Справа № 159/4507/25
Провадження № 3/159/2165/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Ковель

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області Смалюх Р.Я., розглянувши справу, яка надійшла від ГУ ДПС у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, (РНОКПП НОМЕР_1 ), проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої керівником ТОВ «ДПП РЕСУРС», за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 ставиться у провину те, що будучи керівником ТОВ «ДПП РЕСУРС», як посадова особа, несвоєчасно подала на 2025 рік, починаючи з 18 березня, податкової звітності з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (граничний термін подання 17.04.2025, фактично подано 06.05.2025), чим порушила вимогу п.п. 266.7.5 п.266.7 ст. 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) зі змінами та доповненнями, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

27.08.2025 до суду надійшли письмові пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Косендюка Я.А.У у яких він звертає увагу суду на невідповідність обставин зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, вимогам чинного законодавства. Зокрема, адвокат вважає, що правопорушення яке ставиться у провину ОСОБА_1 не є триваючим правопорушенням, а тому строк на притягнення до адміністративної відповідальності вже сплив, оскільки податкова звітність мала бути подана до 17.04.2025.

Також адвокат звертає увагу, що у фабулі правопорушення не зазначено у чому саме полягало правопорушення, зокрема відсутня вказівка на конкретне правопорушення, яке вчини ла ОСОБА_1 , а тому наведене у протоколі формулювання не є чітким і зрозумілим.

Крім того захисник звертає увагу на відсутність у справі достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, наявний у матеріалах справи Акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а є лише службовим документом, який фіксує проведення перевірки та висновок інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства.

На переконання представника Акт не породжує жодних правових наслідків, а є лише підставою для прийняття податкових повідомлень рішень. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо того, що висновки Акта перевірки мали наслідком для платника податків вжиття юридично-значимих дій, в тому числі узгодженого податкового повідомлення-рішення. ППР, складені на підставі Акта перевірки ВКПП «Агропромтехцентр» про дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2025 року від`ємного значення з ПДВ, були оскаржені в судовому порядку (справа №140/8288/25). Відтак, висновки Акта перевірки не можна вважати встановленими.

У судовому засіданні 27.08.2025 адвокат Косендюк Я.А. підтримав заперечення викладені в письмових поясненнях, просив суд закрити справу у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 .

Суд відклав судове засідання на 03.09.2025.

03.09.2025 у судове засідання ОСОБА_1 та її представник не прибули, хоча були повідомлені завчасно про час і дату проведення судового засідання.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьова проти України" констатував, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

На підставі викладеного суддя вважає за можливе розглянути справу у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Диспозиція ч. 1 ст.163-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері оподаткування. Платниками податків і зборів (обов`язкових платежів) є юридичні і фізичні особи, на яких згідно з законами України покладено обов`язок сплачувати податки і збори.

Об`єктами оподаткування є доходи (прибуток), додана вартість продукції (робіт, послуг), вартість продукції (робіт, послуг), зокрема, митна, або її натуральні показники, спеціальне використання природних ресурсів, майно юридичних і фізичних осіб та інші об`єкти, визначені законами України про оподаткування.

Об`єктивною стороною правопорушення є: а) відсутність податкового обліку; б) порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, зокрема, неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Згідно норм чинного законодавства ведення податкового обліку включає в себе фіксування всіх господарських операцій, своєчасне складання та подання декларацій та звітів до податкових органів, сплата податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Крім того, ч. 1 ст. 163-1 КУпАП є бланкетною, тобто такою, що посилається на певні норми права, які встановлюють саме порядок ведення податкового обліку.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 до матеріалів справи додано:

- Акт про результати камеральної перевірки щодо несвоєчасного подання податкової звітності № 16597/03-20-04-06-10/41509915 від 11.06.2025 року;

- протокол про адміністративне правопорушення №1237/03-2004-06-09 від 01.07.2025;

Вивчивши матеріали справи, суд зазначає таке.

За змістом ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя не погоджується, з представником Мороз О.П., що правопорушення, яке ставиться у провину ОСОБА_1 не є триваючим.

«Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Зазначена позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі N 804/401/17».

Відповідно до п 16.1.3 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

У п. 266.7.5 ст. 266 ПК України, порушення якої ставиться у провину ОСОБА_1 , зазначено, що платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і не пізніше 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості декларація юридичною особою - платником подається протягом 30 календарних днів з дня виникнення права власності на такий об`єкт, а податок сплачується починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.

Отже, у платника податків існує обов`язок подавати встановлену законодавством звітність. Закон встановлює граничний термін її подання. Подання звітності до встановленого граничного терміну не створює порушення законодавства. Після проходження граничного терміну, у платника податків, який не подав вчасно звітність, обов`язок подати таку звітність не зникає.

Отже, платник податків, який не подав звітність у встановлений законодавством те6рмін перебуває в стані порушення законодавства до дня його припинення дня подання такої звітності.

На підставі викладеного враховуючи позицію Верховного Суду викладену у постанові від 11 квітня 2018 року у справі N 804/401/17», неподання чи невчасне подання звітності є триваючим правопорушенням, яке припиняється виконанням обов`язку з подання звітності.

У ч. 2 ст. 38 КУпАП зазначено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - восьмій цієї статті.

Отже, встановлений ч. 2 ст. 38 КУпАП тримісячний строк на притягнення порушника до відповідальності за вчинення триваючого правопорушення розпочинається не з дня припинення такого правопорушення чи з дня коли розпочалося його вчинення, а з дня його виявлення.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 01.07.2025 вказано, що правопорушення, яке ставиться у провину ОСОБА_1 було виявлено під час проведення перевірки що зафіксовано Актом камеральної перевірки від 11.06.2025.

Отже, на переконання судді, день складання вказаного вище акту і є днем виявлення, правопорушення, яке ставиться у провину ОСОБА_1 .

А тому, встановлений законодавством тримісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке ставиться у провину спливає 11.09.2025.

Водночас, відповідно до вимог закону, формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Однак, з протоколу про адміністративне правопорушення від 01.07.2025, який складений щодо ОСОБА_1 неможливо зробити висновок про об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, а в матеріалах справи наявний лише акт позапланової виїзної перевірки №16597/03-20-04-06-10/41509915 від 11.06.2025, на підставі якого і було складено протокол. Будь-яких інших фактичних даних про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, матеріали справи не містять.

Як зазначено вище у п. 266.7.5 ст. 266 ПК України, порушення якого ставиться у провину ОСОБА_1 , встановлені строки подання звітності з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так у нормі зазначається, що платники податку - юридичні особи не пізніше 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію, а щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості - протягом 30 календарних днів з дня виникнення права власності на такий об`єкт.

З фабули правопорушення зазначеної у протоколі можна зрозуміти, що ОСОБА_1 ставиться у провину те, що вона не подала відповідну звітність граничний термін подання якої 17.04.2025.

Отже, можна дійти висновку, що мається на увазі звітність на новостворений об`єкт нерухомості, оскільки в іншому разі така звітність мала бути подана до 20 лютого.

Однак у матеріалах справи відсутні докази наявності новоствореного об`єкту у власності підприємства керівником якого є ОСОБА_1 , дату його державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За відсутності таких документів, не можливо достеменно встановити наявність правопорушення, яке ставиться у провину ОСОБА_1 .

У Постановах Верховного Суд від 20.11.2018 у справі № 9901/633/18, від 22.03.2018 у справі №800/559/17, від 03.04.2018 у справі №9901/152/18, від 30.05.2018 у справі N9901/497/18, від 20.03.2019 по справі №810/5854/14, від 10.09.2013 у справі №21- 237а13, від 27.03.2018 у справі №813/2524/17, від 10.05.2018 у справі № 811/119/13-а, від 09.08.2018 у справі № 826/5302/14 зробив правовий висновок: акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність. Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин.

Відповідно до правової позиції, зазначеної в постанові Верховного Суду від 08.09.2020 року по справі №п/811/293/14, висновки, викладені в Акті перевірки, є відображеннями дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платників податків.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 03.11.2015р., справа №826/20761/14, висновки викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків і, відповідно, такий акт не порушує прав останнього. Крім того, висновки податкового органу за наслідками проведення перевірки, викладені у відповідному акті, не породжують для суб`єкта господарювання певних юридичних наслідків та не змінюють фінансово-економічне становище платника до моменту прийняття ППР та їх узгодження.

З огляду на викладене, суддя погоджується із запереченнями представника ОСОБА_1 , про те, що ані акт перевірки, ані дії посадових осіб контролюючого органу щодо включення до акта певних висновків не породжують правових наслідків для платника податків, тобто не змінюють стану його суб`єктивних прав та не створюють жодних додаткових обов`язків для платника, що, в свою чергу, виключає підстави для притягнення особи до адміністративної відповідальності за наслідками обставини, встановлених в акті перевірки.

Окрім того, слід зазначити, що суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, є спеціальним, однак в матеріалах справи відсутні будь-які належні дані у тому числі з посиланням на докази, які вказували на те, що ОСОБА_1 в період інкримінованого правопорушення була суб`єктом вказаного складу правопорушення. Відсутні також дані і з приводу того, чи працювала ОСОБА_1 на підприємстві в період, за який проводилась перевірка, окрім як зазначення про це в акті перевірки та протоколі про адміністративне правопорушення. Не містять матеріали справи і жодних доказів щодо посадових обов`язків ОСОБА_1 , які вона могла би виконувати в якості керівника у разі наявності доказів про зайняття нею цієї посади.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного вище, суддя не вбачає у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП у зв`язку недоведеністю його вини.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 35, 221, 280, 283, 284, 287, 294 КУпАП, Законом України «Про судовий збір», суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення, при цьому строк давності призупиняється на час розгляду скарги у разі оскарження постанови або на період відстрочки її виконання згідно зі статтею 301 КУпАП.

СуддяР. Я. Смалюх