Справа № 635/260/25
Провадження № 3/635/794/2025
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року с-ще Покотилівка

Суддя Харківського районного суду Харківської області Базов О.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Харківського районного управління поліції № 1 відділ поліції № 3 Головного управління Національної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

Харківська область, Харківського району, с-ще Безлюдівка, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: відсутнє,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

18.12.2024 о 05 год. 24 хв. за адресою: Харківський район, с-ще Безлюдівка,

вул. Перемоги 87, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом автомобілем Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (мова млява, звуженні зіниці очей що не реагують на світло), від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та проведення такого огляду у медичному закладі на вимогу працівника поліції, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Дії ОСОБА_2 , кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, 18.12.2024 о 05 год. 24 хв. за адресою: Харківський район, с-ще Безлюдівка,

вул. Перемоги 87, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом автомобілем Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, здійснив повторне порушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП протягом року, чим порушив п. 2.1.а ПДР керування транспортного засобу особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Дії ОСОБА_2 , кваліфіковані за ч. 5 ст. 126 КУпАП, повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку

з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Як зазначено у ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови,

а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_2 в судові засідання не з`явився, неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив.

Положеннями ст. 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі у розгляді особи, стосовно якої складено протокол за ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/ 97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Більш того, суд вважає необхідним зазначити про те, що у своєму рішенні від 26.04.2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», Європейський суд з прав людини вказав

на те, що розумність тривалості провадження в суді повинна оцінюватись відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника (в даному випадку порушника) та відповідних органів влади, а також важливості для заявника (порушника) питання, що розглядається.

Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів,

щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 277 КУпАП визначені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається

у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання КУпАП, яким

є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян.

Крім того, недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади, а не понесення відповідальності за скоєне правопорушення дискредитує державу

та руйнує моральні цінності суспільства.

Приймаючи до уваги, що судом вжито всіх необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_2 в судовому засіданні, враховуючи положення ч. 6 ст. 38 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ст. 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_2 , який, за думкою суду зловживає своїми процесуальними правами, ухиляється від явки до суду з метою уникнення відповідальності через сплив строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Практика Європейського Суду з прав людини (зокрема, рішення «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним.

Таким чином, суд вважає за необхідне проведення розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення та наявні в ній докази, суд вважає, що провина ОСОБА_2 у фактично скоєному підтверджується наступним.

Даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 199129

від 18.12.2024, згідно якого 18.12.2024 о 05 год. 24 хв. за адресою: Харківський район,

с-ще Безлюдівка, вул. Перемоги 87, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом автомобілем Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (мова млява, звуженні зіниці очей що не реагують на світло), від проходження огляду

на визначення стану наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та проведення такого огляду у медичному закладі на вимогу працівника поліції, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 199127

від 18.12.2024, згідно якого 18.12.2024 о 05 год. 24 хв. за адресою: Харківський район,

с-ще Безлюдівка, вул. Перемоги 87, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом автомобілем Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, здійснив повторне порушення за ч. 2

ст. 126 КУпАП протягом року, чим порушив п. 2.1.а ПДР керування транспортного засобу особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою,

з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП. Як вбачається зі змісту протоколу, ОСОБА_2 були роз`яснені його права, передбачені ч. 1 ст. 268 КУпАП та роз`яснені положення

ст. 63 Конституції України.

Направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.12.2024 відповідно до якого водії ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду.

Поясненнями ОСОБА_2 .

Довідкою інспектора СРПП відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області Дудко І. згідно облікової бази «Інформаційний портал Національної поліції України» підсистеми «Головний сервісний центр МВС України «Посвідчення водія» ОСОБА_2 ,

не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами в органах МВС України.

Даними відеозапису подій від 18.12.2024.

Крім цього з відеозапису, який міститься в матеріалах справи, можна повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій

та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця,

а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу. Отже, враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом.

Аналізуючи здобуті в судовому засіданні докази, суд дійшов до висновку, що дії

ОСОБА_2 правильно кваліфіковано за ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він 18.12.2024 повторно протягом року керував транспортним засобом не маючи права керувати таким транспортним засобом, а також керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до норм діючого законодавства, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу. В протоколах про адміністративні правопорушення 18.12.2024 у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» власноручно написав, що він не

з порушеннями згоден.

Матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складанні протоколів про адміністративні правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти

в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного

чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу

та швидкість реакції.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами

в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів,

а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно

до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Поліцейські, виявивши у водія ознаки сп`яніння (алкогольного або наркотичного), які свідчить про зниження уваги та швидкості реакції водія, з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язані вчинити дії по перевірці стану водія на предмет перевірки дотримання водієм вимог підпунктів «а» та «б» п. 2.9 ПДР України, а водій відповідно до

п. 2.5 ПДР України повинен на вимогу працівника поліції - пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Отже, відмова водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд

з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України

і утворює самостійний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року

за № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких

у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 12 розділу ІІ вказаної Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розд. I цієї Інструкції, а саме, наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Таким чином, вимога інспектора поліції щодо проведення огляду ОСОБА_2

на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та проведення такого огляду

у медичному закладі, з огляду на зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки сп`яніння, відповідає порядку закріпленому в зазначеній вище Інструкції та не суперечить нормам КУпАП.

Отже, відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння належним чином зафіксована, підтверджується сукупністю доказів та отримана працівниками поліції

від ОСОБА_2 у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП та «Інструкції про порядок виявлення

у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того,

що ОСОБА_2 оскаржував заходи забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини»), суд враховує наявність узгоджених між собою, належних та допустимих доказів, які вказують на наявність в діях ОСОБА_2 порушення п.2.5 ПДР України.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, ст. 53 цього Закону передбачено,

що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За таких обставин виявленого порушення в діях ОСОБА_2 міститься порушення

п. 2.5 та п. 2.1.а ПДР України.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення «Авшар проти Туреччини»), суд враховує наявність узгоджених між собою, належних та допустимих доказів, які вказують на наявність в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність ОСОБА_2 за вчинене правопорушення, судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15.05.2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Оцінюючи надані докази, суд вважає їх достатньо вагомими, чіткими і узгоджених між собою.

Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення дійшов до висновку, що в діях ОСОБА_2 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а також передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 КУпАП.

Згідно зі ст. 38 КУпАП стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення, за ч. 5

ст. 126 КУпАП стягнення може бути накладено не пізніше трьох місяців з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні три місяці з дня його виявлення.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1

№ 199127 від 18.12.2024, правопорушення, за ч. 5 ст. 126 КУпАП було вчинено 18.12.2024. Строк накладення адміністративного стягнення враховуючи вимоги ч. 2 ст. 38 КУпАП, сплинув 18.03.2025. Таким чином, з моменту вчинення правопорушення на момент розгляду справи сплинуло більше ніж три місяці, що унеможливлює накладення адміністративного стягнення судом, та є підставою для закриття провадження по справі.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 не має посвідчення водія на керування транспортними засобами.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_2

є водієм, в розумінні ПДР, а тому при вирішенні питання щодо накладення стягнення

за адміністративне правопорушення, враховуючи характер вчиненого правопорушення, дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність за скоєне, вважає за можливе призначити йому, як особі, яка керувала транспортним засобом, та відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння - адміністративне стягнення, у виді штрафу без позбавленням права керування транспортними засобами, що є достатньою мірою відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 401 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення стягується судовий збір 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та сплачуються особою, на яку накладено таке стягнення, а тому з ОСОБА_2 необхідно стягнути 605 грн. 60 коп. судового збору на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.7, 9, 33-38, 401, 130, 276, 279, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,на підставі п. 7

ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., без позбавленням права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Документ, що підтверджує сплату штрафу, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого ч. 1 ст. 307 КУпАП, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення штрафу.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.

Начальнику Харківського районного управління поліції № 1 відділу поліції № 3 Головного управління Національної поліції в Харківській областіорганізувати контроль за виконанням постанови в частині позбавлення ОСОБА_2 права керування транспортними засобами, про що в місячний термін в порядку ст. ст.305, 317 КУпАП письмово повідомити суд.

В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 10 діб

з дня її винесення.

Суддя Олександр БАЗОВ