Справа № 136/989/25
Провадження № 33/801/918/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Присяжний О. І.
Доповідач: Матківська М. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Матківської М. В.,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

на постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 06 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП,

Встановив:

Згідно з протоколом ЕПР1 № 330329 від 14 травня 2025 року водій ОСОБА_1 14 травня 2025 року о 15 год. 20 хв. в с-щі Турбів, по вул. Миру, 99Б, Вінницького району, Вінницької обл., біля автостанції, керуючи транспортним засобом: автомобілем ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахувавши дорожньої обстановки, безпечної швидкості, у зв`язку із чим здійснив зіткнення з дорожніми знаками. Внаслідок ДТП тілесних ушкоджень ніхто не отримав, транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Також, згідно протоколу ЕПР1 № 330336 від 14 травня 2025 року, водій ОСОБА_1 14 травня 2025 року о 15 год. 20 хв. в с-щі Турбів, по вул. Миру, 99Б, Вінницького району, Вінницької обл., біля автостанції керуючи транспортним засобом: автомобілем ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахувавши дорожньої обстановки, безпечної швидкості, у зв`язку із чим здійснив зіткнення з дорожніми знаками. У подальшому ОСОБА_1 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та поїхав у напрямку с. Нова Прилука, чим порушив вимоги п. 2.10.а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 330360 від 14 травня 2025 року водій ОСОБА_1 14 травня 2025 року, керуючи транспортним засобом: автомобілем ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_1 , та після скоєного ДТП за його участі, до проведення медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння вжив алкоголь. Огляд на факт вживання алкоголю проводився в установленому законодавством порядку за допомогою спеціального приладу алкотест Драгер 6820, результат 3.14‰, тест № 494, чим порушив п.2.10є ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 06 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень передбачених ст. 122-4, ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн., зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

В апеляційні скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції скасувати і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що за змістом ст. 122-4, 124, та ч. 4 ст. 130 КУпАП суб`єктом адміністративних правопорушень за дії, що поставлені у вину ОСОБА_1 може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, тому доказуванню у даній справі підлягає факт керування правопорушником транспортним засобом, вчинення ДТП та залишення місця ДТП. Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту керування ним транспортним засобом. Відеозапис долучений працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення не містить даних ні щодо керування водієм, ні щодо зупинки працівниками поліції транспортного засобу.

Він заперечує факт керування транспортним засобом, а тому відсутній суб`єкт правопорушення особа, яка керує транспортним засобом, а вимоги поліцейських про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, пред`явлені до пасажира не є законними, адже не передбачені Правилами дорожнього руху та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому правопорушник вважає, що наявні в матеріалах справи протоколи та рапорти поліцейських не є беззаперечними доказами вчинення ним правопорушення, а тому на його переконання належного підтвердження вчинення ним інкримінованих правопорушень матеріали справи не містять.

У судове засідання особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився. При цьому він був належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (судова повістка надіслана 26 серпня 23025 року а. с. 90, яка повернулася неврученою по зазначеній поштою причині «адресат відсутній за вказаною адресою»); за зазначеним ОСОБА_1 в апеляційній скарзі номером мобільного телефону (а. с. 82) йому надіслана 27 серпня 2025 року телефонограма з повідомленням дати, часу і місця розгляду справи (а. с. 91).

Відповідно до частини 5 статті 294 КУпАП апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала апеляційну скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання.

Згідно вимог частини 6 статті 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 повідомлений більше ніж за три дні (27 серпня 2025 року) до судового засідання і належним чином, поважних причин неявки до суду не повідомив, тому за правилами частин 5 і 6 статті 294 КУпАП його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно вимог статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За правилами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно роз`яснень, наданих у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У абзаці четвертому пункту 27 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України роз`яснив, що для притягнення до відповідальності за статтею 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 1.4 ПДР, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

В пункті 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

За порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, передбачена відповідальність за статтею 124 КУпАП.

Разом з цим, вимоги пункту 2.10 «а» ПДР зобов`язують водія у разі причетності до ДТП негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Відповідно до пункту 2.10 «в» ПДР водій зобов`язаний повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції.

За порушення вимог зазначених пунктів ПДР передбачена відповідальність, встановлена статтею 122-4 КУпАП, яка настає у разі залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця ДТП, до якої вони причетні.

Так, пункт 2.5 ПДР зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.10 «є» ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Відповідальність за частиною 4 статті 130 КУпАП настає за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

За правилами частин 1 і 2 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція).

Так, згідно з пунктом 2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейського) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 6 розділу І Інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції передбачено, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів.

