вини та обставини, викладені у протоколі.

Із цих підстав, неспроможними є і доводи апеляційної скарги про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП не доведена, а протокол щодо нього складено безпідставно. Вказані доводи не знаходять свого підтвердження та спростовуються як змістом протоколу, з якого вбачається, що у такому викладено суть правопорушення, яке ОСОБА_1 не заперечувалось, так і доданими до нього матеріалами.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження, і такі відхиляються.

-6-

Тому, твердження про те, що до протоколу не додано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_1 наміру на незаконний перетин державного кордону України, апеляційний суд визнає неприйнятними, оскільки наявні в матеріалах справи докази є достатніми для підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та не являються підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що справа була розглянута без участі ОСОБА_1 , оскільки він не був належним чином повідомлений про час та місце її розгляду.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП не є обов`язковою, і відповідно розгляд справи без участі правопорушника не є безумовною підставою для скасування судового рішення, а з довідки про доставку смс-повідомлення вбачається, що ОСОБА_1 був повідомлений на номер мобільного телефон, зазначений ним в заяві про отримання електронних повісток, про те, що справа розглядатиметься Виноградівським районним судом Закарпатської області 20.06.2025 о 08 год 05 хв (а. с. 31). Між тим, факт розгляду справи без участі ОСОБА_1 враховано як одну з підстав при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Тому, апеляційний суд вважає, що право на захист ОСОБА_1 не порушено.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззаперечну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Також апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

-7-

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20.06.2025.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20.06.2025 щодо нього,- без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя