Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/499/25 Головуючий у суді І-ї інстанції Квітка О. О.
Категорія - 126 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2025 року.Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги на постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - на момент розгляду невідомий, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу,

За участю:

захисника Заборського О.В.,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно постанови Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2024 року, ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він о 14 год. 57 хв. 01 жовтня 2024 року на трасі Н-23 (Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя, 2 км), керував транспортним засобом Mersedes Benz W211, д.н. НОМЕР_1 , при цьому не мав посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року (постановою серії ЕНА №2547088 від 06.07.2024 був притягнутий до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП).

Не погоджуючись з вказаним рішенням районного суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на подання апеляційної скарги.

В обґрунтування поважності пропущеного строку зазначає, що він оскаржувану постанову не отримував, виклики до суду щодо розгляду справи особисто не отримував, оскільки перебуває на військовій службі. СМС-повідомлення про виклики до суду також не отримував у зв`язку з нестабільним мобільним зв`язком.

На момент розгляду справи в суді першої інстанції та на даний час, він є військовослужбовцем, та приймає участь у забезпеченні державного суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України, а тому обмежений в можливості оперативно реагувати на судові рішення та подавати процесуальні документи до суду, оскільки здебільшого перебуває в районі бойових дій та лінії бойового зіткнення.

Відносно невеликий строк на апеляційне оскарження, та неможливість оперативного реагування особисто на судові рішення у зв`язку з перебуванням на військовій службі є суттєвою перепоною у доступі до правосуддя, а відтак вважає, що такий строк має бути поновлений.

У зв`язку з наведеним просить поновити строк на подання апеляційної скарги, як такий що пропущений з поважних причин.

За наслідком розгляду апеляційної скарги просить скасувати постанову щодо нього за ч.5 ст. 126 КУпАП та закрити провадження у справі за відсутністю події та складу даного адміністративного правопорушення.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 7, 9 КУпАП допустив спрощений підхід при розгляді даної справи, всебічно не з`ясувавши всіх обставин події, розглянув справу поверхнево, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, не грунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та не відповідають фактичним обставинам справи.

ОСОБА_1 будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги в призначене судове засідання не з`явився, поважні причини неявки до суду не повідомив та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.

Адвокат Заборський О.В., який здійснює захист ОСОБА_1 повідомив, що останній перебуває у зоні бойових дій на сході країни, щодо розгляду справи за його відсутності не заперечував.

Враховуючи зазначене, а також вимоги ст.294 КУпАП, відповідно якої апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду, вважаю за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, перевіривши апеляційні доводи вважаю, що строк на апеляційне оскарження слід поновити та апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. При цьому, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Згідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова суду ухвалена 25.12.2025 за відсутності ОСОБА_1 .

Про дату та час розгляду справи, призначеного на 25.12.2025 ОСОБА_1 судом першої інстанції не сповіщався.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення в графі «дата, час, місце розгляду адміністративної справи» міститься підпис ОСОБА_1 , проте вказане не може вважатися належним сповіщенням.

Копія постанови направлялась за адресою проживання ОСОБА_1 , однак, поштове відправлення повернуто до суду за закінченням терміну зберігання. Даних про отримання копії постанови ОСОБА_1 матеріали справи не містять. З матеріалів справи та долучених до апеляційної скарги матеріалів убачається, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та перебуває у зоні бойових дій.

Враховуючи, що матеріали справи не містять належного повідомлення ОСОБА_1 про дату та час розгляду справи, апеляційний суд вважає клопотання обґрунтованим та за можливе поновити строк на апеляційне оскарження постанови.

Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Відповідно до п.2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Відповідно до положень п.1.1 Правил дорожнього руху, ці Правила, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

За п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно п. 2.1 "а" ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, тягне за собою позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців. Керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.ч. 2-4 ст. 126 КУпАП).

Згідно ч.5 ст.126 КУпАП, повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення убачається, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА № 135633 о 14 год. 57 хв. 01 жовтня 2024 року на трасі Н-23 (Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя, 2 км) ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mersedes Benz W211, д.н. НОМЕР_1 , при цьому не мав посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року (постановою серії ЕНА №2547088 від 06.07.2024 був притягнутий до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП).

За висновком суду першої інстанції вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП підтверджується протокололом про адміністративне правопорушення від 01.10.2024; довідкою про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, довідкою про належність транспортного засобу, довідкою про отримання посвідчення водія; а також відеозаписом.

Проте, такі висновки не ґрунтуються на матеріалах справи та є помилковими виходячи з наступного.

Згідно довідки про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення на ОСОБА_1 накладено стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП за керування автомобілем за відсутності документа на право керування таким транспортним засобом. Зазначений у довідці документ «Посвідчення водія НОМЕР_2 виданий 22.06.2000. (а.с. 4).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА № 135633 ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mersedes Benz W211, д.н. НОМЕР_1 , при цьому не мав посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом. В той же час, даним протоколом зафіксовано вилучення у ОСОБА_1 посвідчення водія серії НОМЕР_3 .

Згідно довідки про отримання особою посвідчення водія ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_3 (а.с. 5).

Відповідно до відповіді на запит апеляційного суду, ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 17.03.2003 категорії: В, С.

З відеозапису убачається, що транспортний засіб Mersedes Benz W211, д.н. НОМЕР_1 був зупинений працівниками поліції за перевищення швидкості. ОСОБА_1 надав поліцейським своє посвідчення водія, з правом керування легковим транспортним засобом. Під час спілкування та перевірки документів ОСОБА_1 поліцейськими встановлено, що останній був позбавлений права керування за ч.1 ст. 130 КУпАП, після чого поліцейські встановивши, що останній притягався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП 06.07.2024, склали відносно нього протокол за ч.5 ст. 126 КУпАП за ознакою повторності.

Разом з цим, з відеозапису убачається, що ОСОБА_1 на вимогу поліцейських пред`явив посвідчення водія з наявною відповідною категорією на керування легковим транспортним засобом. Між тим у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано якої саме категорії на право керування транспортним засобом не мав ОСОБА_1 .

Таким чином, викладена у протоколі серії АБА № 135633 суть адміністративного правопорушення пред`явленого ОСОБА_1 «не мав посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом», не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, оскільки ОСОБА_1 надав поліцейському посвідчення водія з наявною у ньому категорією «В», яка надає право керувати легковим транспортним засобом.

За встановлених працівниками поліції обставин, суть адміністративного правопорушення мала бути викладена у протоколі, як «Керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами», тобто за ч.4 ст. 126 КУпАП.

Окрім того, будь яких об`єктивних даних про те, що ОСОБА_1 є особою позбавленою права керування транспортними засоби, матеріали справи не містять. Відсутні у матеріалах справи копії відповідних постанов, довідки, тощо.

Місцевий суд даних обставин не перевірив і не звернув уваги, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Відтак висновок суду про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, є неправильним.

При цьому слід зазначити, що у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушенню, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Аналогічні положення Конституції України поширюються і на осіб, які обвинувачуються у вчиненні правопорушень, передбачених КУпАП.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ та порушує презумпцію невинуватості особи.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За таких обставин, враховуючи, що провадження у справі про адміністративне правопорушення здійснюється судом лише в межах фактичних обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та на підставі наданих доказів, а вихід за вказані межі є недопустимим, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані по даній справі докази не підтверджують обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки надані матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, а тому апеляційна скарга підляга до задоволення частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КУпАП, закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.Я. Ткаченко