Згідно з пунктом 7 розділу ІІ Інструкції установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Його вина підтверджується наявними у справі матеріалами, а саме:

- протоколами про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 330360 від 14 травня 2025 року, ЕПР1 № 330329 від 14 травня 2025 року та ЕПР1 №330336 від 14 травня 2025 року, відповідно до яких зазначено суть правопорушень вчинених ОСОБА_1 (а. с. 2, 30, 62);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого констатовано, що у ОСОБА_1 було виявлено працівником поліції ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, нестійка хода (а. с. 4);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 14 травня 2025 року (а. с. 3);

- роздруківкою технічного приладу Drager Alcotest 6820 із зазначенням особи, що тестують ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , результат 3.14‰ (а. с. 5);

- відеозаписом на CD диску, з нагрудної камери працівника поліції, відповідно до якого водій ОСОБА_1 підтвердив факт скоєння ДТП та вжиття алкоголю після такого (диск на задній сторінці обкладинки справи);

- схемою місця ДТП від 14 травня 2025 року, яка містить підпис ОСОБА_1 про ознайомлення із нею та підтвердження даних про пошкодження транспортного засобу (а. с. 6, 31, 63);

- поясненнями особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 від 14 травня 2025 року (а. с. 9, 32, 64);

- поясненнями свідка ОСОБА_2 від 14 травня 2025 року (а. с. 10, 33, 65);

- поясненнями свідка ОСОБА_3 від 14 травня 2025 року (а. с. 11, 34, 66).

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які узгоджуються між собою, апеляційний суд приходить до висновку про правильність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він сам наполягав на тому, що алкогольні напої вживав після вчинення ДТП та залишення його місця.

За правилами статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення відеозаписи з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення.

Як вбачається з долученого відеозапису, з моменту прибуття працівників поліції ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом та підтвердив, що саме він керував автомобілем ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_1 . Свідки, присутні на місці зупинки транспортного засобу, також підтвердили, що ОСОБА_1 працює водієм на підприємстві, у цей день здійснював доставку товару клієнту в м. Вінниця та перед виїздом перебував у тверезому стані.

ОСОБА_1 визнав, що саме він скоїв дорожньо-транспортну пригоду, збив дорожній знак та залишив місце ДТП, пояснюючи це тим, що не помітив моменту наїзду. При цьому він неодноразово наголошував, що алкогольні напої вживав уже після вчинення ДТП.

У зв`язку з наявністю ознак алкогольного сп`яніння поліцейські запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння. Він погодився та пройшов освідування на місці зупинки транспортного засобу, результати якого не заперечував.

Апеляційний суд також звертає увагу, що транспортний засіб ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_1 , має видимі пошкодження, а саме: розбите ліве дзеркало заднього виду та подряпини на лакофарбовому покритті лівого переднього крила. Крім того, правопорушення вчинене ОСОБА_1 під час виконання трудових обов`язків, що підтверджується показаннями свідків, які були присутні на місці зупинки.

Отже, доводи апеляційної скарги про заперечення факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 є безпідставними та підлягають відхиленню. Процесуальна поведінка правопорушника, який на місці зупинки визнав факт керування автомобілем, а також показання свідків щодо його маршруту руху беззаперечно підтверджують встановлені обставини.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що твердження правопорушника про нібито некерування транспортним засобом, висловлене вперше лише під час судового розгляду, суперечить фактичним даним справи, спростовується наявними доказами та оцінюється судом як спроба уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 256 КУпАП ОСОБА_1 мав можливість висловити свої зауваження щодо змісту протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема зазначити про те, що він не керував транспортним засобом, у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» або у своїх письмових поясненнях.

Однак у письмових поясненнях ОСОБА_1 на окремому аркуші зазначено: «після здійснення ДТП залишив місце пригоди», «до приїзду працівників поліції та проходження огляду на факт вживання алкоголю вжив спиртні напої» (а. с. 9, 32, 64).

Зазначені письмові пояснення, як і протоколи про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 330360 від 14 травня 2025 року, ЕПР1 № 330329 від 14 травня 2025 року та ЕПР1 № 330336 від 14 травня 2025 року, ОСОБА_1 підписані особисто, жодної незгоди з їх змістом правопорушник не висловлював.

У зв`язку з наведеним, доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи належних доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованих правопорушень апеляційний суд відхиляє, оскільки наявні у справі докази в їх сукупності підтверджують факт вчинення останнім адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Інших обґрунтованих доводів, спрямованих на спростування встановленого факту вчинення правопорушень, апеляційна скарга не містить.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в постанові висновки прийнятого рішення і його мотивування є достатніми й зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів і викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Таким чином апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно; вина ОСОБА_1 доведена повністю, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в його діях події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП та призначене судом адміністративне стягнення відповідає вимогам статті 33 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 06 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. В. Матківська