Номер провадження: 33/813/1367/25
Справа № 496/2630/25
Головуючий у першій інстанції Горяєв І.М.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 20.05.2025 року, щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

оскарженою постановою ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на неї накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн., а також стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з оскарженою постановою, 25.04.2025 року, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Шкода», номерний знак НОМЕР_1 , по автомобільній дорозі М05 Київ-Одеса, 462 км, не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не обрала безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснила наїзд на собаку. В результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Не погоджуючись з постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови, просить її скасувати та прийняти нову, якою закрити провадження по справі, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 вказує, що висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вона Правил дорожнього руху України не порушувала, собака раптово вибігла на проїзну частину, що позбавило її можливості запобігти зіткненню, не зважаючи на те, що вона вжила усіх заходів для уникнення ДТП.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки не була присутньою під час оголошення постанови, копія постанови направлена місцевим судом на електронну пошту лише 04.06.2025 року, після чого невідкладно подана апеляційна скарга.

Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю ОСОБА_1 , яка будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, клопотань про відкладення розгляду не подавала.

Суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі та клопотанні про поновлення строку на оскарження доводи; суд приходить до висновку про таке.

Що стосується клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Як вбачається з матеріалів судової справи, оскаржену постанову винесено 20.05.2025 року, судовий розгляд в місцевому суді проведено за відсутності ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що копія постанови нею була отримана на електронну пошту 04.06.2025 року. Вказані доводи ОСОБА_1 матеріалами справи не спростовуються.

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити апелянту право на доступ до правосуддя.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови місцевого суду, з посиланням на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Погоджуючись з рішенням місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №311928 від 25.04.2025 року, 25.04.2025 року, о 21:00 год., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Шкода», номерний знак НОМЕР_1 , по автомобільній дорозі М05 Київ-Одеса, 462 км, не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не обрала безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснила наїзд на собаку, чим порушила п.2.3 «б», п.12.1 ПДР України. В результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с.1).

Відповідно до схеми ДТП від 25.04.2025 року автомобіль «Шкода», номерний знак НОМЕР_1 , унаслідок ДТП отримав наступні пошкодження: механічні пошкодження переднього бамперу та механічне пошкодження арки переднього правого крила (а.с.2).

Схему місця ДТП ОСОБА_1 підписала без будь-яких зауважень та застережень.

Згідно пояснень ОСОБА_1 від 25.04.2025 року, вона їхала по автомобільній дорозі М-05 в напрямку м. Одеси, зі швидкістю приблизно 80-90 км/год, та близько 21:00 год, приблизно на 460 км, на неосвітленій ділянці дороги здійснювала обгін автомобілів по крайній лівій смузі для руху, однак там зліва на право від бетонних споруд бігла собака, у зв`язку із чим зробила маневр, але правовою стороною «заділа» собаку, яка в подальшому втекла. ОСОБА_1 зазначила, що своєї вини не визнає (а.с.4).

Дослідивши вказані докази, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, який під час розгляду справи та прийнятті рішення в цілому виконав наведені вище вимоги закону та вважає, що вина ОСОБА_1 у скоєні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується дослідженими судом та наведеними в постанові доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №311928 від 25.04.2025 року та схемою ДТП від 25.04.2025 року.

Апеляційний суд вважає, що наявні в справі докази відповідають критерію належності, допустимості та достатності, а їх сукупність вказує на обґрунтованість висновку місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Апеляційний суд визнає безпідставними доводи ОСОБА_1 стосовно того, що вона діяла у відповідності до вимог Правил дорожнього руху України, а дорожньо-транспортна пригода сталася, у зв`язку із раптовою появою собаки на проїжджій частині, що позбавило її можливості запобігти зіткненню, з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 1.1 Розділу 1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР, Правил), ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пунктом 1.4 ПДР передбачено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №311928 від 25.04.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 інкриміновано порушення п.2.3 «б» та п.12.1 ПДР.

Згідно п.2.3б ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п.12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує факту керування автомобілем «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , в зазначені в протоколі дату та місці, та події дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля під її керуванням та собаки, однак стверджує, що вона не порушувала Правил дорожнього руху України, а наїзд її автомобіля на собаку, стався внаслідок раптової появи цієї собаки на проїзній частині, тому вона не мала можливості уникнути наїзду на неї.

Однак, на переконання апеляційного суду, протокол від 25.04.2025 року, схема від 25.04.2025 року та пояснення ОСОБА_1 беззаперечно підтверджують події, які відбулись 25.04.2025 року, та спростовують доводи ОСОБА_1 про дотримання нею вимог ПДР та відсутність в її діях складу правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що сукупність доказів по матеріалах справи підтверджують обґрунтованість висновку місцевого суду про те, що саме дії ОСОБА_1 знаходяться у причино-наслідковому зв`язку з моментом виникнення дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Враховуючи доводи апелянта, у даному конкретному випадку, має бути встановлено доведеність чи недоведеність раптової появи собаки на проїзній частині, що позбавило б водія ОСОБА_1 можливості запобігти зіткнення з нею.

