Справа № 132/3163/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

02.09.2025 м. Калинівка

Суддя Калинівського районного суду Вінницької області СЄЛІН Є.В., розглянувши матеріал, який надійшов з батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Олександрівка Вінницької області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого трьох малолітніх дітей, працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП документально непідтверджений, до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ч.4 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 26 вересня 2024 року о 19год.05хв. рухаючись по вулиці Затишна в селі Майдан Бобрик Хмільницького району Вінницької області, та керуючи легковим автомобілем марки (моделі) «ВАЗ-2107», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », був неуважним, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого здійснив зіткнення з мотоциклом марки (моделі) «Derbi Senda», без реєстраційного номера, під керуванням водія ОСОБА_3 , завдавши транспортним засобам механічні пошкодження, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний, чим порушив п.2.10 (а) ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП.

Він же, 26 вересня 2024 року о 19год.05хв. рухаючись по вулиці Затишна в селі Майдан Бобрик Хмільницького району Вінницької області, та керуючи легковим автомобілем марки (моделі) «ВАЗ-2107», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », був неуважним, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого здійснив зіткнення з мотоциклом марки (моделі) «Derbi Senda», без реєстраційного номера, під керуванням водія ОСОБА_3 , завдавши транспортним засобам механічні пошкодження, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний, та вподальшому вжив алкоголь, чим порушив п.2.10 (є) ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні вищезазначених адміністративних правопорушень не визнав, зазначивши, що не керував транспортним засобом, а тому просив закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Дану позицію також підтримав захисник адвокат Шимотюк О.В.

В судове засідання, призначене на 02.09.2025 року на 10год.00хв., ОСОБА_2 та його захисник адвокат Шимотюк О.В. не з`явились, про дату, час та місце розгляну справи були повідомлені в передбаченому законом порядку. В матеріалах справи наявна письмова заява адвоката Шимотюк О.В., згідно якої, вона просить завершити розгляд справи у її відсутність та відсутність її підзахисного.

Частиною другою статті 268 КУпАП визначено перелік справ про адміністративні правопорушення, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. При цьому в переліку таких справ немає посилання на справи про притягнення до адміністративної відповідальності за статтями 122-4, 130 КУпАП.

Тобто за змістом частини другої статті 268 КУпАП участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за статтями 122-4, 130 КУпАП, не є обов`язковою.

Строки розгляду справ про адміністративні правопорушення визначені статтею 277 КУпАП, згідно положень якої справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи . Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 42-2, частиною першою статті 44, статтями 44-1, 106-1, 106-2, 162, 172-10 - 172-20, 173, 173-1, частинами другою і третьою статті 173-8, статтями 178, 185, частиною першою статті 185-3, статтями 185-7, 185-10, 188-22, 203 - 206-1, розглядаються протягом доби, статтями 146, 160, 173-2, 185-1, 212-7 - 212-20 - у триденний строк, статтями 46-1, 166-9, 176 і 188-34 - у п`ятиденний строк, статтями 101-103 цього Кодексу у семиденний строк. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), розглядаються уповноваженою особою невідкладно після виявлення правопорушення та отримання відомостей про суб`єкта цього правопорушення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності, розглядаються уповноваженою посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління та регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервiстами, якi перебувають у запасi Служби безпеки України), уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України (у частинi правопорушень, вчинених військовозобов`язаними Служби зовнішньої розвідки України) у триденний строк після надходження відповідної заяви від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Законами України може бути передбачено й інші строки розгляду справ про адміністративні правопорушення. Строк розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, зупиняється судом у разі якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.12.2024 року у справі № 990SCGC/20/24 (номер провадження 11-222сап24) виснувала, що статтею 277 КУпАП, зокрема, встановлено п`ятнадцятиденний строк розгляду справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 цього Кодексу (пункт 106). ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні (пункт 107). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи (пункт 108). Питання своєчасного розгляду справ про адміністративні правопорушення із дотриманням строку, визначеного статтею 38 КУпАП, має бути предметом постійної уваги та контролю суддів, у провадженні яких перебувають такі справи. Судді не повинні допускати безпідставних зволікань із розглядом справ цієї категорії та вживати усіх можливих заходів, які забезпечать їх розгляд у строк, визначений законом, або у строк, який з урахуванням обставин справи можна визнати розумним та який не виходить за межі тримісячного строку з дня вчинення правопорушення (пункт 109). З огляду на завдання проваджень у справах про адміністративні правопорушення, визначені статтею 245 КУпАП, недотримання суддею встановлених КУпАП правил щодо строків розгляду справ про адміністративні правопорушення має істотний негативний наслідок, зокрема невиконання завдань цього Кодексу щодо виховання особи, яка вчинила таке правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як правопорушником, так й іншими особами (пункт 110). Судді повинні усвідомлювати особисту відповідальність за розгляд справ у встановлені законом строки, за якість розгляду справ, не допускати фактів зволікання, вживати всіх необхідних заходів з метою неухильного дотримання процесуальних строків (пункт 111).

Згідно пункту 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17.10.2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», у випадку відкладення розгляду справи про адміністративні правопорушення за клопотанням учасників судового розгляду строк накладення адміністративного стягнення, передбачений статтею 38 КУпАП, обчислюється починаючи з дня вчинення адміністративного правопорушення, а при триваючому правопорушенні - починаючи з дня його виявлення. Можливість зупинення цього строку у зв`язку з перенесенням розгляду справи не передбачено, крім випадку, визначеного частиною четвертою статті 277 КУпАП.

Велика палата Верховного суду у постанові від 23.08.2018 року у справі №11-237сап18, звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч.1 ст.268 та ч.6 ст.294 КУпАП, не є абсолютним.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Пелевін проти України», право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 року та «Олександр Шевченко проти України» (Заява № 8371/02) від 26.04.2007 року.

Передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 року).

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні (рішення від 06.09.2007 року у справі «Цихановський проти України», рішення від 18.10.2007 року у справі «Коновалов проти України»).

У рішенні в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Згідно сталої правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 03.05.2022 року у справі № 520/5386/15-ц, від 24.10.2024 року у справі № 752/8103/13-ц, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За вказаних обставин та відповідно до вимог ст.268 КУпАП, що не передбачає обов`язкової участі особи при розгляді справ за ст.ст.122-4, 130 КУпАП, ураховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч.4 ст.294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд вважає за необхідне завершити розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 та його захисника адвоката Шимотюк О.В., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст.ст.268, 271 КУпАП.

Відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення без наявності для того правових підстав та її розгляд з порушенням строків визначених законом, може свідчити про недотримання суддею встановлених КУпАП правил щодо строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, що буде мати істотний негативний наслідок, зокрема невиконання завдань цього Кодексу щодо виховання особи, яка вчинила таке правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як правопорушником, так й іншими особами.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, приходжу до наступних висновків:

За положеннями ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, приписами статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 883281 від 26.09.2024 року, ОСОБА_2 - 26 вересня 2024 року о 19год.05хв. рухаючись по вулиці Затишна в селі Майдан Бобрик Хмільницького району Вінницької області, та керуючи легковим автомобілем марки (моделі) «ВАЗ-2107», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », був неуважним, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого здійснив зіткнення з мотоциклом марки (моделі) «Derbi Senda», без реєстраційного номера, під керуванням водія ОСОБА_3 , завдавши транспортним засобам механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п.2.3(б), 12.1 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Із долученої схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26.09.2024 року о 19год.05хв. на вулиці Затишна в селі Майдан Бобрик, вбачається ділянка дороги, на якій сталась дорожньо-транспортна пригода, дорожня обстановка, місце зіткнення транспортних засобів, опис виявлених видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, отриманих унаслідок ДТП.

Відповідно до письмового пояснення ОСОБА_3 від 26.09.2024 року, встановлено, що 26.09.2024 року о 19год.05хв. ОСОБА_3 рухаючись по вулиці Затишна в селі Майдан Бобрик, та керуючи мотоциклом марки (моделі) «Derbi Senda», без реєстраційного номера, побачив, як йому на зустріч з пагорба, рухався на великій швидкості легковий автомобіль марки (моделі) «ВАЗ-2107», синього кольору, який здійснив з ним зіткнення. За кермом цього автомобіля був ОСОБА_4 , який після зіткнення, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди в невідомому напрямку. Через деякий час, ОСОБА_4 повернувся на місце події разом із своєю дружиною ОСОБА_5 , яка почала стверджувати, що саме вона керувала транспортним засобом.

Згідно письмового пояснення ОСОБА_6 від 26.09.2024 року, встановлено, що 26.09.2024 року о 19год.00хв. ОСОБА_6 йшовши разом із своєю матір`ю ОСОБА_7 по вулиці Затишна в селі Майдан Бобрик, побачив, як по вулиці Затишна рухався мотоцикл марки (моделі) «Derbi Senda», під керуванням водія ОСОБА_3 , а з пагорба в цей момент виїхав легковий автомобіль марки (моделі) «ВАЗ-2107», який ненадавши перевагу у русі мотоциклісту, здійснив з ним зіткнення. За кермом цього легкового автомобіля був водій ОСОБА_4 , який почав висловлюватись нецензурною лайкою, погрожувати та шарпати за одяг ОСОБА_3 .

