Справа № 489/7054/25
Провадження № 3/489/1844/25
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

12 вересня 2025 року місто Миколаїв

Суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, з участю прокурора Ярош Н.С., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , працюючої на посаді заступника начальника юридичного відділу управління ДАБК Миколаївської міської ради,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення від 26.08.2025 ОСОБА_1 інкримінується, що вона, будучи головним спеціалістом відділу управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради та належачи до суб`єктів декларування відповідно до підпункту «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» (далі - Закон), всупереч положенням ч. 1 ст. 45 Закону, подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, "Щорічна" за 2023 рік 15.04.2024, при строку її подання не пізніше 31.03.2024.

ОСОБА_1 при розгляді справи в суді свою вину в інкримінованому порушенні не визнала та пояснила, що 18.09.2023 була призначена на посаду головного спеціаліста відділу управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, у зв`язку з чим набула статусу державного службовця. 13.01.2025 нею була подана декларація кандидата на вказану посаду. У встановлений законом строк подання щорічної декларації за минулий рік вона 29.03.2024 на сайті НАЗК подала електронну декларацію за 2023 рік, у якій помилково вказала тип декларації «Кандидата на посаду» замість правильної «Щорічна». Однак при подачі вказаної декларації вона не звернула увагу на вказану помилку. В подальшому нею була виявлена вказана помилка, але після закінчення строку для подачі щорічної декларації, у зв`язку з чим вона написала повідомлення до регулятора у своєму електронному кабінеті на сайті НАЗК, в якому зазначила про допущену помилку та неможливість подачі виправленої декларації з метою зміни у ній типу поданої декларації, оскільки з технічних причин сайт не дозволяє змінити тип декларації у раніше поданій декларації. Вказала, що умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не мала, оскільки подала таку декларацію, але із зазначенням помилки її типу. У вказаний період вона участі як кандидат на посаду державної служби не приймала, внаслідок чого у неї не було обов`язку подавати декларацію кандидата.

Прокурор зробив висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи (рапорти; скрін-шот подачі декларацій ОСОБА_1 ; світлокопію супровідного листа від 25.07.2025; світлокопію повідомлення НАЗК № 47-06/62047-25 від 17.07.2025; повідомлення від 16.04.2024 № 287/22.01-15; скрін з особистого кабінету ОСОБА_1 на сайті НАЗК з повідомленням від 15.04.2025 про подачу декларації з помилково визначеним типом; повідомлення управління ДАБК Миколаївської міської ради 4112/22.01-15/22/01/24 від 16.04.2024; послідовність дій користувача "Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування" ОСОБА_1 за період 01.01.2024-16.04.2024; копію наказу управління ДАБК Миколаївської міської ради від 15.09.2023 № 22к; світлокопію посадової інструкції; світлокопію присяги посадової особи місцевого самоврядування; світлокопію розпорядження від 19.09.2023 № 333рк; світлокопію особової картки працівника на ім`я ОСОБА_1 ; відповідь НАЗК № 47-07/21165-24 від 01.04.2025; світлокопію повідомлення Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя НАЗК №47-09/27771/21 від 26.04.2021), суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно з вимогами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозицією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.

У зв`язку з цим, відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП настає виключно у разі винного вчинення особою такого діяння, тобто коли особа - суб`єкт декларування знала про свій обов`язок подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), але, незважаючи на це, не подала вказану декларацію у встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» (в редакції Закону №3384-ІХ від 20.09.2023), особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в» - «г» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно з ч. 4 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», упродовж 30 днів після подання декларації суб`єкт декларування має право подати виправлену декларацію.

Проте протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять відомостей, які б вказували на наявність винної поведінки ОСОБА_1 , направленої на несвоєчасне подання нею декларації за звітний минулий рік - 2023 рік.

Навпаки, з матеріалів справи та пояснень ОСОБА_1 встановлено, що остання 29.03.2024, тобто до спливу встановленого Законом строку (01.04.2024), подала шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію за минулий рік за формою, що визначена Національним агентством, однак у вказаній декларації нею була допущена помилка в частині зазначення типу декларації: вказаний тип декларації «Кандидата на посаду» замість правильного «Щорічна».

При цьому, ОСОБА_1 після подання вказаної декларації, але після спливу 01.04.2024 визначеного законом строку декларування за минулий рік (2023), намагалася подати 15.04.2024 виправлену декларацію протягом передбаченого ч. 4 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» тридцятиденного строку, про що свідчить наявне у її особистому кабінеті повідомлення до НАЗК від 15.04.2024 о 15:44, однак не змогла зробити цього через недоліки функціоналу розробленої НАЗК форми подання виправленої декларації, яка не передбачає можливості зміни типу раніше поданої декларації під час подання виправленої декларації.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 , після направлення до НАЗК повідомлення від 15.04.2025 про неможливість внести зміни до раніше поданої декларації в частині зміни її типу, того ж дня з метою уникнення допущення формального порушення вимог антикорупційного законодавства була змушена подати нову декларацію за минулий рік (2023), заповнивши на сайті НАЗК та подавши відповідну декларацію, в якій вказала відомості ідентичні тим, які були вказані нею у декларації від 29.03.2025, в тому числі про звітний період, посаду та місце роботи, у зв`язку з якими подається декларація, доходи, за винятком типу поданої декларації, а саме вказала тип декларації «Щорічна», який вона не змогла змінити при намаганні подати виправлену декларацію.

Натомість, суддя зазначає, що особа не може нести відповідальність лише з тих підстав, що розроблена спеціальним державним органом, уповноваженим на здійснення контролю у сфері запобігання корупції, форма подання виправленої декларації не передбачає можливості поряд із внесенням змін у всі розділи декларації також внести зміни у тип декларації, що була подана, оскільки вказана обставина свідчить саме про недоліки розробленої форми подання виправленої декларації, на який особа суб`єкт декларування не має можливості вплинути та змінити його, скориставшись своїм передбаченим законом правом на подання протягом встановленого строку виправленої декларації.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі "Лавентес проти Латвії" та від 08.02.2011 року по справі "Берктай проти Туреччини" наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій".

Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) також визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Натомість суддя не має права за своєю ініціативою збирати додаткові докази винуватості особи, оскільки у такому разі він перебирає на себе повноваження обвинувача, що є неприпустимим, виходячи з положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ.

За такого, до зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей, як до доказу в розумінні ст. 251 КУпАП, з урахуванням зазначених вище обставин, суддя відноситься критично, оскільки інші належні та допустимі докази у справі не підтверджують того факту, що особа не подала щорічну декларацію за минулий рік (2023) у встановлений законом строк.

Відповідно до конституційного принципу, закріпленого в ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеності невинуватості цієї особи.

Суддя зазначає, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою необхідно керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), що передбачають: "ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи".

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Зазначене є підставою для закриття провадження у справі через недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу такого адміністративного правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй діянні, та до нього не додано доказів вчинення адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Керуючись статтями 247, 252, 280, 283, 291, 294 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко