Справа№464/4490/25
пр.№ 3/464/1532/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2025 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко Олена Валеріївна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення cтосовно ОСОБА_1 за ст.173 КУАП,

у с т а н о в и л а:

До Сихівського районного суду м.Львова надійшла справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про вчинення ним правопорушення за ст.173 КУАП.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено суддю Тімченко О.В.

Дослідивши докази по справі, суддя дійшов наступного висновку.

У ст.280 КУАП закріплено обов`язок орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з п.1 ст.247 КУАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Саме такий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 240/12/17, а за змістом ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Диспозицією ст.173 КУАП передбачено адміністративну відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.

Суть указаного правопорушення зводиться до вчинення таких дій, що призвели до порушення громадського порядку і спокою громадян.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст.173 КУАП, є суспільні відносини саме у сфері громадського порядку, а для кваліфікації дій особи за цією статтею встановлення хуліганського мотиву є обов`язковим.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року виснувала, що за відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства (справа № 288/1158/16-к).

Отже, для кваліфікації дій особи, необхідно співставити фактичні обставини події, тобто відповідність конкретного діяння, а також наявні докази із ознаками того чи іншого складу правопорушення, передбаченого у диспозиції статті КУАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 454761 від 23 червня 2025 року, складеного дільничим офіцером поліції СП ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області, ОСОБА_1 16 червня 2025 року о 21.30 год за адресою: м.Львів, вул.Стрийська, 45 погрожував фізичною розправою та заприскав газовим балончиком в обличчя ОСОБА_2 , чим принизив честь та гідність останнього.

Відповідно до норм КУАП справа розглядається в межах протоколу про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами інкримінованого правопорушення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є неприпустимим, оскільки порушує право на захист.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, свою провину заперечив з підстав поведінки потерпілого, який примушував його відмовитися від викликаного таксі та намагався на нього напасти, замахуючись.

Із досліджених у суді письмових доказів, показань потерпілого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 установлено наступні обставини: потерпілий як водій таксі прибув за викликом обвинуваченого, як особи з інвалідністю на інвалідному візку, з приводу перевезення виник конфлікт, під час якого ОСОБА_1 відмовився скасовувати виклик, а потерпілий його перевозити. Під час словесної перепалки обидва висловлювались нецензурними словами, а ОСОБА_1 поведінку потерпілого розцінив як загрозу і у відповідь на відстані 1,5 м розпилив газовий балончик і замахнувся підніжкою від інвалідного візка. За наслідками інциденту учасники не отримали жодних ушкоджень.

Зазначене вище на переконання судді дозволяє дійти висновку про те, що дії, які ставляться у провину ОСОБА_1 , не призвели до порушення громадського порядку та спокою громадян, свідчать про особисту неприязнь між учасниками. Сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації, особистих образ не може свідчити про вчинення дрібного хуліганства в розумінні вимог ст.173 КУАП.

До того ж у протоколі про адміністративне правопорушення, у межах якого проводиться розгляд справи, не зазначено про вчинення певних дій, які за своїм характером свідчили про порушення громадського порядку і спокою громадян.

Аналіз наведених вище доказів у сукупності та взаємозв`язку не дає достатніх і переконливих підстав дійти висновку, що ОСОБА_1 учинено дрібне хуліганство, яке б підлягало кваліфікації за ст.173 КУАП. Обставини, викладені у протоколі, не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи. Матеріали справи не містять відомостей, які б беззастережно спростовували такі обставини.

Вищевикладене свідчить про те, що поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Суд самостійно збирати докази не має права, позаяк обов`язок щодо збирання доказів, в силу положень ч.2 ст.251 КУАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

З урахуванням наведеного суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, беручи до уваги відсутність переконливих доказів вини, суддя дійшов висновку про недоведеність дрібного хуліганства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУАП, провадження у справі відповідно до п.1 ст.247 КУАП необхідно закрити.

Керуючись ст.ст.247, 283, 284 КУАП,

п о с т а н о в и л а:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.173 КУАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО