Номер провадження: 33/813/1670/25
Номер справи місцевого суду: 498/613/24
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н. С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,

з участю:

секретаря судового засідання Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, а також апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 14 серпня 2024 року,-

в с т а н о в и в:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 14 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів стосовно строку на апеляційне оскарження

На вищевказану постанову суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 25 липня 2025 року подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Також, в апеляційній скарзі апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не був присутнім під час розгляду справи, копія оскаржуваної постанови йому не висилалась, а її засвідчена копія була вручена йому в суді лише 24 липня 2025 року.

09 листопада 2024 року адвокат Корой І.Д., захисник Соловйова М.Б. звернувся до суду з апеляційною скаргою на постанову суду, однак постановою Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2024 року апеляційну скаргу було повернуто особі, яка її подала.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В обґрунтування апеляційної скарги особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 зазначив наступне.

Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія на блок-посту. Алкотестер показав результат 1,41 проміле, з чим апелянт не погодився, що підтверджується відсутністю підпису у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 зазначив, що не вживав алкогольних напоїв.

На відеозапису відсутній факт складання акту огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів та надання ОСОБА_1 для ознайомлення та підпису, а також вручення йому копії цього акту.

Після заявленої ОСОБА_1 вголос під відеозапис та власноруч записаної в протоколі незгоди з результатом огляду на стан спяніння з використанням приладу Драгер, поліцейські не склали на направлення на огляд ОСОБА_1 , як водія, до закладу охорони здоров`я та не забезпечили його доставлення до медичного закладу не пізніше ніж протягом двох годин.

Висновки за результатами розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження

Дослідивши клопотання та матеріали справи апеляційний суд дійшов висновку про задоволення клопотання за таких підстав.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до приписів ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо особа не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було ухвалено судом першої інстанції 14 серпня 2024 року, без участі ОСОБА_1 , 09 листопада 2024 року адвокат Корой І.Д., захисник Соловйова М.Б. звернувся до суду з апеляційною скаргою, однак постановою Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2024 року апеляційну скаргу повернуто апелянту, оскільки адвокатом не надано витяг з договору про надання правової допомоги. 24 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу копії постанови суду, та того ж дня отримав копію постанови, а 25 липня 2025 року ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується розписками (а.с.42, 43). 25 липня 2025 року ОСОБА_1 особисто звернувся до суду з апеляційною скаргою та просив суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду оскільки не був присутнім при розгляді справи, а копію постанови отримав лише 24 липня 2025 року.

За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що необхідно поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити ОСОБА_1 право на доступ до правосуддя.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У судове засідання призначене на 20 серпня 2025 року, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, був сповіщений належним чином, а саме телефонограмою (а.с. 50).

14 серпня 2025 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності (а.с. 51).

Положеннями ч.2 ст.268 КУпАП передбачено, що розгляд справ про адміністративні правопорушення за ст. 130 КУпАП не відноситься до категорії справ, в яких присутність особи, яка притягується до відповідальності, є обов`язковою.

Суд, вважає за необхідне розглядати дану справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 який був сповіщений належним чином, враховуючи короткий строк розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, переглянувши відеозапис з боді-камери, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9.а ПДР України встановлено заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 124714 від 19 березня 2024 року водій ОСОБА_1 19 березня 2024 року в 19 годині 40 хвилин по вул. Центральна в с. Новопетрівка, Роздільнянського району, Одеської області, керував транспортним засобом «TOYOTA AVENSIS» державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`янніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводився за згоди водія у встановленому законодавством порядку за допомогою приладу «Alcotest Drager» під відеозапис на нагрудну бодікамеру, результат тестування позитивний (1.41 ‰). Від огляду в медичному закладі відмовився під відеозапис на нагрудну бодікамеру, чим порушив п. 2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується наступними зібраними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення ААД № 124714 від 19 березня 2024 року (а.с. 1);

- довідкою облікових даних МВС України про отримання особою посвідчення водія та відсутності повторності за ст. 130 КУпАП (а.с. 12а);

- чеком приладу «Drager Alcotest 6820» на стан сп`яніння з зафіксованим результатом 1,41 ‰ (а.с. 2);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме Drager Alcotest 6810, із зазначеним результатом огляду - 1,41 ‰ (а.с. 3);

- диск DVD-R з відеофайлами до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 2, 18).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів в своїй сукупності, поза розумним сумнівом дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 14 серпня 2024 рокута порушення ним вимог п. 2.9а ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи з нагрудних камер поліцейських щодо обставин складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 .

Долучені до матеріалів справи відеозаписи повністю відображають події, які відбулися 19 березня 2025 року.

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи, залучені інспекторами поліції як безумовний доказ у справі, повністю відповідають вимогам Інструкції. Будь-яких фактичних даних, які б спростували чи ставили під сумнів достовірність відеозаписів апелянтом не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи. Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.

Доводи апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про те, що після заявленої ОСОБА_1 вголос під відеозапис та власноруч записаної в протоколі незгоди з результатом огляду на стан спяніння з використанням приладу Драгер, поліцейські не склали на направлення на огляд ОСОБА_1 , як водія, до закладу охорони здоров`я та не забезпечили його доставлення до медичного закладу не пізніше ніж протягом двох годин, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вказане спростовується матеріалами справи, а саме відеозаписом з бодікамер поліцейських, а саме з відеозапису вбачається, що перед проведенням огляду інспектором поліції дуже детально роз`яснено ОСОБА_1 його права передбачені Конституцією України та КУпАП, після проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру Драгер, результат якого показав 1,41 ‰, водію ОСОБА_1 роз`яснено що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, на що водій не заперечив та не виразив бажання пройти огляд в медичному закладі, та коли протокол вже було складено, та інспектор його зачитала водію, останній сказав, що не згоден з протоколом та відмовляється його підписувати. Йому було запропоновано надати свої пояснення на окремому аркуші, однак він відмовився.

В апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Зважаючи на викладене, постанова суду щодо доведеності вини, кваліфікації дій, накладеного стягнення є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не має, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Великомихайлівського районного суду Одеської області від 14 серпня 2024 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 14 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Повний текст складено 04 вересня 2025 року.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева