Справа № 439/1235/25 Головуючий у 1 інстанції: Марків Т. А.
Провадження № 33/811/1089/25 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на постанову судді Бродівського районного суду Львівської області від 03 липня 2025 року про притягнення останньої до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та притягнути до адміністративної відповідальності, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ) ухилилась від виконання передбачених законом обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 04 червня 2025 року приблизно о 05.00 год. у с.Підкамінь Золочівського району на автодорозі Р-39 сполученням Тернопіль-Броди, в порушення п. 2.1 «а» ПДР України, керував транспортним засобом марки ВАЗ2106 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), не маючи права керування таким транспортним засобом, при цьому перебуваючи в порушення вимог п.2.5 ПДР України в стані алкогольного сп`яніння.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову судді Бродівського районного суду Львівської області від 03 липня 2025 року, провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що постанова підлягає скасуванню.

Зазначає, що суд першої інстанції посилався на те, що факт вчинення адміністративного правопорушення, підтверджувався доказами, а саме: паспортом громадянина України ОСОБА_2 , згідно з яким на момент вчинення ним неповнолітнім; постановою судді Бродівського районного суду від 03 липня 2025 року про притягнення неповнолітнього ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Однак, суд при розгляді справи, не зауважив:

- в який спосіб такий паспорт як доказ був долучений до матеріалів справи. Неповнолітній ОСОБА_2 не був залучений до участі у даній справі, паспорта свого не надавав.

- в порушення ст. 278 КУпАП суд не перевірив факт оформлення та правильність оформлення протоколу про адміністративні правопорушення щодо неї у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У матеріалах справи такий протокол відсутній, в оскаржуваній постанові також відсутнє посилання на такий протокол як доказ.

Тому вважає, що оскаржувана постанова винесена щодо неї без протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того наголошує, що суд не врахував того, що постанова судді Бродівського районного суду від 03 липня 2025 року про притягнення неповнолітнього ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП не набрала законної сили. Відповідно, вона не могла бути підставою для накладення на неї адмінстягнення відповідно до оскаржуваної постанови

ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду повторно не з`явилась, причини неявки апеляційному суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подала.

Відтак, з урахуванням скорочених строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, відсутності клопотання про відкладення розгляду справи та належного повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість проведення судового розгляду у відсутності ОСОБА_1 .

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що строк апеляційного оскарження слід поновити, апеляційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення в її точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновки суду, викладені в постанові щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП, є обґрунтованими і відповідають дослідженим доказам у справі, яким суддя надав відповідну правову оцінку.

Так, ч.1 ст.184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (із змінами та доповненнями) передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі.

Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям, тощо), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні. одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст.184 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх. А об`єктивна сторона за ч.1 ст.184 КУпАП полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Згідно з протоколом ОСОБА_1 поставлено у провину те, що за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ) ухилилась від виконання передбачених законом обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 04 червня 2025 року приблизно о 05.00 год. у с. Підкамінь Золочівського району на автодорозі Р-39 сполученням Тернопіль-Броди, в порушення п. 2.1 «а» ПДР України, керував транспортним засобом марки ВАЗ2106 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), не маючи права керування таким транспортним засобом, при цьому перебуваючи в порушення вимог п.2.5 ПДР України в стані алкогольного сп`яніння.

Постановою Львівського апеляційного суду від 12 вересня 2025 року постанову Бродівського районного суду Львівської області від 03 липня 2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП залишено без змін.

Відтак, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і вірно врахував обставини, зазначені у наданих доказах.

При цьому в апеляційній скарзі не наведено переконливих доводів, підтверджених відповідними доказами, які б давали апеляційному суду підстави ставити під сумнів правильно встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги стосовно того, що в постанові суду висновки не відповідають фактичним обставинам справи, є неспроможними та такими, що спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

Наявний у справі протокол про адміністративні правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить усі необхідні реквізити та є належним і допустимим доказом.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, під час апеляційного перегляду не встановлено.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення в межах, встановлених цим Кодексом. Саме таке стягнення, на думку апеляційного суду, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 .

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.

Постанову судді Бродівського районного суду Львівської області від 03 липня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, залишити без змін, її апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.