Справа № 341/463/25
Провадження № 33/4808/433/25
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції МЕРГЕЛЬ М. Р.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Шевчук-Філімон Н.М. на постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 травня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто 605 гривень 60 копійок судового збору,-

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що 13 березня 2025 року о 22 годині 50 хвилин по вул. Церковній у с. Більшівці водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Passat, н. з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за згоди водія у встановленому законодавством порядку проводився із застосуванням приладу Алкофор 507. Своїми діями порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Шевчук-Філімон Н.М. просить скасувати постанову Галицького районного суду від 09.05.2025 року та винести нову постанову, якою закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні дані про причину зупинки транспортного засобу. Зазначає, що наявна у матеріалах справи постанова про притягнення водія до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП не може бути належним доказом, оскільки вказане правопорушення не могло слугувати причиною зупинки, так як було виявлене під час розмови із водієм.

Вказує, що працівники поліції не запитували у ОСОБА_1 чи згоден він із результатом пройденого огляду на місці зупинки та чи бажає пройти огляд у медичному закладі.

Стверджує, що ОСОБА_1 не було належним чином роз`яснено та забезпечено право на допомогу адвоката.

Зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та адвокат Шевчук-Філімон Н.М. не з`явилися.

Апеляційний суд звертає увагу, що учасники самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Апеляційний суд приймає до уваги, що вищевказане провадження неодноразово призначалось до розгляду на 10.06.2025 року, 10.07.2025 року, 11.08.2025 року та відкладалось за клопотанням захисника з підстав, які не були доведені належним чином стороною захисту.

Апеляційний суд приймає до уваги, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Шевчук-Філімон Н.М. знають про те, що в провадженні суду апеляційної інстанції на розгляді перебуває відповідна апеляційна скарга, не з`явились до суду апеляційної інстанції та не повідомили вчасно про причини неявки до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь особи, яка притягається до відповідальності та її захисника не є обов`язковою.

Апеляційний суд вважає, що процесуальна поведінка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Шевчук-Філімон Н.М. мають ознаки зловживання процесуальними правами та свідчать про фактичну відмову від участі у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Шевчук-Філімон Н.М.

Так, вже після ухвалення резолютивної частини судового рішення судом було отримано клопотання адвоката Шевчук-Філімон Н.М. про відкладення судового розгляду у зв`язку з тим, що остання перебуває на стаціонарному лікуванні у Бурштинській МЦР без надання відповідних підтверджуючих документів.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх захисник адвокат Шевчук-Філімон Н.М. посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №272664 від 15 березня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 15.03.2025 року о 23 год. 50 хв. в с-ще Більшівці, вул. Церковна водій керував ТЗ марки Фольксваген Пассат д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння за згоди водія у встановленому законодавством порядку проводився із застосуванням приладу Алкофор 507, чим порушив п.2.9.а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП (а.с. 1).

Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що він звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол складений уповноваженою особою поліцейським відділення поліції №3 (м. Галич) Івано-Франківського РВП ГУНП в Івано-Франківській області сержантом поліції Обельницьким Р.М. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою особою та особисто ОСОБА_1 .

При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був присутній при його складанні, ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутні будь які пояснення.

У протоколі зазначено про те, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Галицькому районному суді.

Додатково в протоколі зазначено про те, що у водія не було вилучене посвідчення водія.

На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення містить достатні дані про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується його власноручним підписом.

Згідно з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, за допомогою приладу Алкофор 507, результати огляду на стан сп`яніння 1,55 проміле. ОСОБА_1 від підпису відмовився. (а.с. 2)

Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з даними направлення в КНП «Галицька ЦРЛ» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 15.03.2025 року о 23 год. 30 хв., внаслідок огляду, проведеного поліцейським у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, огляд проводився за допомогою газоаналізатора Алкофор 507. Особу на огляд у заклад охорони здоров`я не доставили, оскільки він відмовився. (а.с. 5).

Таким чином, зі змісту матеріалів провадження вбачається, що огляд у медичному закладі водія транспортного засобу не проводився, оскільки ОСОБА_1 не заперечував проти позитивного результату огляду, який було отримано за наслідками проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським із застосуванням спеціального технічного засобу.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення доводиться роздруківкою газоаналізатора Алкофор 507 , який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому, згідно змісту роздруківки результату огляду на стан алкогольного сп`яніння спеціальним технічним засобом «Алкофор 507», показник становить 1,55 %, що підтверджує перебування особи у стані алкогольного сп`яніння, з підписом ОСОБА_1 ; (а.с. 3)

Згідно з рапортом поліцейського СРПП відділення поліції №3 (м. Галич) сержанта поліції Обельницького Р. (а.с. 7), відомо, що під час патрулювання, в смт. Більшівці, по вул. Церковна, близько о 22:50 год. згідно ст. 35 п. 1 3У «Про Національну поліцію» ними було зупинено автомобіль марки Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_1 . Підійшовши до водія та відрекомендувавшись, водію було повідомлено його причину зупинки, вище вказаним водієм виявився ОСОБА_1 , при спілкуванні з водієм було помічено ознаки алкогольного сп?яніння, а саме порушення мови, координація рухів, запах алкоголю з порожнини рота. Водію у встановленому законом порядку було запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу на стан вживання алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, на що водій погодився, результат 1,55% проміле, також було запропоновано проїхати у медичний заклад, на що гр. ОСОБА_1 відмовився. ОСОБА_1 було роз`яснено права згідно ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. На вище вказану особу було складено адміністративний протокол ЕПР1 №272664 за ч.1 ст. 130 КУпАП, та адміністративну постанову ЕНА №4279344 за ст. 126 ч.1 КУпАП. Вище вказану особу було відсторонено від керування транспортним засобом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво ВП№3 Івано-Франківського РУП про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції разом із копією протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Також до матеріалів справи долучена копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, яке чинне до 14 травня 2025 року (а.с. 4), копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4279344, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 126 КУпАП (а.с. 6).

Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволять повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. (а.с. 8).

Відеозаписом зафіксовано, зупинку транспортного засобу Фольксваген Пасат під керуванням ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції. Далі працівник поліції підходить до транспортного засобу та запитує водія, чому той не зупиняється на вимогу працівників поліції, однак водій повідомляє, що він не їхав, а транспортний засіб стояв на місці. Далі працівник поліції просить надати документи посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, однак водій стверджує, що працівники поліції його не зупиняли. Працівник поліції зазначає, що водій керував транспортним засобом не користуючись ременем пасивної безпеки, а також у нього не світили правий та лівий габарити. Водій повторно повідомив, що він не керував, після цього намагався вийти із транспортного засобу, однак працівник поліції сказав, що він не може цього робити. Згодом водій разом із працівниками поліції сідає до службового автомобіля і водієві показують, що його транспортний засіб був зупинений за допомогою проблискових маячків. Далі водію повідомили, що у нього вбачають ознаки алкогольного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці. Згодом водію запропонували пройти тест на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер. Від проходження тесту водій відмовився. Далі йому роз`яснили, що він має право пройти огляд на місці зупинки, проїхати в медичний заклад для проходження огляду та відмовитися від огляду. Згодом водій перевіряє герметичність упакування мундштука та проходить тест на місці зупинки за допомогою приладу Алкофор 507, результат 1,55%. Водія повідомили, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. Далі працівник поліції складає адміністративні матеріали. Згодом водія ознайомлюють із його правами та обов`язками, передбаченими ст.. 63 Конституції України та ст.. 268 КУпАП, повідомили, що розгляд справи відбудеться у Галицькому районному суді. Водій розписався про ознайомлення у відповідних графах протоколу та отримав копію.

Відеозаписом із відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції зафіксовано, як рухається транспортний засіб марки Фольксваген пасат, д.н.з. НОМЕР_1 , та зупиняється на вимогу (проблискові маячки синього та червоного кольору) працівників поліції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту вищевказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , погодився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу поліцейським на місці зупинки транспортного засобу як водій транспортного засобу .

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши доводи апелянта та відеоматеріали, що містяться на оптичних дисках, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній добровільно погодився, пройшов такий огляд за допомогою спеціального технічного засобу та не заперечував проти отриманого результату огляду.

Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагало від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами, що набули чинності в умовах введення на території України воєнного стану.

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд вважає, що працівники поліції правомірно зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 і в матеріалах провадження відсутні дані, які б свідчили про неправомірну зупинку транспортного засобу, недотримання працівниками патрульної поліції приписів нормативно-правових актів при виконанні службових обов`язків, перевищення службових повноважень працівниками поліції, тощо.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, а саме призначення штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з обов`язковим позбавленням правопорушника права керування транспортними засобами строком на один рік.

Притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення судом першої інстанції враховано характер вчиненого та його суспільну небезпеку, особу правопорушника, ступінь його вини та ставлення до вчиненого.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Шевчук-Філімон Н.М. залишити без задоволення.

Постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 травня 2025 року, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв