Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Васильчука А. Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/800/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Васильчука А. Ю. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.10.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 05 (п`ять) років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 564199 від 16.08.2024 та постанови судді від 14.10.2024 вбачається, що 16.08.2024 о 08 год 25 хв у м. Ужгороді по вул. Василя Комендаря, 10, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не маючи права керування, оскільки посвідчення водія відповідної категорії не отримував, чим порушив вимоги ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Васильчук А. Ю., посилаючись на незаконність постанови суду від 14.10.2024, порушує питання про її зміну в частині накладення адміністративного стягнення шляхом призначення ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавлення права керування транспортними засобами. Зазначає, що накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції не врахував належним чином обставини, що пом`якшують відповідальність, відсутність обставин, які його обтяжують та дані про особу правопорушника, внаслідок чого призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке є занадто суворим та не відповідає балансу відповідності між адміністративним проступком та застосованою мірою відповідальності. ОСОБА_1 щиро каяється у вчиненні правопорушення, внаслідок якого будь-якої шкоди громадським чи суспільним інтересам не завдано, потерпілі відсутні, а посвідчення водія він не отримував. При цьому, вказує на те, що відповідно до роз`яснень, наданих у п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14, призначення покарання у виді позбавлення права особі, яка взагалі не мала права керувати транспортним засобом є неможливе.

-2-

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка якого з урахуванням положень ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що ОСОБА_1 повідомлений за допомогою смс-повідомлення, про що свідчить відповідна довідка про доставку. Разом з тим, ОСОБА_1 надсилалось повідомлення про час та місце розгляду справи, однак таке повернулись без вручення адресатам з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Указані факти свідчить про те, що апеляційним судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення учасників справи про час та місце її розгляду. Разом з тим, клопотань про відкладення розгляду справи та відомостей про поважність причин неявки ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходило, а захисник-адвокат Васильчук А. Ю. не заперечував щодо розгляду справи без участі ОСОБА_1 , підтвердивши, що останньому відомо про час та місце розгляду справи. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Васильчука А. Ю., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Cуд першої інстанції всебічно й повно дослідивши матеріали справи, дійшов обгрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного

-4-

правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки останній 16.08.2024 о 08 год 25 хв у м. Ужгороді по вул. Василя Комендаря, 10, керував транспортним засобом, не маючи права керування, оскільки посвідчення водія відповідної категорії не отримував, чим порушив вимоги ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП. Указані дії ОСОБА_1 вчинив повторно протягом року.

Порушення ОСОБА_1 вимог ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» та, відповідно, керування транспортним засобом, не маючи права керування, повторно протягом року, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 564199 від 16.08.2024, копією постанови серії ЕНА № 2842284 від 16.08.2024 про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, довідками старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП у Закарпатській області Пастики Д. від 19.08.2024 про те, що ОСОБА_1 не отримував право керування транспортними засобами відповідної категорії, не є власником транспортних засобів та 29.06.2024 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП (постанова серії ЕНА № 2505339 від 29.06.2024), відеозаписом з місця події, на якому відображено, що ОСОБА_1 визнав факт керування ним транспортним засобом, не маючи посвідчення водія, повторно протягом року.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення цим доказам суд дав належну оцінку та вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП, що стороною захисту не заперечується, як і не оспорюється належність, допустимість та достовірність доданих до протоколу та наявних у матеріалах справи доказів.

Будь-яких порушень з боку працівників поліції при проведенні перевірки, збиранні доказів та оформленні щодо ОСОБА_1 адміністративних матеріалів апеляційним судом не встановлено і на такі сторона захисту не посилається.

Крім того, стороною захисту не оспорюється і призначене ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно позбавив ОСОБА_1 права керування транспортним засобами на строк п`ять років, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, і враховуючи характер вчиненого правопорушення, призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП, яке є хоч і суворим, проте безальтернативним видом стягнення. Так, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 40800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 05 (п`ять) років, застосоване відносно ОСОБА_1 є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень і таким, що відповідає характеру вчиненого правопорушення, меті адміністративного стягнення.

Посилання сторони захисту на п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14, у якому зазначено, що позбавлення права особи, яка взагалі не мала права керувати транспортним засобом, є неможливе, апеляційний суд визнає неспроможними.

Відхиляючи ці доводи, апеляційний суд бере до уваги те, що санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП у редакції Закону України від 16.02.2021, який набрав чинності 17.03.2021 передбачене безальтернативне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот

-4-

неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого. Тобто на момент вчинення ОСОБА_1 правопорушення ця норма діяла саме в редакції Закону України від 16.02.2021, а постанова Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 була прийнята до внесення змін у ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим апеляційний суд не може взяти до уваги викладені у ній висновки при розгляді даної справи щодо ОСОБА_1 .

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на висновок Об`єднаної палати ККС ВС, який міститься у постанові від 04.09.2023 у справі № 702/301/20, зокрема про те, що суспільна небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання ДТП в такому випадку є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому разі набуває особливого значення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що накладене на ОСОБА_1 стягнення, яке хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення, а також необхідним для виховання ОСОБА_1 у дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Доводи апеляційної скарги про відсутність обставин, які його обтяжують відповідальність, апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не впливають на вид та розмір призначеного ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Із цих підстав, неприйнятними і такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 щиро каяється у вчиненні правопорушення, внаслідок якого будь-якої шкоди громадським чи суспільним інтересам не завдано, потерпілі відсутні, а посвідчення водія він не отримував.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на фактичні обставини вчиненого правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_1 , не маючи права керування транспортними засобами, повторно протягом року керував транспортним засобом, тобто умисно порушує вимоги ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» та Правила дорожнього руху України, що дає обґрунтовані підстави стверджувати про його суспільну небезпечність як водія, оскільки керування транспортним засобом без отримання відповідного посвідчення у встановленому законом порядку може мати негативні наслідки як для самого водія, так і для оточуючих, у тому числі інших учасників дорожнього руху, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є занадто суворим та не відповідає балансу відповідності між адміністративним проступком та застосованою мірою відповідальності, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі свого підтвердження не знаходять.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 відповідно до санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП, відповідає характеру вчиненого правопорушення, а тому підстав для його зміни навіть з врахуванням особи ОСОБА_1 не вбачається.

За таких обставини, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.

-5-

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Васильчука А. Ю. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.10.2024 щодо ОСОБА_4 ,- без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя