Справа № 302/1636/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.08.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю секретаря судового засідання Форкоша Е.Р., захисника-адвоката Сидоренка В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Відповідно до постанови, - 21.10.2024 о 04 год. 15 хв., по вул. Ігнатишина в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia»з державним номерним знаком НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатору «Drager 6820». Результат огляду 1,67 ‰. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване покарання, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова є незаконною та необґрунтованою.

До початку судового розгляду, адвокат Сидоренко В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав доповнення до апеляційної скарги, в яких зазначив, що постанова прийнята при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні дані на підтвердження того, що у працівників поліції була законна підстава для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Звертає увагу, що поліцейські перебували 21 жовтня 2024 року з 01 години 30 хвилин за адресою проживання ОСОБА_1 на виклику, після чого, приблизно о 04 год. 00 хв. надали вимогу ОСОБА_1 сісти за кермо транспортного засобу, який йому належить та проїхати з ними до відділення поліції для складання адміністративних матеріалів згідно виклику, яку ОСОБА_1 виконав та попрямував за їх транспортним засобом, який рухався попереду. Після чого десь приблизно через 10 хв. поліцейські увімкнули проблискові маячки на службовому транспортному засобі червоного та синього кольорів і зупинились, ОСОБА_1 також зупинився позаду службового транспортного засобу і в цей момент поліцейські надали йому вимогу надати документи на транспортний засіб. Вважає, що в даному випадку працівниками поліції належним чином не задокументовано і не долучено до матеріалів справи допустимих і достатніх доказів на підтвердження законності зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 згідно з ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію", внаслідок чого, складений протокол є недопустимим доказом і не може бути покладений в основу судового рішення. Вказує, що враховуючи, що протокол складався на місці події, працівники поліції, повинні були направити ОСОБА_1 на проходження огляду в закладі охорони здоров`я, що у свою чергу, ними зроблено не було, тому судом повинно оцінюватися критично наявне в матеріалах справи письмове направлення на проходження даного огляду з тих підстав, що з оглянутого відеозапису не вбачається, що воно було запропоновано та вручено особі, а саме ОСОБА_1 до складання протоколу про адміністративне правопорушення. Стверджує, що як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапису та матеріалів справи, ОСОБА_1 , не було відсторонено від подальшого керування після складення протоколу про адміністративне правопорушення, що також вказує на порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння водія, передбачений ст. 266 КУпАП. Просить суд скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 неявка якого із урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що захисник-адвокат Сидоренко В.В. не заперечував про розгляд справи без участі його підзахисного ОСОБА_1 .

Приймаючи рішення про розгляд справи без особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.

Заслухавши пояснення захисника Сидоренка В.В., який підтримав подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги, просив їх задовольнити, вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги та доповнення до неї, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Незважаючи на доводи апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, зібраних та поданих до суду працівниками поліції відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП.

Згідно п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Порушення цієї заборони тягне за собою адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №155267 від 21.10.2024 року, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Так, з вказаного протоколу про адміністративне правопорушеннясерії ЕПР1 №155267 від 21.10.2024 року слідує, що 21.10.2024 о 04 год. 15 хв., по вул. Ігнатишина в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia»з державним номерним знаком НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатору «Drager 6820». Результат огляду 1,67 ‰, чим порушив вимоги п.2.9 а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи. Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив, що з протоколом ознайомлений, його копію отримав, та надав пояснення.

Крім того, всупереч доводам апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується: вказаним протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №155267 від 21.10.2024, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп?яніння; результатами огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 21.10.2024, згідно якого при перевірці ОСОБА_1 встановлено перебування його в стані алкогольного сп?яніння, показник 1,67 ‰; актом огляду на стан алкогольного сп?яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який був проведений щодо ОСОБА_1 , результат 1,67 ‰; рапортом поліцейського СРПП ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області від 24.10.2024 про виявлення транспортного засобу марки «Skoda Octavia»з державним номерним знаком НОМЕР_1 . Подальшої зупинки вказаного транспортного засобу, водієм якого виявився ОСОБА_1 , в якого були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим водій з його згоди пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки, в результаті якого було встановлено перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, за наслідками чого було складено відповідні матеріали; переглянутим відеозаписом, з якого вбачається спілкування працівників поліції біля зупиненого ними транспортного засобу «Skoda Octavia»з державним номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування працівник поліції вказуючи на наявність у водія ознак сп`яніння, пропонує ОСОБА_1 пройти огляд за допомогою газоаналізатора Драгер і такий погоджується пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, де в подальшому за результатами встановлено перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи - є необґрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські були упереджені при направленні водія ОСОБА_1 на огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння, при проведенні тестування та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та оформленні інших матеріалів справи.

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейські при виконанні своїх функціональних обов`язків діяли у межах наданих їм повноважень.

Клопотання сторони захисту про визнання процедури огляду ОСОБА_1 такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а сам огляд та його результати недійсними, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння передбачені статтею 266 КУпАП, Інструкцією "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за № 1103 (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 2, 3 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 21.10.2024, водієві ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд з метою виявлення стану алкогольного у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, що узгоджується із вимогами Інструкції.

Відповідно до статті 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

Відповідно до пунктів 6, 7 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

З відеозапису з нагрудних відео-реєстраторів поліцейських вбачається, що після зупинки водія ОСОБА_1 , при перевірці документів у нього виявили ознаки алкогольного сп`яніння, поліцейські запропонували останньому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера "Драгер", надали для ознайомлення документи про сертифікацію приладу «Драгер», на що останній погодився, результат позитивний - 1,67 ‰.

Відтак, твердження апелянта про порушення порядку проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння сприймаються як такі, що спрямовані на формування у суду хибних висновків, з метою уникнення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Доводи сторони захисту щодо неправомірності зупинки ОСОБА_1 після прямої вказівки поліцейських йому проїхати за ними до відділку поліції, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки такі спростовані наявним записом у матеріалах справи, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним транспортним засобом, будь-яких зауважень щодо можливої провокації з боку працівників поліції чи пропозицій з приводу необхідності керування транспортним засобом з метою слідування за ними до відділу поліції, не висловлював.

Апеляційний суд зазначає, що всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Всупереч доводів сторони захисту, працівники поліції діяли у відповідності до вимог закону, та в законному порядку встановили факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, а тому провадження щодо нього не може бути закрите за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Клопотання про допит в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та працівників поліції Хустського РУ ГУНП Дебель В.І. та ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, оскільки таке клопотання не заявлялось та не було предметом розгляду в суді першої інстанції, крім того, воно не містить достатніх обґрунтувань щодо необхідності виклику зазначених вище свідків. Зважаючи, що матеріали справи містять достатні дані щодо обставин адміністративного правопорушення, яке мало місце 21.10.2024 року, окрім того до матеріалів справи долучено відеозапис, який є чіткими та зрозумілим, відтак суд не вбачає доцільності у виклику зазначених свідків, а тому у задоволенні такого клопотання слід відмовити.

Щодо клопотання адвоката Сидоренка В.В., про витребування документів, які стосуються повірки засобу вимірювальної техніки, апеляційний суд приходить до висновку, що подане клопотання не містить достатніх обґрунтувань щодо необхідності витребування зазначених в клопотанні доказів, а тому задоволенню не підлягає.

Разом з тим, для повного та всебічного розгляду апеляційної скарги та доповнення до неї, для справедливого прийняття рішення, апеляційним судом витребувано із Міжгірського районного суду Закарпатської області матеріали кримінального провадження №0000146 від 21.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, якими підтверджується, що 21.10.2024 біля 01.40 год. ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги захисника зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Досліджені та перевірені судом обставини, поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.3 ПДР).

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати).

Відтак, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.

Доводи ж апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди ОСОБА_1 зі складенням щодо нього протоколу та ухваленням постанови судом.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Сидоренка В.В. про призначення покарання з урахуванням принципу індивідуалізації слід зазначити наступне.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Даний вид стягнення, що визначений законодавцем, є безальтернативним.

У цьому разі, загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення - у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зазначеного клопотання.

Отже, застосований судом першої інстанції до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі та доповненні до неї, не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з доповненнями до неї надані захисником-адвокатом Сидоренко В.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага