провадження № 3/294/2307/25
справа № 294/1042/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року м. Чуднів

Суддя Чуднівського районного суду Житомирської області Білера І.В., розглянувши матеріали, які надійшли з військової частини НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , майстер групи з роботи з чорними, кольоровими та дорогоцінними матеріалами цеху утилізації військової частини НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Борщівським РВ УМВС в Тернопільській області 11.11.2007,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

11.06.2025 близько 14 год. 20 хв. солдат ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебував з ознаками алкогольного сп`яніння під час виконання службових обов`язків на території військової частини НОМЕР_1 , а саме: запах алкоголю з порожнини рота та порушення мови, чим скоїв військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, про що було складено протокол А 2365 № 5 від 12.06.2025.

В судові засідання, призначені на 09.09.2025 та 11.09.2025 ОСОБА_1 не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. 08.09.2025 на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_1 , згідно якої останній в судове засідання на 11.09.2025 з`явитися не може у зв`язку із несенням військової служби та просить перенести розгляд справи на іншу дату.

Щодо заяви ОСОБА_1 суд виходить з такого.

Право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.

Водночас, суд звертає увагу на те, що розумність строків розгляду справи судом є одним із основних засад (принципів) будь - якого судочинства, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував на необхідність дотримання принципу розумності тривалості провадження.

Строки розгляду справ про адміністративні правопорушення передбачені статтею 277 КУпАП, відповідно до якої справа про адміністративне правопорушення, передбачене зокрема статтею 172-20 КУпАП, розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Крім того, статтею 38 КУпАП передбачено граничні строки накладення адміністративного стягнення, зокрема за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП такий строк спливає після спливу трьох місяців вчинення адміністратривного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , подія правопорушення мала місце 11.06.2025, тобто граничний строк притягнення особи до адміністративної відповідальності - 11.09.2025.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 був поінформований про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, який надійшов на адресу суду для розгляду 20.06.2025, протягом майже двох з половиною місяців останньому були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для можливості їх подання до суду у випадку незгоди з протокол про адміністративне правопорушення, а тому суд вважає, шо ОСОБА_1 забезпечено умови для реалізації ними прав, передбачених КУпАП, у межах строків, встановлених ст. 38 КУпАП, якими останній не скористався.

У зв`язку із вказаним, суд розцінює заяву ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи як дії, що мають очевидні ознаки штучного створення підстав для закінчення передбаченого ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення і намагання уникнути в такий спосіб адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенства права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Враховуючи всі вищевикладені обставини, керуючись ст. 268 КУпАП, відповідно до якої участь особи у розгляді справи вказаної категорії не є обов`язковою, враховуючи те, що судом вжито всіх необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_1 у судовому засіданні, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність останнього, що буде сприяти досягненню завдань, визначених ст.ст. 1, 245 КУпАП.

При цьому, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини ( ЄСПЛ ) від 14 лютого 2008 у справі « Кобець проти України » ( з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі « Авшар проти Туреччини » ( Avsar v. Turkey ), п. 282 ) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення А2365 № 5 від 12.06.2025 року; актом №29 від 11.06.2025 огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу; роздруківкою тесту на алкоголь проведеного за допомогою приладу Алконт-М, результат 2, 36 промілета іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, які в повній мірі доводять вину порушника та не викликають у суду будь-яких сумнівів.

Вказані докази суд вважає належними, допустимими та достатніми для підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні військового адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

За ч. 3 ст. 172-20 КУпАП адміністративна відповідальність настає за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Враховуючи те, що вказані адміністративні правопорушення вчинені в умовах воєнного стану, в період, коли Україна потребує максимальних зусиль та підтримки, суд вважає, що вживання алкогольних напоїв під час несення військової служби військовослужбовцем є неприпустимим, оскільки військовослужбовець під час несення служби має бути завжди у тверезому стані та напоготові чинити опір ворогові, забезпечувати обороноздатність країни. Перебування військовослужбовця під час несення служби в стані алкогольного сп`яніння призводить до розладу дисципліни в лавах ЗСУ, може призводити до настання незворотних наслідків та не може бути виправдано жодною ціллю та метою, а також власними особистими обставинами.

При призначенні адміністративного покарання, враховуючи характер скоєного правопорушення, а також обставини, що обтяжують та пом`якшують вину правопорушника, вважаю можливим притягнути його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в межах санкції ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, оскільки такий вид адміністративного стягнення для правопорушника ОСОБА_1 є достатнім і необхідним для його виховання.

Згідно п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладання адміністративного стягнення стягується судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що на час винесення судом рішення становить 605,60 грн., в зв`язку з чим, відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з правопорушника підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у вказаному розмірі.

В зв`язку з вищенаведеним і керуючись ст. ст. 17220, 247, 251, 252, 268, 283-285 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави, який сплатити на р/рахунок: UA0006789; ГУК у Жит.обл/ТГ м.Чуднів/ 21081100; код класифікації доходів бюджету 21081100, код за , Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок)., який сплатити за реквізитами: Отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001; Код класифікації доходів бюджету 22030106.

У відповідності із ст. 307 та ч. 2 ст.308 КУпАП штраф має бути сплачений правопорушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня отримання копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк, постанова про накладення штрафу надсилається в порядку примусового виконання та з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ірина БІЛЕРА