З письмових пояснень ОСОБА_7 від 26.09.2024 року, встановлено, що 26.09.2024 року о 19год.00хв. ОСОБА_7 йшовши додому по вулиці Затишна в селі Майдан Бобрик, побачила, як по вулиці Затишна рухався мотоцикл марки (моделі) «Derbi Senda», під керуванням водія ОСОБА_3 , а з пагорба в цей момент виїхав легковий автомобіль марки (моделі) «ВАЗ-2107», який ненадавши перевагу у русі мотоциклісту, здійснив з ним зіткнення. За кермом цього легкового автомобіля був водій ОСОБА_4 , який почав висловлюватись нецензурною лайкою, погрожувати та шарпати за одяг ОСОБА_3 .

Відповідно до письмового пояснення ОСОБА_8 від 26.09.2024 року, встановлено, що 26.09.2024 року о 19год.05хв. на вулиці Затишна в селі Майдан Бобрик відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки (моделі) «ВАЗ-2107», під керуванням водія ОСОБА_4 та його сина ОСОБА_3 , який керував мотоциклом. На місце цієї події прибула швидка медична допомога, яка оглянула ОСОБА_3 , виявила у нього наявні тілесні ушкодження, однак від госпіталізації останній відмовився.

Згідно рапорту поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України рядового поліції Туркевича Р. від 26.09.2024 року, встановлено, що під час несення служби у складі «Юнкер-306» було отримано повідомлення «ДТП без потерпілих» та здійснено виїзд на місце події. Прибувши на вулицю Затишна в селі Майдан-Бобрик, було виявлено ОСОБА_8 , який повідомив, за участю його сина ОСОБА_3 та водія ОСОБА_9 сталась дорожньо-транспортна пригода, після якої останній зник з місця події. Вподальшому приїхала ОСОБА_5 , яка почала стверджувати, що саме вона була за кермом автомобіля та вчинила ДТП. Однак, під час відібрання пояснень у очевидців події, було встановлено, що за кермом автомобіля перебував ОСОБА_10 . На місце події було викликано швидку медичну допомогу, яка обстежила ОСОБА_3 , встановила наявні у нього тілесні ушкодження, однак останній від госпіталізації відмовився. Вподальшому на допомогу приїхав інший склад наряду «Юнкер-351», який встановив місце знаходження винуватця ДТП водія ОСОБА_9 , який повідомив, що вжив спиртні напої після дорожньо-транспортної пригоди.

З долучених фотознімків, які були зроблені очевидцями дорожньо-транспортної пригоди одразу ж після того, як вона відбулась, встановлено, що на них зображені легковий автомобіль марки «ВАЗ-2107», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », водій, який з нього вийшов (чоловічої статі) та мотоцикл, який лежить на проїзній частині.

Відповідно до наявних відеозаписів з нагрудних бодікамер (відеореєстраторів) працівників органу Національної поліції, які були безпосередньо досліджені судом під час розгляду даної справи, встановлено, що присутні на місці події свідки (безпосередні очевидці) дорожньо-транспортної пригоди, пояснення яких були відібрані працівниками органу Національної поліції, долучені до матеріалів протоколу, та описані судом вище, чітко вказали на ОСОБА_2 , як на водія транспортного засобу «ВАЗ-2107», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який 26.09.2024 року о 19год.05хв. на вулиці Затишна в селі Майдан Бобрик вчинив дорожньо-транспортну пригоду, після чого залишив її місце.

Наведені докази, які долучені до матеріалів справи, отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, є належними та допустимими.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (далі ПДР України), відповідно до Закону України «Про дорожній рух». Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Пункт 1.3 ПДР України визначає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Положеннями пункту 2.3(б) ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зокрема зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до пункту 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9 ПДР України).

Статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення водіями транспортних засобів правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових та інших споруд чи іншого майна.

Об`єктивна сторона складу правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, характеризується наступними елементами: діянням, тобто порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, яке може бути виражене як у дії, так і в бездіяльності; наслідками у вигляді пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна; а також причинним зв`язком між наведеними діяннями та наслідками.

Таким чином, для вирішення питання про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, слід встановити наявність факту порушення правил дорожнього руху та наявність причинного зв`язку між таким порушенням і спричиненням наслідків у виді пошкодження майна (у даному випадку пошкодження транспортних засобів).

Виходячи з аналізу та оцінки складеної працівниками органу Національної поліції схеми дорожньо-транспортної пригоди, протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до нього доказів, суд приходить до висновку, що мала місце дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась 26.09.2024 року о 19год.05хв. на вулиці Затишна в селі Майдан Бобрик Хмільницького району Вінницької області, за участі легкового автомобіля марки (моделі) «ВАЗ-2107», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням водія ОСОБА_2 , в діях якого вбачається невідповідність вимогам п.п.2.3(б), 12.1 ПДР України, та є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Суд зауважує, що при розгляді даної конкретної справи, суд не встановлює вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, однак констатує наявність обставин, які вказують на порушення ним правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 883283 від 26.09.2024 року, ОСОБА_2 26 вересня 2024 року о 19год.05хв. рухаючись по вулиці Затишна в селі Майдан Бобрик Хмільницького району Вінницької області, та керуючи легковим автомобілем марки (моделі) «ВАЗ-2107», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », здійснивши наїзд на мотоцикл марки (моделі) «Derbi Senda», без реєстраційного номера, під керуванням водія ОСОБА_3 , залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний, чим порушив п.2.10 (а) ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП.

Статтею 122-4 КУпАП передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до п.п.2.10(а) ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

При цьому, за змістом п.2.10 ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій також зобов`язаний: б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди; є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

У той час, матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2 , ставши причетним до дорожньо-транспортної пригоди, будучи зобов`язаним вчинити дії, передбачені пунктом 2.10(а) ПДР України, цього не зробив та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

Так, згідно з п.2.10 ПДР України, залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Таким чином, наявними доказами доведено факт порушення ОСОБА_2 вимог п.2.10(а) ПДР України, та відповідно в діях останнього є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

Положеннями ч.2 ст.38 КУпАП визначено, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Згідно норм п.7 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Враховуючи те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП, було вчинено 26.09.2024 року та на час розгляду справи судом закінчились строки накладення адміністративного стягнення, провадження у справі щодо ОСОБА_2 за ст.122-4 КУпАП необхідно закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 883282 від 26.09.2024 року слідує, що ОСОБА_2 26 вересня 2024 року о 19год.05хв. рухаючись по вулиці Затишна в селі Майдан Бобрик Хмільницького району Вінницької області, та керуючи легковим автомобілем марки (моделі) «ВАЗ-2107», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний, та вподальшому вжив алкоголь, чим порушив п.2.10 (є) ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.130 КУпАП.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Згідно пункту 2.10 (є) ПДР України, до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Відповідно до пункту 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення алкогольного, наркотичного чи іншого, сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пункт 2.5 ПДР України не містить виключень, коли водій може відмовитись від проходження огляду за певних обставин.

Відповідальність за ч.4 ст.130 КУпАП, настає за сам факт вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду, і не передбачає обов`язкового встановлення стану алкогольного сп`яніння, що вимагається ч.1 ст.130 КУпАП.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно встановити наявність об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, то об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у вживанні водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

За статтею 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Факт вживання ОСОБА_2 алкоголю, який керував транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, підтверджуються дослідженими судом доказами, які наведені вище, та встановлений зокрема зі слів ОСОБА_2 , що зафіксовано у рапорті поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України рядового поліції Туркевича Р. від 26.09.2024 року, згідно якого, при з`ясування обставин події, ОСОБА_2 повідомив працівникам поліції, що вживав спиртні напої після дорожньо-транспортної пригоди, а також на відеозаписах з нагрудних бодікамер (відеореєстраторів) працівників органу Національної поліції.

При цьому суд звертає увагу на те, що диспозиція ч.4 ст.130 КУпАП не передбачає обов`язкового встановлення стану алкогольного сп`яніння, що вимагається ч.1 ст.130 КУпАП.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_2 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_2 суду не надано.

Відповідно до положень частини 1 статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно частини 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно приписів статті 252 КУпАП, суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи наведене, суд приходить до висновку, що факт вживання ОСОБА_2 алкоголю, який керував транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за його участі, знайшов своє підтвердження та повністю доведений поза розумним сумнівом в ході даного судового розгляду, а його дії за ч.4 ст.130 КУпАП правильно кваліфіковано.

Доводи ОСОБА_2 та його захисника адвоката Шимотюк О.В. про те, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом та не є суб`єктом відповідальності за ст.122-4, ч.4 ст.130 КУпАП, спростовуються вищенаведеними доказами.

Невизнання своєї вини ОСОБА_2 , суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за скоєне.

З урахуванням цього, клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4, ч.4 ст.130 КУпАП, є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до вимог статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Призначаючи адміністративне стягнення, суд враховує обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан.

Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.

Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб, а тому таке правопорушення не може бути визнано малозначним.

Відповідно до положень статті 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Санкцією частини 4 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність у виді штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб.

Слід зауважити, що додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, є безальтернативним.

Враховуючи вимоги закону, конкретні обставини справи та особу правопорушника, суд приходить до висновку, що на ОСОБА_2 слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Визначена судом міра адміністративного стягнення до ОСОБА_2 , буде необхідною і достатньою для попередження його від скоєння нових адміністративних правопорушень.

У відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_2 слід стягнути в дохід держави судовий збір.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 130, 221, 283-284, 287, 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000грн.00коп. в дохід держави на рахунок (IBAN) UA0002001, отримувач: ГУК у Вінницькій обл./Він.обл/21081300, , з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 605грн.60коп. на номер рахунку (IBAN) UA0026001, отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , Казначейство України (ЕАП).

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, та на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі в цій частині закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП, та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя