Справа № 346/3411/25
Провадження № 33/4808/651/25
Категорія ч. 1 ст. 173-2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Сольський В. В.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні захисника Курко Марії Михайлівни на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого на АЗС «Stels»,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень, стягнуто судовий збір,

ВСТАНОВИВ:

Оскарженою постановою судді суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство, внаслідок чого була завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої.

Правопорушення вчинено за наступних обставин.

27 червня 2025 року о 03 год. в за місце проживання в АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме погрожував фізичною розправою, ображав, чим завдав шкоди її психічному та фізичному здоров`ю.

В апеляційній скарзі захисник Курко М.М. просить постанову судді суду першої інстанції скасувати, та закрити справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апелянт не згідний з постановою у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Сторона захисту вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме у вчиненні домашнього насильства та наявність у ОСОБА_1 вини у формі прямого чи непрямого умислу, які спрямовані на вчинення домашнього насильства у розумінні ч.1 ст. 173-2 КУпАП та матеріалами справи не підтверджується суб`єктивна та об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №440496 від 27.06.2025 року суть адміністративного правопорушення викладена неправильно, а саме в протоколі зазначено «чим завдав шкоди психологічному здоров`ю та фізичному здоров`ю дружини. Звертає увагу, що згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП шкода може бути фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а не психологічному здоров`ю потерпілого.

Зазначає, що матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства. Конфлікт, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди фізичному та психічному здоров`ю потерпілої не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173- 2 КУпАП, оскільки завдання шкоди чи можливості її настання в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Також вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 навмисно вчинив дії, які були спрямовані на заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої, а щодо завдання шкоди фізичному здоров`ю потерпілої взагалі не додано жодних доказів.

Стверджує, що об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених у диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому. Разом з тим, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами (наприклад аудіо/відео фіксацією), що є необхідним елементом складу даного правопорушення. Однак, до матеріалів не додано ні аудіо, ні відео фіксації.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та захисник Курко М.М. в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду.

Захисник Курко М.М. подала заяву про розгляд апеляційної скарги без їх участі.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Тому, відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважаю за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та захисника Курко М.М.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги вважаю, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

За змістом ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості, передбаченого ст. 62 Конституції України, згідно з якою всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У відповідності до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи. Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, крім іншого є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Вважаю, що суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП цих вимог закону належним чином не дотримано.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, та іншими.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016року) Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), суд встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі фабула була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 27 червня 2025 року серії ВАД №440496 (а.с. 1) ОСОБА_1 27 червня 2025 року о 09 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: погрожував фізичною розправою, ображав, чим завдав шкоди психологічному та фізичному здоров`ю дружини, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 27 червня 2025 року (а.с. 4) інспектор СРПП Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Василишин Ю.В. прийняв усну заяву від ОСОБА_2 про домашнє насильство. ОСОБА_2 заявила, що 27 червня 2025 року близько 09 год 00 хв. її чоловік ОСОБА_1 вимагав надати йому документи від спільного будинку, погрожував вбивством.

В письмових поясненнях від 27 червня 2025 року (а.с. 6) ОСОБА_1 зазначив, що проживає за адресою АДРЕСА_1 зі своєю дружиною та дітьми, близько 09 год. 00 хв. повернувся додому з роботи після чого зайшов до будинку, але його дружина та старша дочка почали виганяти його з приміщення. ОСОБА_1 хотів припинити конфлікт і поговорити, розібратися в ситуації, проте вони не захотіли, а погрожували, що викличуть поліцію.

В письмових поясненнях від 27 червня 2025 року (а.с. 7) ОСОБА_4 зазначає, що проживає за адресою АДРЕСА_1 зі своїм батьком та сестрою, близько 09 год. 00 хв. батько повернувшись з роботи почав конфлікт, в ході якого вимагав документи на будинок, казав, що випише їх з місця проживання, а також погрожував фізичною розправою. Конфлікт відбувся не вперше.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

У той же час, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» за № 2229-VIII.

Ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство в сім`ї - насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Таким чином, домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, в наслідок якого завдано шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно зміст обвинувачення, що міститься в протоколі, не відповідає диспозиції статті та є неконкретним що порушує право на захист від неконкретного обвинувачення.

Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Таким чином, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції ст. 173-2 КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало насильство, що прямо витікає з диспозиції статті та є обов`язковим, та наслідки таких посягань.

Як було зазначено вище, ОСОБА_1 27 червня 2025 року близько 09 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: погрожував фізичною розправою, ображав, чим завдав шкоди психологічному та фізичному здоров`ю дружини.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано працівником поліції за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, як домашнє насильство.

Слід зазначити те, що у протоколі про адміністративне правопорушення від 27 червня 2025 серії ВАД №440496 року не конкретизовано в чому саме таке насильство полягало і яка шкода заподіяна, хоча це прямо випливає з диспозиції ст. 173-2 КУпАП.

У даному випадку наявність наслідків дій ОСОБА_1 у виді спричинення шкоди психічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_2 , не відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, та у матеріалах даної справи, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом».

Вважаю, що об`єктивна сторона правопорушення в протоколі не розкрита.

Насильство в сім`ї, у розумінні ст. 173-2 КУпАП, є адміністративним правопорушенням, з матеріальним складом, оскільки він потребує наявності не тільки певного діяння, але й завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Разом з тим, суперечка, про яку йде мова у протоколі про адміністративне правопорушення, не охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, за що особа може бути притягнутою до адміністративної відповідальності.

Тобто факт вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 , не знайшов свого підтвердження при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Сам факт звернення ОСОБА_2 до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства.

Наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та/чи побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства чи потенційного конфлікту.

Зміст заяв ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 свідчить про наявність побутового конфлікту щодо користування нерухомим майном, або про погрозу вбивством, про що зазначено в протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення (а.с. 4), яке необхідно перевірити за нормами КПК України та КК України.

Аналізуючи зміст обставин, які ставляться у вину ОСОБА_1 згідно з протоколом, фактичні дані, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, доходжу висновку про відсутність даних, які б поза всяким розумним сумнівом доводили, що він 27 червня 2025 року о 09 год. 00 хв. за місце проживання в АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а тому доходжу висновку про відсутність в його діях події і складу даного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, під час розгляду справи в суді першої інстанції були порушені процесуальні права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, що є підставою для скасування рішення суду. Матеріали справи не містять доказів, які поза розумним сумнівом доводять вину особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, що є підставою для закриття провадження в справі.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, вважаю за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Курко Марії Михайлівни - задовольнити.

Постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло