Справа № 297/1042/25
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю ОСОБА_1 та його законного представника ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/461/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його законного представника ОСОБА_2 на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 10.04.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 289334 від 21.03.2025 та постанови судді від 10.04.2025 вбачається, що 21.03.2025 близько 12 год 50 хв прикордонним нарядом «Група реагування» від відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на відстані 500 м до населеного пункту Велика Бийгань та 2200 м до державного кордону, на напрямку 214 прикордонного знаку (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону із України в Угорщину поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та законний представник ОСОБА_2 порушують питання про скасування постанови від 10.04.2025 та закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 . В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на те, що справа розглянута без їхньої участі, що є істотним порушенням вимог закону, оскільки ОСОБА_1 не усвідомлює своїх вчинків та не розуміє значення своїх дій, а ОСОБА_2 , який є батьком та опікуном останнього, не був обізнаний про складені щодо ОСОБА_1 адміністративні матеріали. Окрім того, просять поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропущено з поважних причин, оскільки вони не брали участі в розгляді справи, копії постанови не отримували, а ОСОБА_2 дізнався про її наявність лише приблизно у період з 18.05.2025 по 22.05.2025.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та законного представника ОСОБА_2 , які підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне

-2-

правопорушення, доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга до часткового задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 та його законний представник ОСОБА_2 не були присутніми в судовому засіданні під час розгляду справи щодо ОСОБА_2 . Також відсутні дані про те, що законний представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Відсутні в матеріалах справи і дані про те, що ОСОБА_1 та законному представнику Дорі С. С. у передбачений ч. 1 ст. 285 КУпАП строк вручена чи направлена копія постанови суду від 10.04.2025. З матеріалів справи вбачається, що копія постанови направлена ОСОБА_1 02.05.2025 (а. с. 14), а отримана представником за довіреністю 16.05.2025 (а. с. 16).

З врахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає поважними, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП доведена, а висновки суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованими.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 289334 від 21.03.2025 стверджується, що 21.03.2025 близько 12 год 50 хв прикордонним нарядом «Група реагування» від відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на відстані 500 м до населеного пункту Велика Бийгань та 2200 м до державного кордону, на напрямку 214 прикордонного знаку (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону із України в Угорщину поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 21.03.2025 (а. с. 2), рапортом техніка групи логістики відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) 27

-3-

ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 4), схемою виявлення та затримання ОСОБА_1 (а. с. 5), протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 21.03.2025 (а. с. 6).

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 стороною захисту не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що заступник начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_4 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, і що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи. У підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги і на такі не посилалися ОСОБА_1 та його законний представник ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання ним складених щодо нього адміністративних матеріалів.

Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 чи його законний представник оскаржували незаконність дій працівників прикордонної служби при затриманні ОСОБА_1 та складанні відносно нього адміністративних матеріалів.

Як убачається зі змісту складених щодо ОСОБА_1 матеріалів, такі підписані останнім без жодних зауважень, від повідомлення близьких родичів, послуг захисника та надання будь-яких пояснень щодо обставин, що мали місце, він відмовився.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

-4-

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною першою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Матеріалами справи підтверджено факт виявлення та затримання ОСОБА_1 21.03.2025 близько 12 год 50 хв прикордонним нарядом «Група реагування» від відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на відстані 500 м до населеного пункту Велика Бийгань та 2200 м до державного кордону, на напрямку 214 прикордонного знаку (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області).

Крім того, апеляційним судом не встановлено, що ОСОБА_1 перебував у зазначені в протоколі час та місці з іншою метою, ніж спроба незаконного перетину державного кордону України.

Будь-яких доказів, які б спростовували викладені у протоколі обставини, в матеріалах справи немає і таких стороною захисту не надано.

Таким чином, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю наявних у матеріалах справи доказів, які покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, і які є належними, допустимими та достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як у цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, є достатніми для доведення вини ОСОБА_1 та такими, що не викликають сумніву.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

Разом з тим, на переконання апеляційного суду, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд не в повній мірі дотримався вимог ст. 23, 33 КУпАП, в силу яких стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

-5-

Малозначність як ознака адміністративного правопорушення характеризується певним ступенем суспільної небезпечності, але таким, що не потребує застосування заходів адміністративного впливу.

Питання про можливість або ж недоцільність звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення в кожному конкретному випадку вирішується правозастосовчим органом (посадовою особою).

Визначення тяжкості адміністративного правопорушення нормами КУпАП не передбачено.

Згідно «Примітки» до ст. 22 КУпАП положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - п`ятою статті 126, статтями 130, 161-1 і 173-2 цього Кодексу.

Законодавцем не встановлено заборони щодо можливості звільнення особи від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, оскільки такої заборони у примітці до ст. 22 КУпАП немає.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄСПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Таким чином, враховуючи характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу ОСОБА_1 , який відповідно до наданих стороною захисту доказів є особою з інвалідністю ІІ-групи з дитинства безтерміново, відсутність у матеріалах справи відомостей, які б характеризували його з негативної сторони та про те, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності, а також відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, апеляційний суд приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, що буде достатнім для досягнення мети адміністративної відповідальності - виховного впливу, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України та недопущення подібної поведінки надалі.

При цьому, у матеріалах справи відсутні дані про те, що діями ОСОБА_1 спричинено значної шкоди державним чи суспільним інтересам, і що внаслідок його дій настали будь-які негативні наслідки.

Вищенаведені обставини на переконання апеляційного суду, у даному конкретному випадку, суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_1 діянь, та дають підстави визнати такі діяння малозначними.

Таким чином, постанова від 10.04.2025 підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

-6-

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 та його законного представника ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 22, 284, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 та його законного представника ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити їм строк на апеляційне оскарження постанови Берегівського районного суду Закарпатської області від 10.04.2025 щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його законного представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 10.04.2025 щодо ОСОБА_5 скасувати.

На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_6 від адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП за малозначністю й оголосити йому усне зауваження, а провадження у справі закрити на підставі п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 284 КУпАП.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя