ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2258/25 Справа № 199/6498/25 Суддя у 1-й інстанції - ЛИСЕНКО В. О. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна І. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М.,

при секретарі судового засідання Примак Н.М.,

за участю

захисника адвоката Косенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника адвоката Косенка С.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра 31 липня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік., стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн., -

в с т а н о в и л а :

постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 31 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним, в тому, що він 28.04.2025 о 16:00 годині у місті Добропілля по вул. Центральна керував мопедом «Honda Dio» без. н.з. з явною ознакою алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку шляхом продуття газоаналізатору «Драгер 6810» на місці зупинки або проходження медичного огляду ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

На зазначену постанову захисник адвокат Косенко С.В., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що стороною захисту під час розгляду даної справи були надані докази, які повністю спростовують вину ОСОБА_1 та жоден з яких суд та не прийняв їх до уваги.

Звертає увагу, що відповідно до відповіді на адвокатський запит, згідно журналу обліку видачі Драгер Алкотест для несення служби у добовому наряді 28 квітня 2025 року вище вказані працівники поліції не отримували законодавчо регульований засіб вимірювальної техніки Драгер Алкотест 6810. Таким чином працівники поліції ввели в оману ОСОБА_1 , пропонуючи йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою вказаного технічного приладу, якого в той час в них не було, що вказує на незаконні дії поліцейського, який порушив вимоги вищевказаної інструкції, а також законне право ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки.

Вказує, що такі дії поліцейського дають підстави вважати, що ніякого правопорушення на місці не було і доказів цьому не має (відсутня подія та склад адміністративного правопорушення).

Наголошує, що письмові матеріали справи та долучений до справи відеозапис не містить відомостей, що ОСОБА_1 , як водієм, були вчинені дії, пов`язані з приведенням транспортного засобу в рух, відповідно до призначення і технічних можливостей транспортного засобу, оскільки із вказаного відеозапису неможливо встановити момент зупинки транспортного засобу під його керуванням, та відеозапис це не підтверджує, а підтверджує, що екіпаж поліції на момент відеозапису вже перебував біля транспортного засобу, який не рухався, а знаходився на узбіччі.

Зауважує, що посилання суду на те, що під час розмови ОСОБА_1 на запитання поліції куди він їхав відповів що до тітки, яка проживає неподалік не відповідає дійсності, оскільки на відео ОСОБА_1 не казав, що він їхав, а просто сказав, що тут проживає його тітка.

Зауважує, що перший відеозапис від 28.04.25 який міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , починається з того моменту, що поліцейський намагається налагодити відеопристрій при цьому на відео чорна пляма замість картинки, до когось звертається з питанням щодо перебування у розшуку, щоб провірити по базах. Коли камера починає працювати, то видно що ОСОБА_1 знаходиться на відкритій ділянці, біля дороги, та разом з двома поліцейськими один з яких знімає на відео, а інший щось шукає у планшеті. При цьому не зрозуміло, на який пристрій відбувався відеозапис оскільки на відео не видно таймкоду.

Вказує, що відсутні докази безпосередньо самого факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також моменту його зупинки, що у свою чергу спростовує факти, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Зауважує, що поліцейським надано до суду два відеофайли між якими відбувся деякий проміжок часу, та запис переривається, що є порушенням поліцейським даної інструкції. На відеозаписі не видно, що поліцейський називає своє прізвище, посаду та спеціальне звання та при цьому, відповідно до вищезазначеного відеозапису, відсутні будь-які факти причини зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції, тобто вбачається грубе порушення працівниками поліції ст. 35 Закону України Про національну поліцію. Як вбачається з матеріалів справи, відеозапис який міститься на СD-диску, не був повністю безперервний з початку до завершення та є вочевидь змонтований, що напряму порушує норми вищезазначеної Інструкції та не можна вважати таким, що відповідає вимогам ч.1 ст. 251 КУпАП.

Зазначає, що уповноважений працівник поліції при оформленні матеріалу про вчинення адміністративного правопорушення не долучив до протоколу про адміністративне правопорушення жодного доказу на підтвердження обставин, зазначених у протоколі.

ОСОБА_1 у засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Частиною 6 ст.294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи та за участю захисника адвоката Костенка С.В.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду та доводів захисту адвоката Косенка С.В., викладених ним у апеляційній скарзі; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи, суд апеляційної інстанції прийшов до наступних висновків.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за №3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.

Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява №22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції не дотримано.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за ознакою відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто в даному випадку доведенню підлягає факт керування транспортним засобом та факт виявлення у водія ознак сп`яніння.

Суд першої інстанції, як на доведеність вини ОСОБА_1 послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 314256 від 28.04.2025 року;

- змістом направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.04.2025, з якого убачається, що у водія ОСОБА_1 виявлено ознаку алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, огляд водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я не проводився;

- матеріалом відеозапису працівника поліції, з якого убачається, що водій ОСОБА_1 перебуває поруч з мопедом «Honda Dio». Працівниками поліції повідомлено ОСОБА_1 , що від останнього чутно запах алкоголю та працівником поліції ОСОБА_1 запропоновано на місці продути газоаналізатор «Драгер» або поїхати до закладу охорони здоров`я, або роз`яснено право відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння. Водій ОСОБА_1 відповів: «Я нікуди не поїду». Після чого працівник поліції запитав у ОСОБА_1 напрямок його руху мопедом, звідкіля він їхав і куди, спитав, чи не їхав ОСОБА_1 до магазину. На що ОСОБА_1 відповів позитивно, повідомивши, що їхав до тітки. Після чого у відношенні ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Досліджуючи наданий відеозапис правопорушення, що є додатком до протоколу, апеляційним судом встановлено, що фактичні обставини починаються з того, що ОСОБА_1 перебуває біля мопеду, працівники поліції перевіряють мопед на факт можливого угону, ОСОБА_1 зазначає коли і у кого придбав вказаний мопед. В подальшому ОСОБА_1 зазначив, що рядом живе тітка та він їздить на мопеді до магазину неподалік, при цьому не зазначив, що саме в цей період, коли прибули поліцейські він рухався на мопеді.

