Пересипський районний суд міста Одеси
Провадження № 3/523/4132/25
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

"29" серпня 2025 р. м. Одеса

Суддя Пересипський районного суду м. Одеси Деркачов О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали УПП в Одеській області про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого, за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП),

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 , в порушення вимог п.2.1«а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), не маючи права керування транспортним засобом, повторно протягом року, о 23 годині 25 хвилин 05 липня 2025 року керував автомобілем марки «Hyundai Accent», н/з НОМЕР_1 , біля буд.№12, по вул. Одарія, в м. Одесі.

При складенні 05 липня 2025 року протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 письмових заперечень не подав. Про час і місце судового засідання був повідомлений судовою повісткою (із SMS-повідомленням). В судове засідання не прибув, про поважність причини неявки письмово не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав.

Оскільки, в силу положень ст.268 КУпАП, при розгляді даної категорії справ присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, то суддя вважає можливим вирішити справу у відсутність ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов наступного.

З об`єктивної та суб`єктивної сторін склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, встановлює відповідальність за повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка була позбавлена такого права, а також передбачає наявність умисної форми вини, тобто особа є обізнаною із відсутністю права та всупереч цьому, свідомо продовжує керувати транспортним засобом.

Визначення терміну "керування транспортним засобом" було наведено в п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів - водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Знаходження за кермом транспортного засобу, який не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Із змісту відеозаписів вбачаються обставини керування та особистих пояснень ОСОБА_1 інспекторам поліції про попереднє керування транспортним засобом, нібито наявність у останнього посвідчення водія, виданого Азербайджанською Республікою, а ткожа можливу наявність посвідки на постійне місце проживання в Україні, у зв`язку із чим, ОСОБА_2 в усній формі був не незгоден із складеним щодо нього протоколом.

Відповідно до долучених до протоколу інформаційних довідок з порталу Національної поліції України ОСОБА_2 :

- посвідчення водія не отримував;

- 12 липня 2025 року притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, що також підтверджено змістом постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2593176.

Незважаючи на зазначення інспектором поліції в протоколі про належність ОСОБА_1 до громадянства України, зазначена обставина не підтверджена жодним офіційним документом, а усні пояснення останнього про наявність у нього посвідки на постійне місце проживання, ймовірно підтверджує відсутність у того громадянства України.

Постановою Кабінету Міністрів України №340 від 08 травня 1993 року затверджено «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» (далі Положення).

Особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому (абзаци перший третій пункту 2 Положення).

Посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32 цього Положення стосовно виданих громадянам України за кордоном посвідчень водія іноземної держави, які відповідають вимогам Конвенції про дорожній рух 1968 року, що підлягають обміну на національні посвідчення водія без складання теоретичного і практичного іспитів за умови, що зазначені громадяни України постійно проживають на території України).

Обмін посвідчення водія іноземної держави, з якою укладено міжнародний договір про взаємне визнання та обмін посвідчень водія, здійснюється відповідно до умов, визначених міжнародним договором.

За таких обставин ОСОБА_2 , як особа, яка постійно проживає в Україні, повинен був надати інспектору поліції національне посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, що ним не було здійснено.

З урахуванням викладеного суддя вважає, що інспектор патрульної поліції в протоколі серії ЕПР1 №382571 від 05 липня 2025 року обґрунтовано дійшов висновку, який відповідає фактичним обставинам справи, про повторне протягом року порушення ОСОБА_3 вимог ст.15 Закону України «Про дорожній рух», а також п.2.1«а» ПДР, у зв`язку з чим, є правильною кваліфікація скоєного ним діяння за ч.5 ст.126 КУпАП.

При визначенні міри адміністративного стягнення суддя враховує характер скоєного правопорушення, особу порушника, у зв`язку з чим вважає можливим накласти на ОСОБА_4 стягнення, передбачені санкцією зазначеної статті, тобто накладення штрафу та позбавлення його права керування транспортним засобом, із обов`язком сплати судового збору.

Окрім того, відповідно до положень ст.ст.307-308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, дана постанова суду підлягає спрямуванню для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір зазначеного в постанові суду штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу, а також витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.276, 280, 283, ч.5 ст.126, ст.ст.307-308 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Накласти на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто стягнути з цієї особи в дохід держави 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн, за наступними платіжними реквізитами:

призначення платежу: *;21081300, серія номер протоколу, ПІБ, отримувач коштів: ГУК в Одеській області/Одеська обл./21081300, код отримувача (ЄДРПОУ) 37607526; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); МФО: 899998; рахунок отримувача UA0015001, код класифікації доходів бюджету 21081300,

а також позбавити права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн, за наступними платіжними реквізитами:

призначення платежу: *;22030101, номер судової справи, ПІБ, отримувач коштів: ГУК в Одеській області/ Суворовський р-н/22030101; код отримувача (ЄДРПОУ) 37607526; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UА0015759, код класифікації доходів бюджету 22030101.

В разі примусового виконання даної постанови суду стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 81600 (вісімдесят одну тисячу шістсот) грн.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Пересипський районний суд м. Одеси протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя О.В.Деркачов