ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2315/25 Справа № 205/5195/25 Суддя у 1-й інстанції - Калініченко Г. П. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за участю:

захисника (в режимі відеоконференції) Гонтар В.М.

апеляційну скаргу захисника Гонтар В.М. на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2025 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Згідно із оскаржуваною постановою суду першої інстанції, 24 березня 2025 року о 18 годині 46 хвилин водій ОСОБА_1 керував т/з «MAN TGA» (26.480), реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить гр. ОСОБА_2 , з причіпом «SCHMITZ ZFCS 18» реєстраційний номер НОМЕР_2 , за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, буд. 70а, де під час руху заднім ходом не переконався в тому, що його дії будуть безпечними і не створять перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду, а саме стовп. Як наслідок автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, постраждалих немає.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.9 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Гонтар В.М. просить оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що оскаржувана постанова суду є незаконною та необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам, а тому вона підлягає скасуванню.

Вказує, що судом першої інстанції було допущено неповноту судового розгляду, та передчасно зроблено висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення. Судом прийнято рішення на припущеннях, з посиланням на матеріали справи, які було складено працівником поліції на своє бачення.

Зазначає, що судом першої інстанції вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнана такою, що підтверджується доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №280918 від 25.03.2025, поясненнями ОСОБА_1 , в яких останній зазначав, що удару не завдавав, та схемою місця події ДТП. Натомість фактично винуватість ОСОБА_1 вказаними доказами, виходячи із їх дійсного змісту, не підтверджується.

Обґрунтовуючи своє клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, зазначає, що оскаржене рішення було постановлено без участі ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про розгляд справи. Про існування постанови апелянт дізнався лише 15 серпня 2025 року, після накладання арешту на його рахунки державними виконавцями, що підтверджується з роздрукованою копією постанови з ЄРСР з зазначенням дати 18.08.2025.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника Гонтар В.М., який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Вирішуючи клопотання захисника про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне його задовольнити, оскільки доводи апелянта про неможливість своєчасного складання та подання апеляційної скарги з огляду на необізнаність про мотиви суду, та взагалі про прийняття оскарженого рішення, матеріалами провадження не спростовуються, а отже є підстави для висновку про те, що строк апеляційного оскарження був пропущений з поважної причини.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції зважає на те, що відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне та вмотивоване рішення.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції про доведеність вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає їх передчасними з огляду на наступне.

Так, відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП відповідальність за цією статтею настає в разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналізуючи фактичні обставини та наявні у матеріалах справи докази, якими вони підтверджуються, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що матеріалами справи винуватість водія ОСОБА_1 не доведена.

Так, факт наїзду на перешкоду за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_1 послідовно заперечував як на місці події у своїх письмових поясненнях (а.с. 2), так і у межах апеляційного провадження.

Фактично доказами, наявними у справі, є лише протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 1) та схема місця ДТП (а.с. 3).

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що хоча він і є доказом відповідно до ст. 251 КУпАП, втім його вагомість у цьому контексті є обмеженою, оскільки він виходить від сторони обвинувачення та є документом, в якому формулюється викладається обвинувачення, що містить лише суб`єктивно викладені працівником поліції відомості. Відтак сам по собі, за відсутності інших доказів, що мають об`єктивний характер, протокол про адміністративне правопорушення не може слугувати беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Схема місця ДТП хоча і містить вказівку на місце наїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_1 на стовп та пошкодження ЛФП задньої частини автомобіля справа, втім не доводить винуватість водія поза розумним сумнівом, оскільки своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив лише наявність пошкоджень автомобіля, при цьому обсяг та місце розташування останніх не конкретизовані, у зв`язку із чим неможливо з`ясувати, чи дійсно вони могли утворитися від контакту із стовпом освітлення. Будь-які пошкодження зазначеного стовпа на схемі не зазначені та не описані.

Інші докази, такі як фото- та відеоматеріали, пояснення свідків, документи тощо у справі відсутні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, що знайшла своє відображення зокрема у рішення у справах "Надточій проти України", "Енгель та інші проти Нідерландів", "Озтюрк проти Німеччини" та "Лутц проти Німеччини", частина правопорушень, що переслідуються у межах провадження у справах про адміністративні правопорушення на підставі положень КУпАП, мають ознаки та критерії, достатні для віднесення їх до проваджень кримінально-правового характеру, а отже процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності за ними підпадає під визначення «кримінальної» у розумінні ст. 4 Протоколу № 7 Конвенції та підлягає здійсненню із дотриманням відповідних гарантій, зокрема в частині забезпечення права на захист, доведеності винуватості поза розумним сумнівом, відсутності у суду повноважень щодо виходу за межі пред`явленого особі обвинувачення тощо.

ЄСПЛ у рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення ЄСПЛ у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року).

З огляду на викладене висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є непереконливим, суперечливим та передчасним. Натомість винуватість ОСОБА_1 за стандартом поза розумним сумнівом не підтверджена.

Отже висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, зроблені на підставі поверхневого дослідження доказів та фактичних обставин, що в даному випадку є підставою для скасування постанови та закриття провадження у справі стосовно водія ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В :

Строк апеляційного оскарження поновити.

Апеляційну скаргу захисника Гонтар В.М. задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2025 року щодо скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця