Справа № 297/4833/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Міняйло Я.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Відповідно до постанови суду - 05 листопада 2024 року близько 14:40 год. прикордонним нарядом «Контрольний пост`від відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) на відстані 200 метрів до населеного пункту Велика Бийгань на відстані 2500 метрів до державного кордону на напрямку 214 прикордонного знаку (територія Великобийганської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який намагався незаконно перетнути державний кордон України з Угорщиною поза пунктом пропуску через державний кордон України.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Міняйло Я.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною, необґрунтованою через неповне з`ясування обставин справи, суттєве порушення норм матеріального та процесуального права, а головне неналежне дослідження доказів, що містяться в матеріалах справи, які в свою чергу не підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. Наголошує на тому, що ОСОБА_1 не мав і немає наміру незаконно перетинати державний кордон, оскільки 05.11.2024 він прибув до с.Косонось Берегівського району разом із своєю сім`єю з метою відпочинку у готелі «Ivancko Birtok» та оздоровлення на солених озерах терміном до 07.11.2024, що підтверджується копією розміщення №61333 від 05.11.2024 та копією готельного рахунку. Зазначає, що ОСОБА_1 не мав при собі жодних речей, які б підтверджували намір здійснити перетин державного кордону поза пунктами пропуску, оскільки згідно протоколу про адміністративне затримання особистий огляд не проводився, а речі не вилучалися. Наголошує на тому, що суд першої інстанції не забезпечив справедливий розгляд справи, справу було розглянуто за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності та без належного повідомлення про час та місце розгляду справи, формально послався до перевірки доказів та прийшов до хибного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення зазначає, що участі у розгляді справи ОСОБА_1 не приймав, належного повідомлення про час та дату розгляду справи не отримував, копію постанови не отримував. Просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду від 12 грудня 2024 року.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник адвокат Міняйло Я.В. не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, про причини неявки суду не повідомили. Проте, апеляційний суд приймає до уваги клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Апеляційний суд звертає увагу, що особи, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Частиною 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 204-1 КУпАП, не є обов`язковою.

За таких обставин, відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, а також з метою реалізації права на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутність ОСОБА_1 та його захисника адвоката Міняйло Я.В.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні першої інстанції під час розгляду справи щодо нього та відсутні дані про те, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, також відсутні дані про отримання ним постанови судді від 12.12.2024.

З врахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права на захист особи, доводи клопотання захисника щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє, враховуючи такі обставини.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд уважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній, всупереч доводів апеляційної скарги, наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й дослідженими в судовому засіданні доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 023545 від 05.11.2024 стверджено, що 05 листопада 2024 року близько 14:40 год. прикордонним нарядом «Контрольний пост» від відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) на відстані 200 метрів до населеного пункту Велика Бийгань на відстані 2500 метрів до державного кордону на напрямку 214 прикордонного знаку (територія Великобийганської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску із України в Угорщину в пішому порядку, чим порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються вищевказаним протоколом про адміністративне правопорушення; протоколом про адміністративне затримання від 05.11.2024; рапортом інспектора прикордонної служби 1 категорії групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , яким підтверджується намір ОСОБА_1 , який був без військово-облікових документів, здійснити спробу незаконного перетину державного кордону; схемою виявлення та затримання гр.України ОСОБА_1 , та іншими матеріалами справи.

Вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його вину у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , останнім та його захисником не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що заступник начальника відділення інспекторів служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_3 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що 05.11.2024 ОСОБА_1 прибув до с.Косонось Берегівського району разом із своєю сім`єю з метою відпочинку у готелі «Ivancko Birtok» та оздоровлення на солених озерах терміном до 07.11.2024, що підтверджується копією розміщення №61333 від 05.11.2024 та копією готельного рахунку, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Твердження сторони захисту про недоведеність факту вчинення ОСОБА_1 спроби незаконного перетину державного кордону, оскільки при його затриманні не було знайдено жодних доказів, які могли б свідчити про намір незаконного перетину кордону, апеляційний суд не визнає доцільними з огляду на те, що наявні у матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про перебування ОСОБА_1 у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку №214 (територія Великобийганської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області)та про порушення ним вимог cт.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, відтак вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, за вказаних у протоколі обставин.

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, а також те, що ОСОБА_1 не мав умислу незаконно перетинати державний кордон з України до Угорщини, апеляційний суд оцінює, як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 , будучи мешканцем м. Бердичів Житомирської області, знаходився 05.11.2024 у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку №214 (територія Великобийганської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані 2500 метрів до державного кордону, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважити, що ОСОБА_1 мав намір здійснити спробу незаконного перетину державного кордону.

Доводи апеляційної скарги адвоката Міняйло Я.В. про те, що суд першої інстанції не забезпечив справедливий розгляд справи, справу було розглянуто за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності та без належного повідомлення про час та місце розгляду справи, формально послався до перевірки доказів та прийшов до хибного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд до уваги не приймає та визнає такими, що жодним чином не спростовують факту наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а також не свідчать про порушення права ОСОБА_1 на захист і також не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що участь правопорушника у розгляді цієї категорії справи не є обов`язковою і, відповідно, розгляд справи без участі правопорушника не є безумовною підставою для скасування судового рішення. Крім того, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП під час апеляційного розгляду справи, чим він не скористався та не прибув на розгляд справи.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі захисником не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга сторони захисту - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 283, 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити адвокату Міняйло Я.В. в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу адвоката Міняйло Я.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

ПостановуБерегівського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага