Справа № 303/3896/25
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/473/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 03.06.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, непрацюючий, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 605, 60 грн судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 693847 від 14.05.2025 та постанови судді від 03.06.2025 вбачається, що 14.05.2025 о 17 год 50 хв ОСОБА_1 , перебуваючи в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно свого батька ОСОБА_3 , а саме вчиняв відносно нього психологічний тиск, ображав нецензурною лайкою, виганяв з дому, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173 -2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність постанови від 03.06.2025, порушує питання про її скасування та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Стверджує, що конфлікт між ним і ОСОБА_3 був спровокований останнім та відбувся через заздалегідь сплановані дії потерпілого щодо ініціювання його ( ОСОБА_1 ) притягнення до адміністративної відповідальності та доставлення до ТЦК та СП, чому був свідком дідусь - ОСОБА_3 , 1933 року народження, який перебував на місці події та міг підтвердити, що конфлікт не мав ознак насильства. Просить врахувати, що потерпілий раніше вже притягувався до адміністративної відповідальності за завідомо неправдивий виклику спеціальних служб, а також за статтею 173-2 КУпАП. Також потерпілий має особисту упередженість щодо нього, пов`язану з тим, що він звертався до поліції після того, як потерпілий побив його дідуся ОСОБА_3 . Інцидент, який мав місце 14.05.2025 полягав у словесній суперечці, яка виникла в будинку, який перейшов йому у дар від дідуся ( ОСОБА_3 , 1933 року народження) та в якому він перебував із дозволу останнього. Жодних дій, які б містили ознаки психологічного чи фізичного насильства не вчиняв, що підтверджується письмовими пояснення ОСОБА_3 (дідуся) та відеозаписом, яким стверджується факт їх добровільного надання та підписання. Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді, оскільки присутнім під час судового розгляду не був, а про наявність і зміст постанови дізнався лише 10.06.2025.

-2-

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_3 , неявка яких з урахуванням положень ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що вказані особи повідомлені за допомогою смс-повідомлення, про що свідчать відповідні довідки про доставку. Разом з тим, ОСОБА_1 та потерпілому ОСОБА_3 надсилались повідомлення про час та місце розгляду справи, однак таке повернулись без вручення адресатам з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Указані факти свідчить про те, що апеляційним судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення учасників справи про час та місце її розгляду. Разом з тим, клопотань про відкладення розгляду справи та відомостей про поважність причин неявки ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_3 до апеляційного суду не надходило. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_3 , що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 269 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а його апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи щодо нього. Також відсутні дані про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, як того вимагає ст. 277-2 КУпАП. Відсутні в матеріалах справи і дані про те, що ОСОБА_1 у передбачений ч. 1 ст. 285 КУпАП строк вручена копія постанови суду від 03.06.2025.

З врахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 апеляційний суд вважає поважними, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

-3-

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка.

Суд першої інстанції, при винесенні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за подію, що мала місце 14.05.2025, врахував належні та допустимі докази про вчинення домашнього насильства психологічного характеру.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 693847 від 14.05.2025 стверджується, що 14.05.2025 о 17 год 50 хв ОСОБА_1 , перебуваючи в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно свого батька ОСОБА_3 , а саме вчиняв відносно нього психологічний тиск, ображав нецензурною лайкою, виганяв з дому, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173 -2 КУпАП.

Викладені в протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_3 від 14.05.2025 та іншими матеріалами справи.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані у встановленому законом порядку, порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення, поліцейський Чурбаков В. В. був упередженим та необ`єктивним, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що він зацікавлений у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази, як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував дії поліцейського, який склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

-4-

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 4 та 14 частини першої цієї ж статті Закону визначено, що: економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи

Стаття 3 вищевказаного Закону визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений із додержанням вимог ст. 256, 268 КУпАП, містить суть адміністративного правопорушення та опис встановлених обставин. У тому числі у протоколі наведено які дії вчинено ОСОБА_1 , за вчинення яких передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, достовірність даних, викладених в протоколі та правдивість показань потерпілого, перевірені в судовому засіданні апеляційного суду, а тому в даному випадку, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини даної справи і з урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, в ході апеляційного розгляду справи не встановлено й жодних достовірних даних про те, що у потерпілого ОСОБА_3 , були підстави для обмови ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру. Такі дані не підтверджені будь-якими належними доказами.

-5-

Не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і доводи апеляційної скарги про те, що ініціатором сварки, яка мала місце 14.05.2025 між ним та його батьком ОСОБА_3 , був саме останній, який має особисту упередженість.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що у підтвердження цих доводів ОСОБА_1 не надано жодних належних та допустимих доказів.

Між тим, указані доводи спростовані наявними в матеріалах справи та наведеними вище доказами, у тому числі й поясненнями потерпілого ОСОБА_3 , з яких чітко прослідковується, що ОСОБА_1 , будучи у нетверезому стані, безпричинно чіплявся до нього, ображав нецензурними словами, чим вчинив відносно нього психологічне насильство.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд розглядає справу щодо особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, та у межах такого протоколу, і не вправі давати оцінки діям інших осіб, щодо яких протокол не складався.

При цьому будь-яких доказів того, що потерпілий ОСОБА_3 має особисту упередженість щодо нього, останнім не надано, як і не надано доказів того, що ОСОБА_3 притягався до адміністративної відповідальності за завідомо неправдивий виклик спеціальних служб, а також за статтею 173-2 КУпАП.

Вказане у своїй сукупності дає обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 не доведено, що 14.05.2025 ініціатором сварки був саме потерпілий ОСОБА_3 .

Неспроможними апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі не конкретизовано у чому саме полягало здійснення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру і яка шкода заподіяна його діями.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що у протоколі чітко зазначено, що ОСОБА_1 розпочав сварку зі своїм батьком ОСОБА_3 , під час якої виражався на його адресу нецензурними словами, виганяв з будинку.

Викладені у протоколі обставини, які підтверджені доданими до нього доказами, безумовно свідчать про вчинення ОСОБА_1 дій, які підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що свідчить про те, що у протоколі в достатній мірі розкрито та судом встановлено об`єктивну сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, достовірність даних, викладених у протоколі та правдивість показань потерпілого ОСОБА_3 , перевірені в судовому засіданні апеляційного суду, що в свою чергу свідчить про те, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини даної справи і з урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Тому, голослівними і такими, що не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що конфліктна ситуація, яка мала місце між ОСОБА_1 та його батьком, викликана провокативними діями останнього, з метою особисто помсти за дії ОСОБА_1 та бажання запроторити його до лав ЗСУ.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що вина ОСОБА_1 підтверджена всіма наявними в матеріалах справи, дослідженими судом першої інстанції та перевіреними апеляційним судом доказами,

-6-

які визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При цьому, надані ОСОБА_1 письмові пояснення ОСОБА_3 з відеозаписом про його підписання, про те, що інцидент, який мав місце 14.05.2025 полягав виключно у словесній суперечці без вживання нецензурних слів, апеляційний суд не бере до увагу, оскільки такі складені й відібрані ОСОБА_1 , який є зацікавленою особою.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, і є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

При цьому жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів справи, ОСОБА_1 не надано, не здобуто таких і під час апеляційного розгляду справи.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань не вправі витребовувати докази, викликати свідків, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що ОСОБА_1 жодних доказів, які б свідчили про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та незаконність оскаржуваної постанови не надано, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Іршавського районного суду Закарпатської області від 03.06.2025.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 03.06.2025 щодо нього, - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя