Справа № 450/1529/25 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І. І.
Провадження № 33/811/990/25 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , законного представника потерпілого Бенторкі Закарія ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 червня 2025 року про притягнення останньої до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 173-4 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ч. 5 ст. 173-4 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави 605, 60 гривень судового збору.

Згідно з постановою, ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді директора КЗ ССР «Ліцей ім. Г. України М. Паньківа» не повідомила уповноважений підрозділ органу Національної поліції України про випадки булінгу учасника освітнього процесу, а саме малолітнього Бенторкі Закарія, учня 6-В класу, встановлено, що матір останнього зверталася до навчального закладу з письмовими заявами щодо вчинення булінгу відносно її сина.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 червня 2025 року, провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що не погоджується з винесеною постановою.

Зазначає, що суд під час розгляду справи не з`ясував обставин справи, не надав оцінки змісту кожної із заяв, обмежившись лише констатацією фактів надходження до навчального закладу відповідних заяв від ОСОБА_2 , тобто судом достеменно не було з`ясовано, чи виник у неї, як керівника навчального закладу, обов`язок письмового повідомлення уповноваженого правоохоронного органу Національної поліції України, щодо яких саме заяв та зокрема щодо заяви, яка була зареєстрована у навчальному закладі 29.11.2024.

Зазначає, що про надходження кожної із заяв від ОСОБА_2 вона повідомляла поліцейського офіцера громади ОСОБА_5 та інші уповноважені органи телефонним зв`язком, про що зазначила у своїх письмових поясненнях, які були подані до суду 06.06.2025.

Також нею до письмових пояснень було долучено документи на підтвердження вжитих навчальним закладом заходів щодо протидії булінгу. Однак, судом вказані документи не були прийняті з формальних підстав, хоча в судовому засіданні вона зазначила, що оригінали таких документів знаходяться в архіві навчального закладу та можуть бути надані суду для огляду за його вимогою. Крім того, нею також було зазначено, що інформація про вжиті навчальним закладом заходи була викладена у мережі Інтернет, яка є у вільному доступі та могла бути перевірена судом.

Звертає увагу на те, що з моменту подання ОСОБА_2 останньої заяви, яка зареєстрована 29.11.2024 та до дати складення протоколу 08.04.2025, пройшло більше чотирьох місяців, тому вважає, що строки накладення адміністративного стягнення згідно ч. 5 ст. 173-4 КУпАП закінчились.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу, просила задоволити.

Законний представник ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просила задоволити. Додатково зазначила, що після призначення на посаду директором ліцею ОСОБА_1 , ситуація покращилась, директор вживала заходів реагування на подані нею заяви.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає до часткового задоволення.

За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.

З огляду на це, на суддю при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення ст. 278 КУпАП покладено обов`язок вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, враховую, що притягнення до адміністративної відповідальності повинно мати певне підґрунтя в національному законодавстві. При цьому, закон, яким передбачено таку відповідальність повинен бути доступним для відповідної особи, яка повинна мати можливість передбачити його наслідки, та бути сумісним із верховенством права. Це формулювання передбачає, що національний закон повинен бути достатньо передбачуваним у своїх формулюваннях для надання особам необхідної інформації щодо обставин та умов, за яких органи влади можуть вдатись до заходів, які впливають на їх права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Частина 5 ст. 173-4 КУпАП передбачає відповідальність за неповідомлення керівником закладу освіти уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про випадки булінгу (цькування) учасника освітнього процесу.

Згідно п. 2 Розділу ІІ «Порядку реагування на випадки булінгу (цькування)», затвердженого Наказом Міністерства освіти та науки України 28.12.2019 року № 1646, керівник закладу освіти у разі отримання заяви або повідомлення про випадок булінгу (цькування): невідкладно у строк, що не перевищує однієї доби, повідомляє територіальний орган (підрозділ) Національної поліції України, принаймні одного з батьків або інших законних представників малолітньої чи неповнолітньої особи, яка стала стороною булінгу (цькування).

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №451126 від 08.04.2025 ОСОБА_3 поставлено у провину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 173-4 КУпАП, а саме те, що вона перебуваючи на посаді директора КЗ ССР «Ліцей ім. Г. України М. Паньківа» не повідомила уповноважений підрозділ органу Національної поліції України про випадки булінгу учасника освітнього процесу, а саме малолітнього Бенторкі Закарія, учня 6-В класу, встановлено, що матір останнього зверталася до навчального закладу з письмовими заявами щодо вчинення булінгу відносно її сина.

Проте, суть адміністративного правопорушення викладена без конкретизації об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 173-4 КУпАП, зокрема, в протоколі не повністю розкрито суть правопорушення, не зазначено дати його вчинення.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний встановити: місце, час та спосіб вчинення правопорушення.

У судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що законний представник ОСОБА_2 подавала до навчального закладу заяви про випадки вчинення булінгу стосовно її сина ОСОБА_6 , і такі заяви датовано: 23.09.2024, 02.10.2024, 07.10.2024, 09.10.2024, 29.11.2024 (а.с. 18-23).

Однак, з наявного у матеріалах справи протоколу залишається незрозумілим, стосовно яких заяв директором навчального закладу ОСОБА_3 не було повідомлено уповноважений підрозділ органу Національної поліції України про випадки булінгу учасника освітнього процесу - Бенторкі Закарія. Уповноважена на складення протоколу особа, не зазначає дати вчинення правопорушення.

Крім того до матеріалів справи не долучено посадової інструкції та наказу про призначення ОСОБА_3 на посаду директора ліцею.

Протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.

Водночас суд не може вийти за межі такого обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

За приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Неналежне оформлення матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення, а саме відсутність конкретизації наведених вище даних, позбавило суд можливості об`єктивно встановити обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, та прийняти законне рішення.

На переконання апеляційного суду, без усунення зазначених недоліків зробити однозначний висновок щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_3 не є можливим, відтак неповнота даних є істотною і апеляційний суд не наділений повноваженнями таку усунути.

За змістом ст. 278 КУпАП, при виявленні недоліків в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, або в інших матеріалах, що перешкоджають або унеможливлюють об`єктивний розгляд справи, особа, що провадить підготовку до розгляду справи, повертає матеріали справи відповідному правоохоронному органу, що порушив провадження в адміністративній справі, на дооформлення.

Верховним Судом України визнано правильною практику тих судів, які вмотивованими постановами повертають відповідному правоохоронному органу для належного, додаткового оформлення протоколи про адміністративні правопорушення, складені без додержання вимог ст. 256 КУпАП (п.24 постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року № 14; п.16 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №10).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Без належного оформлення протоколу про адміністративну правопорушення, неможливо постановити законне і обґрунтоване рішення, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з поверненням матеріалів до ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області для доопрацювання, після усунення яких справа про адміністративне правопорушення, підлягає подальшому направленню до місцевого суду для її розгляду по суті.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 червня 2025 року, якою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 173-4 КУпАП, скасувати.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 173-4 КУпАП, відносно ОСОБА_3 повернути до ЛРУП №2 ГУ НП для доопрацювання через Пустомитівський районний суд Львівської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.