Апеляційний суд наголошує, що ОСОБА_1 інкриміновано керування транспортним засобом з ознакою алкогольного сп`яніння. Разом з цим, матеріали справи не містять жодних даних про керування транспортним засобом ОСОБА_1 та факт зупинки транспортного засобу, тобто перебування мопеда «Honda Dio» в стані руху, під керуванням ОСОБА_1 .

Апеляційний суд наголошує, що вимоги КУпАП не вимагають обов`язкової фіксації факту керування транспортного засобу, однак такий факт повинен бути доведений доказами, які містяться в матеріалах справи. Однак в даному випадку, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження керування ОСОБА_1 мопедом та зупинку транспортного засобу поліцейськими. Під час розмови останній лише зазначив, що користується вказаним мопедом, що давно його придбав, та підтвердив факт складання на нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП 18.03.2025 року. При цьому транспортний засіб стяв вимкнений, із застуванням підніжки для мопеду для паркування, ОСОБА_1 перебував поряд, оскільки працівники поліції оглядали мопед для встановлення його індивідуальних ознак.

Без належного підтвердження, що ОСОБА_1 керував мопедом, тобто виконував функції водія, поліцейські не мали повноважень вимагати проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки керування транспортним засобом є обов`язковою ознакою ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, апеляційний суд, наголошує, що у справі відсутні достатні докази щоб поза розумним сумнівом стверджувати про факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, оскільки сам факт керування транспортним засобом, який би передував зупинці поліцейськими та виявленню ознак сп`яніння, жодним чином не доведений.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, який підтверджений належними та допустимими доказами.

Поміж іншим, апеляційним судом встановлено, що як на доказ вини до протоколу про адміністративне правопорушення додано відеозаписі поліцейського, які складається з двох файлів: 20250428_160957 mp4; 20250428_160347 mp4, при відтворені яких, не міститься жодної назви, дати, часу, номеру портативної камери поліцейського, прізвище поліцейського та інших властивостей притаманних тим, які відображаються при записі на боді-камеру поліцейських.

Дослідивши вказані докази, апеляційний суд зазначає, шо статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Тобто, положення вказаного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Досліджуючи наданий відеозапис правопорушення, що є додатком до протоколу, встановлено, що фіксування проводилось не на камеру, яка закріплена на форменому одязі поліцейського, не за допомогою спеціальних технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення. Вказаний запис не містить будь-яких ознак, які відповідають критеріям спеціального технічного засобу, в розумінні вимог ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію», зокрема на вказаному записі не міститься відповідного реєстраційного номеру, прізвища посадової особи, яка використовує пристрій, індивідуальний номер пристрою або інших визначальних характеристик.

Поряд з цим Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року містить чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію.

Відповідно до пунктів 2, 3 Розділу II Інструкції портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів. Портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, який зберігається в органі, підрозділі поліції.

Відповідно до п.4 Розділу ІІ вказаної Інструкції 4. під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Апеляційний суд наголошує, що діючий Закон не дозволяє працівникам поліції здійснювати фіксацію порушень ПДР на особисті мобільні телефони або інші фіксуючі пристрої. Всі прилади відеофіксації, зокрема такі як портативні відеореєстратори на форменому одязі поліцейського чи відеореєстратори на службових транспортних засобах мають бути виключно службовими. Всі відеозаписи мають належно реєструватися, зберігатися, видаватися лише під розписку у спеціальних журналах та використовуватись виключно у службових цілях.

Таким чином, зроблений працівниками поліції відеозапис з невідомого пристрою не може бути належним доказом у справі про притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.

Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП).

З наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається достатніх та переконливих доказів, які б беззаперечно доводили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом задля подальшої можливості висувати вимогу поліцейськими проходити огляд на стан сп`яніння.

Відсутність у справі доказів факту керування транспортним засобом особою - виключає можливість притягнення її до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки не містить необхідної для цього складової - доведення факту керування транспортним засобом та відеозапис поліцейських не відповідає критерію допустимих доказів.

Враховуючи, що саме факт керування транспортним засобом є обов`язковою складовою об`єктивної сторони вказаного правопорушення, який не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на зібраних по справі доказах.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення в діях ОСОБА_1 заслуговують на увагу.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги про відсутність у працівників поліції газоаналізатору Драгер, не вказує на порушення порядку проведення огляду, оскільки в разі погодження водія проходити огляд на стан сп`яніння, такий прилад можу бути наданий іншим складом патрульної поліції, що не суперечить вимогам КУПАП та відповідної Інструкції.

За вказаних обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю з підстав, визначених п.1ч.1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника адвоката Косенка С.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 31 липня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА