КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М., за участю захисника Пустового М.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника Пустового Максима Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 30 н.м.д.г., що становить 510 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.10.2024 року під час позапланової перевірки ТОВ "Радіовимірювач", яке розташоване за адресою: вул. Колекторна, 24/26, м. Київ, встановлено, що директор ТОВ "Радіовимірювач" ОСОБА_1 у порушення вимог ст. 115 КЗпП України, ст. 10 ЗУ "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" та ч. 1 ст. 24 ЗУ "Про оплат праці", допустив заборгованість із виплати заробітної плати перед 139 працюючими працівниками підприємства за період з 01.09.2023 року по 01.09.2024 на загальну суму 7 723 792 грн. Окрім того, існує заборгованість із виплати заробітної плати перед 12 звільненими працівниками підприємства у період із жовтня 2023 по серпень 2024, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2024 року, захисник Пустовий М.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити.

Апелянт обґрунтовує свої доводи тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ТОВ «РАДІОВИМІРЮВАЧ» створене шляхом перетворення підприємства ДП «РАДІОВИМІРЮВАЧ», учасника Державного концерну «УКРОБОРОНПРОМ», та є правонаступником усіх прав та обов`язків ДП «РАДІОВИМІРЮВАЧ». При цьому, на посаду директора ТОВ «РАДІОВИМІРЮВАЧ» ОСОБА_1 був призначений 18 березня 2024 року, відтак згідно протоколу він не є посадовою особою товариства, яка допустила утворення заборгованість підприємства перед працівниками у період з 01.09.2023 по 17.03.2024, а тому не може відповідати як директор ТОВ «РАДІОВИМІРЮВАЧ» за заборгованість, що утворилася до призначення його на посаду товариства.

Також, захисник звертає увагу на те, що судом першої порушено право ОСОБА_1 на захист, так як його не було повідомлено про дату та час розгляду справи, чим фактично позбавлено права надавати свої пояснення та заперечення стосовно складеного протоколу.

Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді від 22 листопада 2024 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні ОСОБА_1 присутній не був, не повідомлявся про дату та час розгляду справи, а копію постанови Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2024 року отримав 06 грудня 2024 року.

Розглянувши клопотання захисника Пустового М.В. в інтересах ОСОБА_1 , з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки доводи клопотання підтверджуються долученими до нього доказами.

Заслухавши правопорушення, дослідивши докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволення з наступних підстав.

Згідно із вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Наведених вимог закону судом першої інстанції дотримано не було, оскільки суд першої інстанції, обмежившись викладом даних, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , фактично не перевірив відповідність даного протоколу вимогам КУпАП.

Статтею 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення, серед іншого, зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Так, у протоколі № Ц/КВ/22951/14/ПР від 04 жовтня 2024 зазначено, що ОСОБА_1 , будучи директором ТОВ «РАДІОВИМІРЮВАЧ» з 18 березня 2024 року відповідно до наказу АТ «Українська оборонна промисловість» № 20-К від 14 березня 2024 року та на підставі наказу № 9/ВК від 18 березня 2024 року, в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, ст. 10 ЗУ "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" та ч. 1 ст. 24 ЗУ "Про оплат праці", допустив заборгованість із виплати заробітної плати перед 139 працюючими працівниками підприємства за період з 01.09.2023 року по 01.09.2024 на загальну суму 7 723 792 грн., а також заборгованість із виплати заробітної плати перед 12 звільненими працівниками підприємства у період із жовтня 2023 по серпень 2024, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Тобто, ОСОБА_1 висунуте обвинувачення за той період часу - з 01.09.2023 по 17.03.2024 - (і відповідно, на суму заробітної плати), коли він не обіймав посаду директора ТОВ «РАДІОВИМІРЮВАЧ» - до 18 березня 2024 року. Відтак адміністративні матеріали не містять правових підстав для притягнення ОСОБА_1 як директора ТОВ «РАДІОВИМІРЮВАЧ» до відповідальності за заборгованість із виплатою заробітної плати працівникам, утворену у період з 01.09.2023 по 17.03.2024.

При оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення допущено недоліки, що унеможливлюють прийняття законного та обґрунтованого рішення, а суддя місцевого суду при розгляді справи без додаткового з`ясування викладених обставин дійшов передчасних висновків.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008р., заява №7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. У своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує на тому, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених у протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд. Суть порушення, яке має значення для справи, формулюється у протоколі про адміністративне правопорушення. Саме цей документ встановлює в чому полягає правопорушення, тоді як суд, покликаний винести постанову, має лише обмежені повноваження щодо встановлення наявності / відсутності вини особи у скоєному.

При цьому слід зазначити, що, розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє, достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

З огляду на наведене, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягають поверненню до Центрального Міжрегіонального управління Державної служби з питань праці для дооформлення, після усунення яких справа про адміністративне правопорушення, за наявності для цього законних підстав, підлягає подальшому направленню до місцевого суду для її розгляду по суті.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника Пустового М.В. в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2024 року - задовольнити.

Апеляційну скаргу адвоката Пустового Максима Володимировича в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 41 КУпАП - скасувати, а матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 повернути до Центрального Міжрегіонального управління Державної служби з питань праці для дооформлення з послідуючим направленням справи за наявності для цього законних підстав, на новий судовий розгляд.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О. М. Сітайло

Справа № 33/824/1099/2025 Головуючий суддя у 1-й інстанції: Скуба А.В.

Суддя в апеляційній інстанції: Сітайло О.М.