Поняття раптовість означає певну несподіваність, неочікуваність, миттєвість певної події/дії, яку б водій об`єктивно не спроможний був би виявити під час керування транспортним засобом.

У даному конкретному випадку необхідно звернути увагу на первинне місце розташування автомобіля в смузі для руху, напрямок його руху, місце зіткнення та отримані автомобілем механічні ушкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Зі схеми ДТП вбачається, що дорожня обстановка на момент ДТП відповідала таким обставинам: освітлення місця ДТП - сутінки, зовнішнє освітлення проїзної частини відсутнє, зовнішнє освітлення тротуару в темний час доби відсутнє, стан покриття проїзної частини сухий, дорожнє огородження вздовж проїзної частини наявне, пішохідне огородження вздовж тротуару або розділювальної смуги відсутнє, дорожні знаки пріоритету на головній дорозі відсутні, дорожні знаки пріоритету на другорядній дорозі відсутні, наземний пішохідний перехід з дорожніми знаками та розміткою відсутній, горизонтальна розмітка проїзної частини наявна, горизонтальна розмітка на пішохідному переході відсутня, світлофорний об`єкт на момент скоєння ДТП не працював, недоліки в утриманні вулично-шляхової мережі, які стали супутньою причиною ДТП відсутні.

При цьому, згідно схеми автомобіль «Шкода» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , рухався в напрямку м. Одеси, з початку в крайній правій смузі, при наявності трьох смуг для руху в одному напрямку (п.6 схеми).

Вказані смуги для руху розділені горизонтальною розміткою 1.5, яка зокрема позначає межі смуг для руху за наявності двох і більше смуг, призначених для руху в одному напрямку (п.3 схеми).

З правого крайнього боку проїжджої частини наявна горизонтальна розмітка 1.2 (широка суцільна лінія), яка позначає край проїзної частини (крайова розмітка) автомобільних доріг (п.4 схеми).

З лівого крайнього боку проїжджої частини наявний розділовий бар`єр.

Дорожньо-транспортна пригода сталася в крайній лівій смузі для руху (п.2 схеми).

Тобто, спочатку автомобіль «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався в крайній правій смузі, а в подальшому дорожньо-транспортна пригода (тобто наїзд автомобіля на собаку) сталася в крайній лівій смузі для руху, при наявності трьох смуг для руху.

Внаслідок ДТП автомобіль «Шкода», номерний знак НОМЕР_1 , отримав наступні пошкодження, а саме: механічні пошкодження переднього бамперу та механічне пошкодження арки переднього правого крила (а.с.2), що не заперечується апелянтом.

Враховуючи місце розташування автомобіля в смузі для руху, напрямок його руху, місце зіткнення та отримані автомобілем механічні ушкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд визнає неспроможною версію водія ОСОБА_1 щодо повного дотримання нею Правил дорожнього руху України, та того, що причиною ДТП стала саме раптовість появи собаки у смузі руху.

Апеляційний суд звертає увагу, що про «раптовість» появи собаки у смузі руху ОСОБА_1 не вказувала у своїх первинних письмових поясненнях від 25.04.2025 року.

Так, у вказаних поясненнях ОСОБА_1 зазначала, що на неосвітленій ділянці дороги здійснювала обгін (випередження) автомобілів по крайній лівій смузі для руху, однак там зліва на право від бетонних споруд бігла собака, у зв`язку із чим зробила маневр, але правовою стороною «заділа» собаку, яка в подальшому втекла.

Тобто, про раптовість появи собаки у смузі руху ОСОБА_1 на час надання первинних пояснень після ДПТ не вказувала.

Також апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до пояснень ОСОБА_1 , собака перебігала зліва на право від бетонних споруд. Згідно схеми, ДТП сталося на середині крайньої лівої смуги для руху. При цьому, автомобіль отримав пошкодження: механічні пошкодження переднього бамперу та механічне пошкодження арки переднього правого крила, тобто удар був не з лівого (у разі можливої раптової появи собаки), а з правого боку.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що з врахуванням схеми ДТП, собака перебувала вже на середині крайньої лівої смуги для руху та ушкодження автомобіля ОСОБА_1 були не з лівого боку (з урахуванням переміщення собаки з ліва на право), а з переду з правого боку, тобто водій вочевидь мала об`єктивну спроможність виявити вказану перешкоду для її руху, у разі якби водій відповідно стежила за дорожньою обстановкою, її зміною у виді появи собаки, при умові обрання безпечної швидкості руху відповідній дорожній ситуації.

Вказані обставини також спростовують версію ОСОБА_1 про дотримання нею ПДР та раптовість появи собаки на проїзній частині.

Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу, що на схемі відсутній гальмівний шлях автомобіля, що є свідченням того, що водій не вдавалася до екстреного гальмування при виникненні як вона стверджує раптового виникнення перешкоди (у виді собаки) для руху.

Доводи апелянта про те, що вона рухалась із допустимою швидкістю, не спростовують факту порушення нею п.2.3б та п.12.1 ПДР, оскільки при виборі певної швидкості руху транспортного засобу водій повинен врахувати ряд факторів, зокрема дорожню обстановку, дорожнє покриття, освітлення, видимість проїзної частини, та стан самого автомобіля, з метою забезпечення безпечного управління транспортним засобом як для водія, його пасажирів, та для інших учасників дорожнього руху, та повноцінного контролю руху на ньому.

Апеляційний суд звертає увагу, що за протоколом водію не ставилось в провину перевищення швидкості руху за межі допустимої норми визначеної ПДР, наприклад п.12.4, 12.5, 12.6 ПДР України, а інкриміновано порушення саме п.12.1 ПДР.

Тому, навіть рух транспортного засобу у межах допустимої норми швидкості руху за ПДР, ще не є беззаперечним свідченням повного дотримання правил дорожнього руху, оскільки обрана швидкість руху водія може не відповідати дорожній обстановці. Що має місце в конкретному випадку.

На переконання апеляційного суду, водій керуючи автомобілем о 21:00 год., у сутінках, за відсутності освітлення, мала обрати таку швидкість руху, що була б безпечною для руху, з урахуванням дорожньої обстановки, аби мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Правилами дорожнього руху України визначено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги (п.12.2 ПДР).

У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (п.12.3 ПДР).

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що вона контролювала транспортний засіб в умовах конкретної дорожньої ситуації, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки у разі дійсного контролю при зміні дорожньої обстановки, вона не допустила б дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд наголошує, що за правилами дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (п.2.3б ПДР). Що водієм ОСОБА_1 дотримано не було.

Усі водії транспортних засобів, мають усвідомлювати, що керують джерелом підвищеної небезпеки, та мають беззаперечно дотримуватись усіх Правил дорожнього руху України, з метою недопущення створення небезпеки для інших учасників дорожнього руху, а також в тому числі тварин.

Апеляційний суд також наголошує, що водій має реагувати на будь-яку зміну дорожньої обстановки, оскільки в даному випадку для водія ОСОБА_1 виникла перешкода для руху у виді собаки, однак це могла бути і людина.

З урахування наведеного, встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом обставини події ДТП та докази, не викликають у суду сумнівів щодо правильності встановлення місцевим судом обставин дорожньо-транспортної пригоди.

За таких підстав, доводи ОСОБА_1 щодо відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, апеляційний суд визнає безпідставними.

Відповідно до ст.129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

В адміністративно-деліктному праві принцип змагальності породжує право особи на пред`явлення своїх доказів на противагу тим доказам, які надані органом, який складав матеріали про адміністративне правопорушення. Проте, сторона захисту не надала суду об`єктивних доказів на спростування фактів, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до загальних положень ПДР, правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху.

Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки місцевого суду в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Таким чином, встановлені апеляційним судом обставини та сукупність досліджених доказів, дають достатні підстави для висновку про доведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

З урахуванням наведеного, доводи ОСОБА_1 про невідповідність висновків місцевого суду щодо наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не знайшли свого підтвердження.

Разом з цим, апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, місцевий суд не в повній мірі врахував конкретні обставини справи, не в повній мірі дотримався вимог ст.ст.23, 33 КУпАП, в силу яких стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушниці, ступінь її вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась, відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, незначні пошкодження транспортного засобу, який належить апелянту, а також відсутність в матеріалах справи відомостей та доказів щодо настання негативних наслідків правопорушення для інших осіб, транспортних засобів та тварин, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 можливо звільнити від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

На думку суду апеляційного суду, застосування такого заходу, як усне зауваження, буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскаржувана постанова місцевого суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за ст.124 КУпАП стосовно ОСОБА_1 на підставі ст.ст. 22, ч.2 ст.284 КУпАП, з винесенням усного зауваження.

Керуючись ст. 22, ч.2 ст.284, ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 20.05.2025 року, якою ОСОБА_1 визнана винуватою за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати.

На підставі ст.22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, у зв`язку із малозначністю скоєного правопорушення, та обмежитись усним зауваженням.

Провадження в справі щодоОСОБА_1 закрити на підставі ч.2 ст.284 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський