Справа № 343/947/25
Провадження № 33/4808/616/25
Категорія ч. 1 ст. 122-2 ч.1 ст.130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Воробця Р.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Воробця Р.М. на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених:

ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі передбаченого неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік;

ч.1 ст. 122-2 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 (сто п`ятдесят три) гривні.

Відповідно до ч.2 ст. 36 КУпАП остаточно визначено ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто на користь держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Правопорушення вчинено за таких обставин.

16 травня 2025 року, о 17.00 год., в с. Максимівка, по вул. Космонавтів Калуського району Івано Франківської області, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в найближчому закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім цього, 16.05.2025, о 17.00 год., в с. Максимівка, по вул. Космонавтів Калуського району Івано Франківської області, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 2.4. ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Не погодившись із висновками суду ОСОБА_1 та його захисник адвокат Воробець Р.М. подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2025 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вказують, що незгідні із постановою Долинського районного суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи. А також через порушення норм матеріального і процесуального права, а тому дана постанова підлягає скасуванню із закриттям справи за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вважають, що судом першої інстанції не було взято до уваги наданих доказів, щодо заперечення вини ОСОБА_1 , які мають істотне значення для об`єктивного розгляду справи. Зокрема, в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 вказав, що 16 травня 2025 року біля 17 години, він керував автомобілем марки «Фольксваген Туран», яким їхав по вуличці в с. Максимівка додому. Неподалік свого будинку побачив як за ним їде службовий поліцейський автомобіль, який маячками подав сигнал про зупинку. Він правил дорожнього руху не порушував, тому подумав, що це працівники поліції з працівниками ТЦК виловлюють людей, тому не зупинявся, а автомобілем заїхав до себе у подвір`я до будинку. Поліцейський автомобіль зупинився на дорозі. З нього вийшло двоє працівників поліції, які зайшли до нього у подвір`я. Вони спитались чого він не зупинився. Він відповів що боявся працівників ТЦК, щоб не забрали у військомат, бо раніше такі випадки були в селі. Поліцейські забирали водіїв з дороги у військомат незважаючи, що ті мали бронь чи відстрочку. В цей час він перебував в тверезому стані, бо спиртного того дня взагалі не вживав. Встановивши його особу, працівники поліції відразу запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці на «Драгер» або проїхати в лікарню. Він відмовився, бо не довіряв працівникам поліції та боявся їхати в лікарню, щоб вони не завезли його у військомат. Працівники поліції не роз`яснили йому що відмова від огляду прирівнюється до стану алкогольного сп`яніння, і він цього не знав бо в такій ситуації був перший раз. Поліцейські бачили що він перебував в тверезому стані, бо жодних ознак алкогольного сп`яніння не називали. Вони говорили з ним тривалий час і бачили що він був повністю тверезий. На це надійшла дружина ОСОБА_2 та сусідка ОСОБА_3 , які стали сваритись з поліцейськими з приводу того, що останні його переслідували. За деякий час поліцейські покликали його та повідомили, що вже склали стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення за керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. При цьому перед складанням протоколу вони не роз`яснили йому права. Не повідомили, що відмова від проходження огляду прирівнюється до стану алкогольного сп`яніння. Склавши протокол поліцейські вручили йому копію, інших документів не зачитували. Вже після складання протоколу він зателефонував до знайомого і пояснив йому ситуацію. Той сказав, що якщо він тверезий, то має самостійно пройти огляд в лікарні. Тоді відразу після того як поліцейські поїхали, він з дядьком ОСОБА_4 поїхали в Долинську лікарню, щоб пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Там на приймальному покої він пояснив лікарям що бажаю пройти огляд. На запитання медичного працівника повідомив, що копію направлення для проведення огляд не має бо поліцейські йому не надали. Після цього хтось з медичного персоналу телефонував в поліцію і питав чи брати від нього кров. Він зрозумів, що їм повідомили щоб не брали кров. Однак він став на цьому настоювати, вказав що телефонує на гарячу лінію. Також у лікаря він просив щоб його перевірили на «Драгер» чи він тверезий, але лікар відмовив у цьому, вказавши що огляд має право проводити лише у присутності представників поліції. Тільки після цього в лікарні погодились взяти кров на алкоголь та він оплатив цю послугу. Пізніше він довідався що в крові алкоголю не було виявлено.

