Єдиний унікальний номер судової справи: 484 /3557/25 Головуючий суду І інстанції - суддя Медведєва Н.А.
Номер провадження: 33/812/375/25 Головуючий суддя апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Жовтана Олександра Володимировича на постанову судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 841855 від 26 червня 2025 року, ОСОБА_1 26 червня 2025 року о 16 год 28 хв в м. Первомайську по вул. Богопільській, 43 керував транспортним засобом марки ВАЗ2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, неприродна блідість обличчя, порушення мови. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі ПЦМБЛ в м. Первомайськ відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

He погоджуючись із зазначеною постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Жовтан О.В. подав до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з вчиненням дії в стані крайньої необхідності.

В апеляційній скарзі, адвокат Жовтан О.В. зазначає, що ОСОБА_1 не погоджується з постановою суду першої інстанції, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до проголошення неправильного рішення.

Зокрема, захисник вважає, що суд першої інстанції дійшовши висновку, про те що керування ОСОБА_1 транспортним засобом під час крайньої необхідності не під падає під поняття, визначене ст.18 КУпАП, оскільки у даній справі відсутні докази, з яких можливо було б встановити, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння була зумовлена обставинами крайньої необхідності, не врахував того, що 26 червня 2025 року о 15:30 год- у дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_2 починаються перейми та ОСОБА_1 приймає рішення якнайшвидше доставити дружину до лікарні. А вже о 16:28 год - ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за адресою м. Первомайськ, вул. Богопільська, 43 (Акушерсько-гінекологічний стаціонар).

Також, судом не були враховані надані ОСОБА_1 докази, а саме свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_3 та свідоцтва про шлюб.

У зв`язку з зазначеним вище, адвокат звертає увагу на обставину зупинки ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 (місцезнаходження Акушерсько-гінекологічний стаціонару), а також факт народження сина ОСОБА_1 саме 26 червня 2025 року (в день, коли щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення).

Захисник наголошує на тому, що суд першої інстанції безпідставно знецінює значення емоційного та психологічного стану батька в момент народження дитини, не беручи до уваги, що страх за життя та здоров`я дружини та новонародженого немовляти є об`єктивно пріоритетним і таким, що може зумовлювати стан крайньої необхідності. Народження дитини є надважливою подією, пов`язаною з підвищеним ризиком для життя та здоров`я матері та дитини, що обґрунтовано викликає у чоловіка невідкладне прагнення перебувати поруч та забезпечити необхідну допомогу.

Крім того, матеріали справи містять докази того, що в день зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 перебував біля пологового будинку, а народження його дитини відбулося саме цього дня, що підтверджує реальність та невідкладність обставин у яких він діяв.

Особливо показовим є те, що на відеозаписі зафіксовано ОСОБА_1 у гігієнічному халаті, який використовується під час відвідування пологового відділення, що додатково свідчить про його пряме та термінове прямування до дружним, яка перебувала у процесі пологів. Така поведінка повністю відповідала обстановці та пояснювалася виключно нагальністю ситуації: «У чоловіка народжувала дружина...»

Це обставини, за яких людина перебуває у стані сильного емоційного напруження, які несумісні з вживанням наркотичних засобів, що додатково свідчить про відсутність умислу на вчинення правопорушення.

Разом з тим, захисник зауважує що медичний заклад ПЦМБЛ до якої працівники поліції мали доставити ОСОБА_1 для проходження огляду, знаходився не на території пологового будинку, а на певній значній відстані від нього. А тому з урахуванням часу на транспортування, оформлення документів та проведення самого огляду, невідомо, скільки б тривало це відлучення, що могло призвести до пропуску критично важливих моментів під час пологів та позбавлення можливості надати дружині необхідну допомогу.

Адвокат зауважує, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, визнавши свою вину у вчиненні правопорушення, виключно через поспіх та необхідність якнайшвидше повернутися до дружини. Він прямо зазначив, що така відмова була продиктована лише обставинами того дня та більше не повториться, чим підтвердив відсутність наміру ухилятися від огляду у звичайних умовах.

За такого, на думку захисника оцінюючу та порівнюючи шкоду, завдану діянням ОСОБА_1 відносинам у сфері безпеки дорожнього руху, зі ступенем загрози життю та здоров?ю дружині водія ОСОБА_2 та його сину ОСОБА_3 , слід керуватися положеннями ст. 3 Конституції України, якою визначено, що людина, її життя і здоров?я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави,

Захисник стверджує, що загальновідомим фактом є те, що процес пологів та народження дитини потребує вчасної та кваліфікованої медичної допомоги, в протилежному випадку створюється реальна загроза для життя та здоров`я як матері так і дитини.

А тому, враховуючи ступінь загрози для життя та здоров?я двох людей (матері та дитини), відсутність дійсної шкоди для власності третіх осіб, реальної шкоди для прав громадян, адвокат вважає, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності.

Крім того, адвокат Жовтан О.В. зазначає про те, що з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається лише відсутність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп?яніння, оскільки на думку адвоката при наявності таких ознак інспектори мають зафіксувати такі ознаки в доступний для них спосіб - у даному випадку на бодікамеру.

З доданих відео фрагментів не вбачається ні ознак наркотичного сп?яніння, ні пояснень ОСОБА_1 , ні обставин, які можуть точно свідчити, що стосовно ОСОБА_1 не вчинявся тиск або маніпуляції, якими працівники поліції можуть просто переконати, що «відмова це швидше».

При цьому із відео вбачається, що на місці зупинки (не було проведено необхідних дій, передбачених Інструкцією, які дають підстави вважати, що особа перебуває у відповідному стані сп`яніння) поліцейським не проводився об`єктивний огляд реакції зіниць: поліцейський не використовував ліхтарик чи інші методи перевірки, а також не зафіксував зміну рівня освітлення, що могло вплинути на природну реакцію очей.

Поведінка ОСОБА_1 повністю відповідала наявній вищеописаній обстановці. Водій спілкується з працівниками поліції чітко та зрозуміло, він виконував усі вимоги працівників поліції.

З цього слідує, що у патрульних не було достатніх підстав вважати, що водій перебуває у стані наркотичного сп`яніння, а також відсутні підстави направляти його на огляд в медичний заклад, що додатково свідчить про порушення працівниками патрульної поліції вимог ст. 266 КУпАП.

Таким чином, зважаючи на відсутність ознак, які передбачені в п. 3 Інструкції, у поліцейського не було підстав для направлення водія на медичний огляд. А сам по собі факт відмови водія від проходження огляду, за відсутності жодної з ознак наркотичного сп`яніння не становить складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, що не було враховано судом першої інстанції при винесенні постанови.

Захисник стверджує, що в матеріалах відсутні докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУПАП, оскільки в матеріалах справи наявний лише протокол про адміністративне правопорушення, фрагменти відеозаписів, формально складене направлення та пояснення, де ОСОБА_1 , визнає свою провину в момент народження дитини, не думаючи та не розуміючи наслідків такого визнання.

Також, захисник вказує на те, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень (аналогічну позицію висловив Верховний Суд 20.05.2020 р. у справі N? 524/5741/16-а, де зазначив, «що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень»).

ОСОБА_1 та його захисник адвокат Жовтан О.В. в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 841855 від 26 червня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 26 червня 2025 року о 16 год 28 хв в м. Первомайську по вул. Богопільській, 43 керував транспортним засобом марки ВАЗ2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, неприродна блідість обличчя, порушення мови. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі ПЦМБЛ в м. Первомайськ відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказаний протокол водієм ОСОБА_1 підписано без зауважень та доповнень.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 841855 від 26 червня 2025 року та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння, виявлені працівниками поліції 26 червня 2025 року у водія ОСОБА_1 , а саме: звужені зіниці очей, неприродна блідість обличчя, порушення мови в розумінні п.п.2 та 3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

До протоколу було долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, CD диск із відеозаписом з нагрудних камер №№ 470777, 476814 працівників поліції.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, тягне за собою адміністративну відповідальність.

Виходячи з вказаних норм законодавства, сама по собі відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є складом адміністративного правопорушення та тягне за собою адміністративну відповідальність передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, вищезазначених Інструкції і Порядку, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Судом апеляційної інстанції досліджено відеозаписи з відео реєстратора та з нагрудної камери працівника поліції, з яких вбачається, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки ВА32106, державний номерний знак НОМЕР_1 рухався в напрямку пологового будинку, де і був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР України. Під час спілкування працівників поліції з водієм, у останнього були виявлені такі ознаки наркотичного сп`яніння як: звужені зіниці очей, неприродна блідість обличчя та порушення мови. У зв`язку з чим працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, однак водій відмовився. При цьому водій будь-яких пояснень з приводу підозри працівників поліції не надав, проти виявлених ознак наркотичного сп`яніння не заперечував. Працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП та роз`яснили його права, обов`язки, а також наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Також водієві було повідомлено, про те, що його відсторонено від подальшого керування вказаним транспортним засобом.

В матеріалах справи наявне направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складене працівником поліції 26 червня 2025 року та з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду в КНП «ПЦМБЛ».

Водій надав письмові пояснення, в яких зазначив, що він не хоче проходити огляд оскільки більше порушувати не буде. Також зазначив, що свою вини визнає.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Отже, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі підтверджено матеріалами справи та не спростовано самим водієм.

За такого, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 діяв 26 червня 2025 року в стані крайньої необхідності, оскільки терміново прямував до дружним, яка перебувала у процесі пологів, на увагу суду не заслуговують з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. ст. 17,18 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства. Стан крайньої необхідності виникає коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акту крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях, в інакшому випадку посилання на стан крайньої необхідності виключається.

В апеляційній скарзі адвокат Жовтан О.В. зазначав, що ОСОБА_1 того дня перебував у відповідному емоційному та психологічного стані «батька» в момент народження дитини, оскільки відчував страх за життя та здоров`я дружини та новонародженого немовляти, що є об`єктивно пріоритетним і таким, що може зумовлювати стан крайньої необхідності.

Між тим, як встановлено з наявного в матеріалах справи відеозапису ОСОБА_1 перебував в транспортному засобі сам, а його дружина вже знаходилась у пологовому будинку, а тому як його керування транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння так і відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, за наведених адвокатом обставин, не є такими, що вчинені в стані крайньої необхідності.

При цьому, сам ОСОБА_1 в момент його зупинки працівниками поліції не навів об`єктивних підстав, які змусили його сісти за кермо транспортного засобу, а не вчинити в іншій спосіб, наприклад скористатись послугами тверезого водія.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що перебування дружини ОСОБА_1 в пологовому будинку, під наглядом лікарів, які мають відповідні знання та досвід роботи в галузі медицини, не свідчать про те, що за даних обставин існувала небезпека для життя та здоров`я дружини і дитини ОСОБА_1 та така небезпека не могла бути усунута іншими засобами

За такого, відмова ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння не є виправданими, оскільки в даній ситуації він міг пройти огляд, проте цього не зробив.

Твердження адвоката про те, що поведінка ОСОБА_1 повністю відповідала наявній обстановці суд оцінює критично з огляду на досліджені відеофайли.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на обґрунтовані висновки суду.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, твердження адвоката Жовтан О.В. з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на спробу уникнення водієм ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винуватості водія ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції було прийнято законну і обґрунтовану постанову відносно ОСОБА_1 з наведенням обґрунтованих мотивів.

Згідно копії посвідчення водія НОМЕР_2 ОСОБА_1 13 грудня 2022 року отримав посвідчення водія.

За такого, обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік відповідає обставинам справи, вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП України відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

За таких обставин, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував усі обставини при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Жовтана Олександра Володимировича - залишити без задоволення.

Постанову судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Крамаренко