Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 572/4348/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2025 року м. Сарни

Суддя Сарненського районного суду Рівненської області Слободянюк Б.К., розглянувши матеріали, що надійшли від УПП в Рівненській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

Права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП роз`яснено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 06 серпня 2025 року о 19 год. 52 хв. в м. Сарни по вул. Костельна,10, керував автомобілем марки Ford Focus, що має номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп"яніння, чим порушив вимоги п.2.9 Правил дорожнього руху.

Своїми діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1

при розгляді справи вину визнав та просив не застосовувати покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, так як є військовослужбовцем та служить на посаді водія і для виконання бойових завдань є потреба у наявності посвідчення водія. Відсутність посвідчення водія унеможливить виконання ним свого військового обов`язку по захисту держави від збройної агресії російської федерації. У вчиненому щиро розкаявся та пояснив, що перебував вдома на реабілітації та вживав алкогольні напої.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 №414607 від 06 серпня 2025 року; результатом проходження обстеження за допомогою спеціального технічного засобу - «Алкотест «Драгер 6810», згідно якого рівень етанолу у повітрі, що видихалось складав 2,69 ‰; направленням водія на огляд в КНП ""Сарненська ЦРЛ в якому містяться запис про те, що відмовився від проходження огляду; та іншими матеріалами справи.

Аналізуючи докази, які знаходяться в матеріалах справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена належними та допустимими доказами в їх сукупності .

Відповідно до ст. 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

На підставі ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 34 КУпАП обставиною, що пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення, визнається щире каяття винного.

Отже, відповідно до ст. 34 КУпАП обставиною, що пом`якшує відповідальність визнається щире розкаяння.

Відповідно до ст. 35 КУпАП обставин що обтяжують відповідальність судом не встановлено.

Адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України.

Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17 вересня 2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення у справі від 02 листопада 2004 року "Трегубенко проти України").

У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте, діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням особи винного суддя, вмотивувавши своє рішення, може призначити основне стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної статті КУпАП.

При прийнятті рішення суддя враховує вказані ОСОБА_2 обставини та надані ним та оглянуті судом письмові докази, які є актуальним в період введеного в Україні воєнного стану.

Так, під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 призваний у Збройні Сили України та на час розгляду справи займає посаду водія.

Таким чином, позбавлення останнього права керування транспортними засобами фактично призведе до неможливості виконання конституційного обов`язку щодо захисту держави.

Так, на думку суду, позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом позбавить його можливості виконувати важливу місію у важкий для нашої країни час у зв`язку з військовою агресією російської федерації та виконання конституційного обов`язку громадянина України.

Також суддя враховує, що дії ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, будь-яких обставин, що обтяжують відповідальність правопорушника не встановлено.

Враховуючи вищевикладені обставини, визнання ОСОБА_1 своєї вини, особу правопорушника, наявність пом`якшуючих відповідальність обставин та відсутність обтяжуючих обставин, а також той факт, що тяжких наслідків від правопорушення не настало, вважаю, що останньому слід призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами.

Так, виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню. Суд вважає, що в даному випадку, застосування стягнення у виді позбавлення спеціального права є явно несправедливим.

Саме таке стягнення вважаю буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору не відноситься, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ч. 1 ст. 130 КУпАП, ст.ст. 283, 284 КУпАП суддя , -

П О С Т А Н О В И В :

Визнати ОСОБА_1 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

Реквізити для сплати штрафу: Отримувач: ГУК у Рівнен.обл./Рівнен.обл./21081300; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код отримувача (ЄДРПОУ): 38012494; Р/р UA0017001; Назва: Адміністративні штрафи у сфері забезпечення дорожнього руху.

Стягнути з ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Реквізити для сплати судового збору: Отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783; Р/р UA0026001.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Сарненський районний суд Рівненської області особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

СУДДЯ: