ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Гордійчук Н.О., розглянувши матеріали, які надійшли від РУП ГУНП в Рівненській області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 22.08.2025 року серії ВАД №659838, 22.08.2025 року близько 10 год громадянин ОСОБА_1 в

АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: кричав, ображав та погрожував фізичною розправою, залякував, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої, чим повторно протягом року вчинив правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 22.08.2025 року серії ВАД № 659839, 22.08.2025 року близько 15 год громадянин ОСОБА_1 в

АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно матері ОСОБА_2 , кричав, обзивав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої, погіршилося самопочуття, тривога, головні болі, тиск, чим повторно протягом року вчинив правопорушення.

Своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 22.08.2025 року серії ВАД

№ 752511, 22.08.2025 року близько 15 год за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин ОСОБА_1 не виконав вимоги термінового заборонного припису серії АА №618697 від 22.08.2025 року винесеного терміном на 10 діб, а саме порушив зобов`язання залишити місце проживання постраждалої особи, заборону на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи, заборону контактування з постраждалою особою, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просив закрити провадження по справі, пояснив суду, що конфлікт між матір`ю вирішений, вони примирилися.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні просила не притягувати сина

ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та закрити провадження по справі. Конфлікт, який виник між нею та сином вичерпаний, дана подія не була вчиненням домашнього насильства, претензій до нього не має, вони примирилися.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілу, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до наступного висновку.

За змістом статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, тобто сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, що підтверджуються належними доказами.

Підтвердження належними, допустимими та достовірними доказами кожного з елементів поза розумним сумнівом свідчитиме про доведення вини ОСОБА_1 , відсутність хоча б одного із них вказуватиме на відсутність складу вказаного адміністративного правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП виражається у вчиненні домашнього насильства, тобто умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавленні житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення, вчиненого у формі фізичного та психологічного насильства, характеризується умисною формою вини, тобто дії особи яка вчиняє домашнє насильство зумовлені бажанням спричинити шкоду психічному та фізичному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, самі по собі, зокрема, погрози, конфлікти утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи і за умови, що такі дії завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій особи, а й наслідки, які в результаті таких дій були заподіяні потерпілій.

При цьому суд наголошує на тому, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних побутових конфліктів, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Тоді як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями, ситуацію, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, у якості доказів долучено: протоколи про адміністративні правопорушення серії ВАД № 659838 від 22.08.2025 року, серії ВАД №659839 від 22.08.2025 року, заява та пояснення ОСОБА_2 , копія термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 618697 від 22.08.2025 року, форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 22.08.2025 року, в якій поліцейським уповноваженого підрозділу поліції визначено високий рівень небезпеки, витяг з бази «АРМОР» про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , витяг №1920 із журналу реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому зазначено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

На переконання суду зазначені докази не є належними та достатніми доказами вчинення особою, адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, виходячи з наступного.

Суд наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Крім того, суд критично оцінює фактичні дані, які містяться в письмових поясненнях ОСОБА_2 , оскільки вони стверджують про наявність конфлікту між особою, яка притягується до адміністративної відповідальності та нею на ґрунті раптово виниклої неприязної ситуації між ними, що підтверджено їх поясненнями наданими під час судового розгляду.

За наведеного вище, під час розгляду справи встановлено, що між матір`ю та сином виник побутовий конфлікт, однак наразі вони примирилися.

Відтак, у зв`язку із виниклим внутрішньо-сімейним конфліктом, у кожної сторони своє бачення і свої докази на обгрунтування поведінки та причин виникнення обставин, що спричинили складання протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених

ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, які унеможливлюють прийняття судом рішення про визнання, поза розумним сумнівом, винуватості ОСОБА_1 .

Відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальними, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції (справа «Лучанінова проти України»).

У рішеннях «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, у даній справі відсутні належні, достатні та допустимі докази, на підставі яких у визначеному законом порядку, поза розумним сумнівом можливо встановити наявність складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, суть яких викладена у протоколах про адміністративні правопорушення, та винуватість ОСОБА_1 у їх вчиненні, а відтак провадження відносно останнього в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин не можна вважати законним і протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 752511 від 22.08.2025 за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП щодо невиконання термінового заборонного припису, виданого за подіями 22.08.2025 року. Вказані вище обставини справи виключають адміністративну відповідальність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.173-8 КУпАП. Тому в цій частині провадження у справі також підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 173-2, 173-8, 247, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП закрити на підставі

п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.

Суддя Н.О. Гордійчук