Справа № 345/1019/25
Провадження № 33/4808/653/25
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю фахівця в галузі права ОСОБА_1 та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 серпня 2025 року, якою

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,

ВСТАНОВИВ:

Суддя суду першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 вчинив відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, будучи особою, яка керує транспортним засобом, за наступних обставин.

Так, 03 березня 2025 року о 01 год. 25 хв. в м. Калуш по вул. Долинська водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки «БМВ Х5», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову судді суду першої інстанції скасувати, закрити провадження у справі у зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Просить долучити до матеріалів справи пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також відеозапис, який став відомий йому після винесення судового рішення.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам та винесене з порушенням матеріального і процесуального права.

Вказує, на хронологічні розбіжності в часі керування транспортним засобом, відмовою від огляду та направленням в медичний заклад.

Зазначає, що суд не перевірив законність його зупинки.

Наголошує, що суд неправомірно посилається на акт огляду в оскаржуваній постанові, оскільки огляд не проводився.

Також вказує, що йому не роз`яснено його права та не надано адвоката та не залучено свідків, що обмежило його право на захист. Крім того працівники поліції безпідставно застосували до нього спецзасоби - кайданки, що підтверджують свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Звертає увагу, що відеозаписи які містяться в матеріалах справи не є безперервними та містять ознаки монтажу, про що свідчать різні дії працівників поліції в однаковий час на відео, різкі перепади звіку, паузи та зникнення звукової доріжки, зміна яскравості, відсутність послідовності.

Вказує, що наявність його підпису на акті відсторонення не є визнанням вини.

Зазначає, що відеозаписами не зафіксовано процедуру та процес складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанови за ч. 1 ст. 126 КУпАП, що є обов`язковою вимогою закону, що дозволило б встановити особу, яка склала дані документи, реальний час їх складання та дотримання законодавчих вимог.

Крім того працівники поліції не оголосили йому жодних ознак сп`яніння, що також порушенням законодавства.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та фахівець в галузі права ОСОБА_1 з`явилися в судове засідання апеляційного суду. Їм роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП. Заявлено клопотання про допис свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яке задоволено. Також заявлено клопотання про безпосередній огляд усіх відеозаписів, яке також задоволене.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

При цьому, вважаю за необхідне наголосити на тому, що згідно практики Європейського суду з прав людини(далі - ЄСПЛ), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду («Пономарьов проти України»).

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, крім іншого є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 252 КУпАП оцінка доказів відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Вважаю, що суддя суду першої інстанції дотримався цих вимог закону та належним чином з`ясував обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що висновок судді суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими доказами, що узгоджуються між собою, та яким суддя дав належний аналіз і оцінив їх у сукупності, в тому числі на предмет того, чи вони отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, є належними та допустимими.

Твердження апелянта про те, що йому не роз`яснено його права та не надано адвоката та не залучено свідків, що обмежило його право на захист не є слушним, оскільки відсутність зафіксованого моменту роз`яснення прав ОСОБА_2 не доводить, що працівниками поліції не було роз`яснено його права. Також слід зазначити, що реалізація прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,виникає не в момент зупинення водія, а з моменту складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та під час розгляду справи судом, оскільки в справі про притягнення до адміністративної відповідальності рішення приймає суд, а не працівники поліції.

Передбачені чинним законодавством права за ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, ОСОБА_2 були реалізовані, зокрема право особи користуватися юридичною допомогою адвоката. Дане право було реалізоване ОСОБА_2 , про що свідчить залучення адвоката, який представляв його інтереси в суді першої інстанції. Тому вважаю, що у даному випадку не порушено права ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 03 березня 2025 року серії ЕПР1 №260861 (а.с. 1) 03 березня 2025 року о 01 год. 25 хв. в м. Калуш по вул. Долинська водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки «БМВ Х5», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області старшим сержантом поліції Русановським І.І., з дотриманням вимог ст. 254 КУпАП, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний ним.

ОСОБА_2 від підпису та дачі пояснень відмовився.

Твердження апелянта про те, що працівники поліції не оголосили йому жодних ознак сп`яніння дійсно не зафіксовано на відеозаписах, проте не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки ознаки сп`яніння зазначені в процесуальних документах, які оголошувались ОСОБА_2 і якими доведено що ОСОБА_2 є водієм та відмовився пройти огляд у передбачений законом спосіб.

Крім того працівник поліції фактично виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу у залежності від власного їх розуміння. Наявність ознак алкогольного сп`яніння самі по собі не означають, що особа перебуває в стані сп`яніння.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 2) вбачається, що ОСОБА_2 у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка що не відповідає обстановці не пройшов огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер 6820 у зв`язку з відмовою. ОСОБА_2 акт не підписав.

Твердження апелянта про, що суд неправомірно посилається на акт огляду в оскаржуваній постанові, оскільки огляд не проводився не є слушним, оскільки акт огляду підтверджує відмову ОСОБА_2 від проходження огляду і лише фіксує факт такої відмови.

Згідно з направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до Калуської ЦРЛ (а.с. 3) на такий огляд направлявся ОСОБА_2 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановціне пройшов огляд в медичному закладі у зв`язку з відмовою.

На відеозаписах, які містяться на компакт-дисках в матеріалах справи (а.с. 12), безсторонньо зафіксовано деякі обставини події, зокрема: зафіксовано рух працівників поліції на службовому автомобілі за подальшу зупинку транспортного засобу марки «БМВ Х5», д.н.з. НОМЕР_1 . Після зупинки працівники поліції попросили водія надати документи для перевірки, але водій таку вимогу не виконав та вказав, що не керував транспортним засобом. Працівники поліції встановили особу водія за допомогою бази даних та запропонували ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп`яніння але від такого ОСОБА_2 відмовився. Після відмови пройти огляд на місці працівники поліції запропонували ОСОБА_2 пройти такий огляд у медичному закладі, але останній від такого також відмовився. У зв`язку з відмовою пройти огляд працівники поліції повідомили ОСОБА_2 про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, а також повідомили про складання постанови за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Впродовж спілкування ОСОБА_2 наголошував що не керував транспортним засобом та після відійшов в приміщення АЗС де у нього виник конфлікт з працівником поліції відмовляюсь бути присутнім біля транспортного засобу під час складання процесуальних документів. Також відеозаписами зафіксовано оголошення змісту складених процесуальних документів ОСОБА_2 , які він відмовився підписувати.

За змістом п. 1 ч. 1. ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, для виявлення або фіксування правопорушення.

Законом не передбачено вимог щодо показань технічних приладів, що мають функції відеозапису, як доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Твердження апелянта про те, що відеозаписи які містяться в матеріалах справи не є безперервними та містять ознаки монтажу не є слушним, оскільки досліджені судом відеозаписи досить інформативні, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, є послідовними, мають безсторонній характер, містять у хронологічній послідовності відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Твердження апелянта про те, що відеозаписами не зафіксовано процедуру та процес складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанови за ч. 1 ст. 126 КУпАП, що є порушенням вимог закону не є слушним, оскільки ст. 266 КУпАП регламентує обов`язок фіксування проведення огляду на стан сп`яніння і не містить обов`язку фіксування процедури складання процесуальних документів. Крім відсутність зафіксованого моменту складання не впливає на доведеність вини ОСОБА_2 в порушені вимоги п. 2.5 ПДР України.

Також твердження апелянта про хронологічні розбіжності в часі керування транспортним засобом, відмовою від огляду та направленням в медичний заклад не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та не впливають на правову кваліфікацію дій водія ОСОБА_2 оскільки він притягається до адміністративної відповідальності саме за відмову проходити огляд на стан сп`яніння як на місці, так і в медичному закладі, що підтверджується відеозаписами які міститься в матеріалах. Такі розбіжності в часі не є суттєвими та не впливають на можливість встановлення фактичних обставин справи.

Посилання апелянта на те, що суд не перевірив законність його зупинки не є слушним. Причини та обставини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 , не підлягають встановленню, оскільки предметом доказування в межах даної справи є саме фактичні дані щодо відмови водія пройти огляд на стан сп`яніння, як на місці так і в медичному закладі.

Таким чином вище викладена сукупність доказів поза розумним сумнівом доводить, що ОСОБА_2 є водієм транспортного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог п.п. 2.5. Правил дорожнього руху водієві визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, приписами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкції), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядку).

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Аналогічні приписи містить Інструкція.

Також, за змістом ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Оскільки у даному випадку працівниками поліції проводилась відеофіксація, то не було необхідності залучення двох свідків, а тому твердження апелянта в цій частині не є слушним.

Наявні у матеріалах справи докази, в тому числі і відеозаписи підтверджують, що ОСОБА_2 є водієм транспортного засобу і йому, як водію транспортного засобу запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, від такої пропозиції поліцейського ОСОБА_2 відмовився.

Оскільки ОСОБА_2 відмовився пройти огляд на місці, поліцейські запропонували пройти огляд у медичному закладі, проте від такого останній теж відмовився.

Такі дії ОСОБА_2 правильно було розцінено працівниками поліції як відмова від проходження огляду та стали підставою для оформлення протоколу.

Твердження апелянта про неприязні стосунки з працівниками поліції, та їх неадекватну поведінку спростовані змістом відеоапису, оскільки з відеозапису вбачається ввічливе та коректне спілкування працівників поліції з особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, також під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Під час апеляційного розгляду допитано свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_4 , який пояснив, що знає ОСОБА_2 і працює з ним поруч. Того дня під час його зупинки працівники поліції поводились некоректно та неправомірно застосували до ОСОБА_2 спец захід кайданки. Також вказав, що ознак сп`яніння у ОСОБА_2 не було.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що знає про конфлікт працівників поліції з ОСОБА_2 , який стався після зупинки транспортного засобу в приміщенні АЗС та застосування в подальшому до ОСОБА_2 спец заходу кайданок.

Вказані пояснення не впливають на висновки суду про наявність в діях ОСОБА_2 правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не єпідставою для скасування судового рішення.

Також під час апеляційного розгляду досліджено відеозапис, який наданий апелянтом (а.с. 98) і яким зафіксовано розмову працівника поліції з ОСОБА_2 в приміщені АЗС та ймовірне застосування до ОСОБА_2 спец заходу кайданок.

Разом з тим вказане не спростовуються факту відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в передбачений законом спосіб.

Також слід зазначити, що згідно ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію» працівники поліції можуть застосовувати кайданки під час адміністративного правопорушення у випадках, коли особа чинить опір чи намагається втекти. В даному випадку ОСОБА_2 не виконував вказівки працівника поліції, покинув місце зупинки транспортного засобу та не реагував на неодноразові зауваження з приводу цього працівників поліції, тому застосування такого спец заходу не спростовує висновків суду за пред`явленим ОСОБА_2 обвинуваченням.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_2 будучи водієм транспортного засобу у якого працівники поліції виявили ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння у відповідності до закону, відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння у відповідності до закону, чим порушив п.п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обставин, які б підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови суду першої інстанції та наявності підстав для її скасування з закриттям провадження у справі, за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому її необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 серпня 2025 року щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло