Справа № 194/1047/25
Номер провадження 3/194/403/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року Суддя Тернівського міського суду Дніпропетровської області Корягін В.О., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, захисника ОСОБА_1 адвоката Голіциної Г.Д., відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кохівка Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Поліцейським СРПП ВП №1 Павлоградського ВРП ГУНП в Дніпропетровській області Іваненко Д.В., був складений 30.06.2025 року адміністративний протокол серії ВАД №414409, відносно ОСОБА_1 , за те, що останній 30.06.2025 року о 19-00 год., за місцем проживання: АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме ображав грубою нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим міг завдати психологічну шкоду здоров`ю ОСОБА_2 , та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у скоєному не визнав та пояснив, що 30.06.2025 року о 19-00 год., за місцем проживання: АДРЕСА_2 він не вчиняв домашнього насильства, ОСОБА_2 він не ображав, не погрожував їй та нецензурною лайкою на її адресу не висловлювався. Протокол вже складався біля під`їзду в його присутності, матеріалів до протоколу не було, втім, права та обов`язки йому не роз`яснювали. Просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Голіцина Г.Д. в судовому засідання просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Зазначає, що потерпіла вводить в оману суд, оскільки остання повторно подала заяву про стягнення аліментів. Крім того, в своїй заяві ОСОБА_2 та поясненнях не зазначає про теще, ОСОБА_1 наступив їй на ногу, про що наголошувала під час допиту в суді. Конфлікт виник через користування квартирою. Зазначає, що протокол не відповідає вимогам закону, оскільки не було зазначено кількість аркушів матеріалів, які направлялись до суду.

Суд, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, допитавши потерпілу, свідка, вислухавши захисника, перевіривши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час та за місцем вчинення правопорушення.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративна відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У статті 251 КУпАП перелічені докази, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 року № 2229-VIII (далі Закон № 2229-VIII) визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Також, згідно п. 1, 2 ч. 2 ст. 3 Закону № 2229-VIII, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого даною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дає наступне визначення домашнього насильства - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; - психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Слід вказати, що конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить. Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Важливими елементами складу правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, є саме вчинення насильства у будь-якій формі його прояву та наслідки його застосування, які виражаються у заподіянні шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, або можливого його заподіяння яке могло настати та не настало незалежно від волі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Отже, необхідною умовою для застосування до порушника відповідальності, передбаченої вищевказаною статтею, є, зокрема, наявність доказів, які б безпосередньо свідчили про порушення викладених вище вимог.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_1 приїжджав до неї на роботу та кидав їй ключі. 30.06.2025 року о 19-00 год., за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 почав їй погрожувати тим, що в квартирі буде мешкати інша особа, якщо вона не відмовиться від аліментів. На що вона зазначила йому, що в квартирі можуть мешкати лише він або вона, аж ніяк не «квартирантка». Втім, він заперечив та сказав, що це його дівчина. В подальшому, вона оглянула квартиру та не виявила грошові кошти та прикраси, внаслідок чого вона о 19-20 год. - 19-40 год. викликала поліцію. Після приїзду поліції вона все ж таки знайшла свої речі. Зазначає, що працівниками поліції на ОСОБА_1 було складено терміновий припис з забороною перебування в приміщенні квартири. В цей час в приміщенні квартири до останнього знаходилась ОСОБА_3 , яка погодилась мешкати в цій квартирі. Також зазначає, що в той час, коли в квартирі були вже працівники поліції, ОСОБА_1 в кухонній кімнаті наступив їй на ногу, та пригрозив їй, що це тільки початок, надалі він буде знущатись з неї доки вона не піде йому на уступки. Також, в цей момент він дуже тихо почав висловлюватись грубою нецензурною лайкою на її адресу, внаслідок чого вони це сприйняла як домашнє насильство. В той же час, наголошує, що доказів такого насильства вона надати не може, оскільки в цей момент працівників поліції в кухні не було, так як вони допитували ОСОБА_3 в іншій кімнаті. Зазначає, що свідок ОСОБА_3 є заінтересованою особою, а відтак у останньої є підстави казати неправду. ОСОБА_1 в її бік погроз фізичною розправою не висловлював.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що 30.06.2025 року за місцем мешкання ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 ОСОБА_2 ображала ОСОБА_1 та вимагала, щоб він передав їй частку квартири. В її присутності ОСОБА_1 в квартирі ОСОБА_2 не ображав. ОСОБА_2 двічі викликала працівників поліції о 19-00 год. приїхали двоє працівників поліції, а о 20-00 год. ще двоє. ОСОБА_2 зазначала їм про крадіжку, однак щодо застосування до неї насильства вона не скаржилась. Практично весь час працівники поліції перебували на кухні - спочатку один потім два працівника поліції. Коли її допитували один працівник був з нею, а інший перебував на кухні.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №414409 від 30.06.2025 року, ОСОБА_1 ставиться в провину те, що він 30.06.2025 року о 19-00 год., за місцем проживання: АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме ображав грубою нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим міг завдати психологічну шкоду здоров`ю ОСОБА_2 .

Працівниками поліції на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, окрім протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №414409 від 30.06.2025 року, до справи додано: рапорт працівника поліції від 30.06.2025 року; письмову заяву та письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 30.06.2025 року; письмові пояснення ОСОБА_1 від 30.06.2025 року.

Натомість, переконливих даних, що ОСОБА_1 , згідно протоколу, 30.06.2025 року вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме ображав грубою нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим міг завдати психологічну шкоду здоров`ю ОСОБА_2 , до матеріалів справи не додано, а досліджені докази спростовують обставини зазначені в протоколі.

Так, згідно долученого стороною захисту відеозапису з бодікамери, наданого на запит з ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, вбачається те, що працівники поліції здійснюють оформлення протоколу. На відео зображено двох працівників поліції, які перебувають на кухні, та працівника поліції, поруч з ОСОБА_2 , яка в цей час стоїть в зальній кімнаті поруч з проходом на кухню. Також, на відео зображено дітей, а також ОСОБА_1 , та його спілкування з ОСОБА_2 з приводу квартири та осіб, які будуть проживати в ній. ОСОБА_2 наголошує про те, що ОСОБА_1 здійснює на неї психологічний тиск, погрожував їй на кухні, на що останній заперечив та зазначив, що такого не було.

З огляду на досліджений відеозапис, грубої нецензурної лайки, погрози фізичною розправою з боку ОСОБА_1 , як форми вчинення психологічного насильства не вбачається.

Так, само вчинення вказаних дій не вбачається і з долучених працівниками поліції вищевказаних доказів.

Посилання потерпілої ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 почав їй погрожувати в приміщенні кухні, не підтверджено, з огляду на те, що знаходження такої кількості працівників поліції в приміщенні квартири, а також свідка ОСОБА_3 та її дітей, позбавляло можливість здійснювати протиправні дії без участі сторонніх осіб.

Критично ставиться суд і до посилання про викрадення речей ОСОБА_2 , які фактично були знайдені останньою по приїзду викликаних нею працівників поліції.

Суд враховує показання свідка ОСОБА_3 про те, що в її присутності з боку ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 домашнє насильство не застосовувалось.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Відтак відсутність переконливих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

З огляду на вказані обставин, суд зазначає про неможливість встановлення одностайної вини у вчиненні ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення, а відтак його вина не може бути доведена поза розумним сумнівом.

Слід зауважити, що суд розглядає справу в межах обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, та не має права перекваліфіковувати дії особи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у зв`язку з тим, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, інших належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених в протоколі до матеріалів справи не долучено, тому докази на підтвердження винуватості особи відсутні.

У відповідності до положень ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презум пцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з положеннями КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, доповнювати його чи уточнювати.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції.

Таким чином, досліджуючи та оцінюючи всі надані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що суд розглядає справу про адміністративне правопорушення в межах складу адміністративного правопорушення, зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні остаточні дані з доказами складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , що є вочевидь недостатнім для здійснення переконливих висновків щодо наявності винуватості, є сумнівним, і повинно тлумачитись на користь особи, у відношенні якої було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Отже, враховуючи встановлені під час судового розгляду вказані факти та викладені вище обставини, суддя вважає, що по справі відсутні належні, достатні та допустимі докази, оцінивши які, можливо було б дійти до висновку стосовно винуватості ОСОБА_1 , тому є усі підстави стверджувати, що в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Таким чином, суд приходить до висновку про закриття провадження в справі відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення, судовий збір стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.62 Конституції України, ст. ст. 9, 130, 247, 280, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський міський суд Дніпропетровської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.О. Корягін