Справа № 305/2298/25
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/480/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 07.07.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 355341 від 28.06.2025 та постанови суду від 07.07.2025 вбачається, що 28.06.2025 приблизно о 16 год прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку № 390 на відстані приблизно 15000 м до державного кордону (територія Богданської селищної громади Рахівського району Закарпатської області) був виявлений та затриманий ОСОБА_1 , який спільно зі ОСОБА_3 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, шляхом подолання гірського масиву в складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 27.07.2025 скасувати та закрити провадження у справі. Посилається на те, що не мав наміру на незаконний перетин державного кордону, а доданими до протоколу доказами протилежного не доведено. Являється студентом та перебував у місці, де його було затримано, на відпочинку з одногрупниками. Крім того, жодним нормативно-правовим актом не передбачено заборони перебування у межах прикордонної смуги на відстані 15000 м. Також вважає недоведеним факт вчинення дій, за які відносно нього складено протокол, у складі групи осіб. Судом не встановлено місце, спосіб та мотив вчиненого правопорушення, що очевидно впливає на суб`єктивну сторону правопорушення, а скріншоти з його мобільного телефону здобуті працівниками прикордонної служби у незаконний спосіб, і при цьому, у районі г. Говерла жодним законом не заборонено користуватися даними геолокації, принаймні для того, щоб не заблукати.

-2-

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка якого з урахуванням положень ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що ОСОБА_1 повідомлений про час та місце судового засідання за допомогою смс-повдіомлення та поштовим зв`язком. Разом з тим, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи та відомостей про поважність причин неявки не надав. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 355341 від 28.06.2025 стверджується, що 28.06.2025 приблизно о 16 год прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку № 390 на відстані приблизно 15000 м до державного кордону (територія Богданської селищної громади Рахівського району Закарпатської області) був виявлений та затриманий ОСОБА_1 , який спільно зі ОСОБА_3 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, шляхом подолання гірського масиву в складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_1 порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991.

З протоколу також вбачається, що зміст протоколу ОСОБА_1 доведений, права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому роз`яснені, що підтверджено відповідними підписами ОСОБА_1

-3-

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 28.06.2025, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 28.06.2025, рапортом начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служи « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) ОСОБА_4 , довідкою про виникнення обстановки на ділянці відповідальності ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 », фотографіями з мобільного телефону ОСОБА_1 .

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 стороною захисту не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служи « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) ОСОБА_4 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, і що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи. У підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання складених щодо нього матеріалів.

Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував незаконність дій працівників прикордонної служби при його затриманні та складанні відносно нього адміністративних матеріалів.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є студентом та перебував у місці, де його було затримано, на відпочинку з одногрупниками, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами та не спростовують викладених у протоколі обставин правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що ні під час затримання, ні до апеляційної скарги не надано жодних доказів у підтвердження цих доводів.

Із цих підстав, неспроможними є і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не мав наміру на незаконний перетин державного кордону, а доданими до протоколу доказами протилежного не доведено.

Крім того, відхиляючи вказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

-4-

Частиною 2 статті 204-1 КУпАП передбачено відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України в складі групи осіб.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною другою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України групою осіб поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд оцінює як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, шляхом подолання гірського масиву в складі групи осіб, внаслідок чого 28.06.2025 приблизно о 16 год був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку № 390 на відстані приблизно 15000 м до державного кордону (територія Богданської селищної громади Рахівського району Закарпатської області).

Апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 не надано жодних доказів у підтвердження того, що він перебував у зазначені в протоколі час та місці з іншою метою, ніж спроба незаконного перетину державного кордону. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_1 , який є мешканцем Львівської області, знаходився в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку № 390, на відстані 15000 метрів від лінії державного кордону України, під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України, з іншою метою, а ніж спроба незаконного перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску.

Відхиляючи вказані доводи, апеляційний суд бере до уваги і те, що ОСОБА_1 не надано жодних доказів, які б із достовірністю свідчили про те, що він станом на 28.06.2025 мав право на вільний виїзд за межі України через встановлені пункти пропуску.

-5-

Наявні в матеріалах справи докази безумовно свідчать про наявність у ОСОБА_1 наміру на незаконний перетин державного кордону. Доказів, які б свідчили про протилежне, останнім не надано.

Із цих підстав, як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено заборони перебування у межах прикордонної смуги на відстані 15000 м.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про недоведеність факту вчинення дій, за які відносно ОСОБА_1 складено протокол, у складі групи осіб. При цьому, апеляційний суд звертає уваги, що наявні в матеріалах справи докази, зокрема і рапорт працівника прикордонної служби ОСОБА_4 та довідка про виникнення обстановки на ділянці відповідальності ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 », безумовно свідчать про те, що ОСОБА_1 був затриманий з іншою особою.

Неспроможними і такими, що не знаходять свого підтвердження, а отже і не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови, оскільки не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що судом не встановлено місце, спосіб та мотив вчиненого правопорушення, а скріншоти з мобільного телефону ОСОБА_1 здобуті працівниками прикордонної служби у незаконний спосіб.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження, не знайшли свого підтвердження і такі відхиляються.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Також апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги

-6-

до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу не заявлено, а не з`явившись на розгляд справи без поважних причин, при цьому будучи належним чином повідомленим, ОСОБА_1 самостійно позбавив себе можливості реалізувати такі права під час апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 07.07.2025 щодо нього, - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя