Справа № 461/5978/25 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В. Ф.
Провадження № 33/811/1280/25 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Науменко Ірини Василівни, потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м Львові апеляційну скаргу адвоката Науменко Ірини Василівни на постанову Галицького районного суду м. Львова від 6 серпня 2025 року, щодо ОСОБА_2 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_2 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 605,60 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 ухилялася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення виховання свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 29 травня 2025 року близько 10 год. 00 хв. за адресою м. Львів, вул. Кирила та Мефодія, 17, надіслав ОСОБА_4 фотозображення образливого змісту, який після цього, на його прохання, надіслав ОСОБА_5 це фото.

Дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 1 ст. 184 КУпАП,

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Науменко І.В., в інтересах ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки в ньому не зазначено від виконання якого саме батьківського обов`язку ухилилася ОСОБА_2 , у чому саме полягало ухилення чи невиконання обов`язків та яким чином її дії чи бездіяльність призвела до ухилення від виконання батьківських обов`язків, у чому полягає суть вчиненого нею правопорушення.

Наголошує, що потерпіла ОСОБА_5 звернулася із заявою про притягнення ОСОБА_2 за булінг та поширення конфіденційної інформації.

Звертає увагу, що з пояснень ОСОБА_3 вбачається, що він не мав наміру приниження вчителя ОСОБА_5 , він вибачався перед вчителем. Зображення надсилалося з метою повідомити, що відбувається в класі, йому не було відомо про супровід фотографій текстовими повідомленнями.

Звертає увагу, що судом першої інстанції залишено поза увагою аргументи сторони захисту, зокрема щодо втрати батька ОСОБА_6 у зв`язку із бойовими діями.

ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду, призначене на 29 серпня 2025 року, не прибула, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи не подавала, адвокат Науменко І.В. просила проводити розгляд справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 4 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання та клопотання адвоката Науменко І.В., яка просила проводити розгляд справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, думки потерпілої ОСОБА_1 , яка не заперечувала проти розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_2 .

Заслухавши виступ захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги, потерпілої на заперечення аргументів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП, проявляється у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т. ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення дитині безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей, а також відсутності контролю за дозвіллям.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Диспозиція даної норми закону є банкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 478601 від 17 липня 2025 року (а.с. 1) згідно якого ОСОБА_2 ухилялася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення виховання свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 29 травня 2025 року близько 10 год. 00 хв. за адресою АДРЕСА_1 , надіслав ОСОБА_4 фотозображення образливого змісту, який після цього, на його прохання, надіслав ОСОБА_5 це фото;

- інформацією із копії заяви ОСОБА_1 (а.с. 2), з якої встановлено, що 29 травня 2025 року їй надійшло повідомлення та дзвінки у месенджері «Viber» з невідомого номера ( НОМЕР_1 ), відкривши повідомлення вона побачила фото учня 3-В класу ОСОБА_7 з фаласом в руках, після чого надійшли повідомлення «зверніть увагу на руку» та « я за вами так бігати буду із своїм вже не резиновим», що призвело до її розпачу. Із додатку «Getcontact», їй вдалося дізнатися, що номер належить ОСОБА_8 , якого вона не знає, після чого вона передзвонила на даний номер та повідомила, що буде звертатися в поліцію. Пізніше з нею зв`язався хлопець та повідомив, що фото які він надіслав скину йому ОСОБА_9 та сказав, що написати в повідомленнях.;

- фото таблицею (а.с. 4), на якій зображено повідомлення та фотографії, які надійшли в месенджері «Viber» від номера НОМЕР_2 ;

- копією довідки (а.с. 6) відповідно до якої ОСОБА_9 постійно порушує поведінку на уроках;

- скріншотами з журналу НІТ (а.с. 7-11) з яких встановлено, що ОСОБА_9 систематично порушує поведінку в школі;

- копією пояснень ОСОБА_10 від 11 липня 2025 року (а.с. 16), з яких вбачається, що його знайомий ОСОБА_9 надіслав йому фото образливого змісту, яке попросив переслати на мобільний телефон НОМЕР_3 , він не запитував кому належить номер, лише виконав прохання ОСОБА_11 ;

- поясненнями ОСОБА_3 від 17 липня 2025 року (а.с.17), з яких встановлено, що він надіслав знайомому на ім`я ОСОБА_12 фото провокативного характеру, для того щоб він переслав це фото вчителю математики, у якого з ним був конфлікт. Своїми діями він не хотів образити ОСОБА_1 , попросив в неї вибачення.

Доводи апелянта, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, апеляційний суд розцінює критично.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу щодо особи,, яка притягується до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Як встановлено апеляційним судом протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 478601 від 17 липня 2025 року (а.с. 1) відповідає вимогам ст. 256 КУпАП в повному обсязі, оскілок в ньому зазначено суть адміністративного правопорушення, час, місце вчинення, його обставини та норму закону, яка передбачає відповідальність.

Твердження апелянта, що потерпіла ОСОБА_5 звернулася із заявою про притягнення ОСОБА_2 за булінг та поширення конфіденційної інформації, заслуговують на увагу апеляційного суду.

Разом із ти, відповідно до ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 на момент вчинення дій зазначених у заяві ОСОБА_1 (а.с. 2) не досяг 16- ти річного віку.

Аргументи апелянта, що з пояснень ОСОБА_3 вбачається, що він не мав наміру приниження вчителя ОСОБА_5 , він вибачався перед вчителем. Зображення надсилалося з метою повідомити, що відбувається в класі, йому не було відомо про супровід фотографій текстовими повідомленнями, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Що стосується доводів апелянта про те, що судом першої інстанції нібито залишено поза увагою аргументи сторони захисту, зокрема щодо втрати ОСОБА_6 батька у зв`язку з бойовими діями, то вони є безпідставними, оскільки ОСОБА_6 регулярно порушує поведінку в школі, що підтверджується скріншотами з журналу НІТ (а.с. 7-11) та поясненнями наданими в суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_2 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 184 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Науменко І.В., є необґрунтованими, у зв`язку з чим її апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

постанову Галицького районного суду м. Львова від 6 серпня 2025 року, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Науменко Ірини Василівни - без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.