Вину у вчиненні адміністративному правопорушення не визнає, автомобілем керував в тверезому стані, правил дорожнього руху не порушував, ознак алкогольного сп`яніння в нього не було. Поліцейські безпідставно запропонували пройти огляд на стан сп`яніння; він не відмовлявся від огляду на місці, але один з поліцейських порадив йому відмовитись, ввівши його в оману і під його тиском та впливом, він відмовився від огляду на стан сп`яніння на місці, від проведення огляду в медичному закладі не відмовлявся.

При перегляді відеозапису в судовому засіданні наданого поліцейськими до матеріалів справи встановлено, що як патрульний автомобіль поліції прямує за транспортним засобом «VolkswagenTouran» та за допомогою спеціального звукового сигналу подає вимогу про зупинку, однак водій ОСОБА_5 не зупинився та продовжив рух. Наздогнавши даний транспортним засіб, видно, як із-за керма виходить ОСОБА_1 . Останній не заперечив факт керування ним транспортним засобом, пояснивши, що не зупинився бо думав, що працівники поліції їдуть разом із працівниками ТЦК та СП, яких він боїться. В ході спілкування із водієм ОСОБА_1 працівниками поліції не називаючи жодних ознак алкогольного сп`яніння було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. На вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу або проїхати в найближчий заклад охорони здоров`я водій ОСОБА_1 відмовився. При цьому поліцейським не було роз`яснено водію наслідки відмови від проведеного огляду. Після цього було складено протокол про адміністративні правопорушення. Факту ознайомлення водія з направлення у медичний заклад та вручення йому копії такого направлення не зафіксованою.

Переглянутим в судовому засіданні відеозаписом, встановлено що водій ОСОБА_1 перебував у тверезому стані. Ознак алкогольного сп`яніння у нього не було виявлено. Після перевірки документів та розмови з водієм поліцейські безпідставно не називаючи жодну з ознак алкогольного сп`яніння, запропонували водію пройти огляд на стан сп`яніння, не роз`яснивши йому наслідки відмови від проведення огляду, що передбачено вимогами ст..266 КУпАП. Оскільки поліцейськими на місці не складалось направлення водію ОСОБА_1 в медичний заклад для проведення огляду, то останній самостійно того ж дня 16.05.2025 року звернувся до КНП «Долинська БПЛ» де у нього було відібрано зразки крові для подальшого дослідження. Згідно результату токсикологічного дослідження, який долучено до матеріалів справи результат токсикологічного дослідження № 1103 від 22.05.2025 КНП «ПОК ЦПЗ ІФ ОР» відповідно до якого, при токсикологічному дослідженні в крові ОСОБА_1 не виявлено етанолу. Даний результат токсикологічного дослідження являється беззаперечним, та не спростованим доказом що водій ОСОБА_1 керував автомобілем в тверезому стані.

Вказує, що згідно матеріалів відеозапису на місці водій з долученим актом огляду на стан алкогольного сп`яніння не був ознайомлений.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Воробець Р.М., підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, ОСОБА_1 зазначив, що він не заперечує факту керування транспортним засобом та фактично не зупинення на вимогу працівників поліції, а також те, що він відмовився проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі. Однак, вказує, що він не зупинився через те, що боявся працівників ТЦК та вважав, що вони можуть діяти спільно з працівниками поліції .

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне у повному обсязі перевірити вищевказані доводи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю доводиться зібраними та дослідженими судом доказами.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №332436 від 16.05.2025 року, ОСОБА_1 16.05.2025 року о 17 год. в с. Максимівка, вул. Космонавтів, керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння шкірного покриву обличчя. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано на нагрудну бодікамеру поліцейського номер , чим порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. (а.с. 1).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №332458 від 16.05.2025 року, ОСОБА_1 16.05.2025 року о 17 год. в с. Максимівка, вул. Космонавтів, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 2.4. ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122-2 КУпАП. (а.с. 15).

Протоколи складені уповноваженою особою поліцейським ВП №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області старшим сержантом поліції Костецьким Р.В., із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписані ним та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Виклад обставин в протоколі цілком відповідає вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07 листопада 2015 року № 1395.

ОСОБА_1 був присутній при складанні вказаного протоколу, був ознайомлений з його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлений про те, що розгляд справи відбудеться в Долинському районному суді, про що свідчить відеозапис із нагрудної камери працівників поліції.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від їх надання, згідно ст. 63 Конституції України.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 254 КУпАП, у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Крім того, ОСОБА_1 звинувачується у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, оскільки не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 2.4. ПДР України.

При цьому, даними відеозаписів підтверджено, що працівник поліції ознайомив ОСОБА_1 зі змістом протоколу та висунутим звинуваченням, з правами та обов`язками, які передбачені законом, повідомив про можливість надати пояснення щодо висунутого обвинувачення та ознайомитись з матеріалами справи.

Зі змісту доводів ОСОБА_1 та його захисника вбачається, що вони не заперечують факт керування, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності транспортним засобом та визнають, що водій дійсно не зупинив транспортний засіб на вимогу працівників поліції та відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку, однак вважають, що вищевказані дії були вчинені з поважних причин, оскільки ОСОБА_1 обґрунтовано не довіряв працівникам поліції, які могли співпрацювати з працівниками ТЦК. Стверджують, що водій ОСОБА_1 перебував у тверезому стані, що підтверджується результатом лабораторного дослідження біологічного матеріалу (крові) Звертають увагу на те, що працівники поліції не роз`яснили водію права та наслідки відмови від огляду на стан сп`яніння,не вручили направлення для проходження огляду у медичному закладі.

Перевіряючи вищевказані доводи, апеляційний суд дослідив та проаналізував у повному обсязі сукупність доказів по справі.

Так, до матеріалів справи долучено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння шкірного покриву обличчя за допомогою приладу Драгер 6810 Алкотест ОСОБА_1 відмовився, що засвідчив власним підписом. (а.с. 2).

До вказаного протоколу про адміністративне правопорушення додано направлення ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в КНП «Долинська БЛ», складене 16.05.2025 року о 17 год. 05 хв. (а.с. 3), у результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від огляду у КНП «Долинська БЛ» ОСОБА_1 відмовився.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що вищевказане направлення не було вручено ОСОБА_1 , як водію транспортного засобу, оскільки направлення до медичного закладу за своїм правовим змістом є документом, який зобов`язує лікаря відповідного медичного закладу провести огляд на стан сп`яніння стосовно водія транспортного засобу, який безпосередньо доставлений до медичного закладу поліцейським.

Апеляційний суд вважає, що не має істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу встановлення факту оформлення відповідного направлення до медичного закладу працівником поліції, оскільки наявність або відсутність акту огляду та направлення до медичного закладу в матеріалах справи не впливають на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився від проходження відповідного огляду на вимогу поліцейського.

До матеріалів справи також долучено: інформаційну довідку щодо посвідчення водія ОСОБА_1 (а.с. 4), інформаційну довідку щодо свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 5), копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4746509, щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП (а.с. 7), копію протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 12202 КУпАП, копію декларації про відповідність №2/23733900 вимогам Технічного регламенту щодо медичних виробів (а.с. 9), копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с. 10).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. (а.с. 11).

Зокрема, відеозаписом зафіксовано як працівники поліції рухаються за транспортним засобом Volkswagen Touran, який згодом заїжджає на подвір`я. Працівники поліції зупиняють службовий транспортний засіб та заходять на подвір`я, щоб поспілкуватися з водієм транспортного засобу ОСОБА_1 , уточнюють у нього чому той не зупинявся на вимогу працівників поліції. Останній повідомив, що боявся, оскільки часто з працівниками поліції їздять працівники військкомату. Після цього водія просять надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Водій відмовився. Після цього водію запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи в медичному закладі. Водій повторно відмовився надати посвідчення водія, а тому йому повідомили, що відносно нього буде складно постанову за ч.1 ст. 126 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 повідомили, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП. Також водія ОСОБА_1 повідомили, що вбачають у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а тому пропонують йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу алкотест Драгер 6810. Водій відмовився, після чого йому було запропоновано проїхати до медичного закладу для проходження огляду, водій також повідомив, що він відмовляється та не бажає нікуди проїжджати разом із працівниками поліції. Після цього водія повідомили, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. Далі водію запропонували бути присутнім під час складання вищевказаних адміністративних матеріалів. Після цього ОСОБА_1 роз`яснили права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Далі працівники поліції складали вказані матеріали. Згодом водія ОСОБА_1 ознайомили зі складеними постановою та протоколами, актом огляду. Водій власним підписом засвідчив, що ознайомлений зі змістом протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП

Відеозаписи отримані у встановленому законом порядку і здійснені працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, а відтак є належним та допустимим доказом факту відмови водія ОСОБА_1 , пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Згідно із п. 2.4. а ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а виконати вимоги поліцейського, які спрямовані на забезпечення проведення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.

Таким чином, водій транспортного засобу повинен не тільки погодитись на проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, а і своєю процесуальною поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості його проведення в установленому законом порядку.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Так, факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Відмова виконувати вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд на сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, яке передбачено ч.1 ст.130 КУпАП та полягає у відмові виконувати вимоги п.2.5 ПДР України.

За таких обставин, доводи про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності була позбавлена права отримати відповідну правову допомогу від адвоката або іншого фахівця у галузі права, який за законом мав можливість надати таку правову допомогу є неспроможними, оскільки відмовляючись виконувати вимоги працівника поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння водій транспортного засобу не може не розуміти, що порушує вимоги п.2.5 ПДР України та своїми діями вчиняє відповідне правопорушення.

Водій транспортного засобу повинен виконати вимоги п.2.5 ПДР України, а свідоме невиконання вищевказаних вимог утворює склад правопорушення.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не діяв у стані крайньої необхідності, не знаходився у стані необхідної оборони і не перебував у стані неосудності.

Так, відповідно до вимог ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта з приводу того, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, яким суд дав належну оцінку у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Апеляційний суд вважає, що дії працівників поліції не порушували права та свободи ОСОБА_1 , а наявні у справі докази, отримані у встановленому законом порядку і не здобуті завдяки інформації, яку було отримано внаслідок істотного порушення прав та свобод.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно, на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Разом з тим, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України та утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що наданий стороною захисту результат токсикологічного дослідження №1103 від 22.05.2025 КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» (а.с. 27), відповідно до якого, при токсикологічному дослідженні в крові ОСОБА_1 не виявлено етанолу, не може бути визнаний доказом, який доводить невинуватість, оскільки отриманий в порушення вимог, які встановлені ст.266 КУпАП.

Суд обґрунтовано зазначив, що відповідно до п. 9 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку осіб до найближчого закладу охорони здоров`я.

Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку (п. 17 розділу ІІІ Інструкції).

Тобто, вимогами Інструкції встановлено, що особа, стосовно якої в поліцейського є підстави вважати, що вона перебуває в стані сп`яніння повинна бути доставлена до найближчого медичного закладу саме працівником поліції, а огляд повинен бути проведений не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, оскільки перевищення цього терміну істотно впливає на результат огляду.

Зокрема, зі змісту результату токсикологічного дослідження вбачається, що відбір біоматеріалу було здійснено 16.05.2025 року в 20 год.40 хв., тобто через більше ніж 3 год. 30 хв. з моменту виникнення підстав для здійснення такого огляду.

Апеляційний суд вважає, що законодавець передбачив настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, саме з метою забезпечення неможливості ухилитись від проходження такого огляду водіями, які підозрюються у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння.

Відтак вимога працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння була аргументованою, вмотивованою та ґрунтувалась на правових підставах.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, не зупинив автомобіль на вимогу працівника поліції та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.4, п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122-2 ст. ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУПаП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника адвоката Воробця Р.М. залишити без задоволення.

Постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв