справа № 631/926/25
провадження № 3/631/509/25
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 вересня 2025 року селище Нова Водолага
Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Тетяна Михайлівна, розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
До Нововодолазького районного суду Харківської області від відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області надійшов адміністративний матеріал, складений відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 421482, складеного 13 серпня 2025 року поліцейським офіцером громади СВГ відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Струповим Дмитром Олександровичем, убачається, що 13 серпня 2025 року о 08 годині 55 хвилин в Харківській області, Харківський район, селище Нова Водолага, по вулиці Володимира Вернадського (колишня Лермонтова), поблизу будинку № 20, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 2121», державний номерний знак НОМЕР_2 , з причепом з державним номерним знаком НОМЕР_3 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами відповідно до постанови головного державного виконавця Нововодолазьким відділом державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції «Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами» в рамках виконавчого провадження № 53304020 від 03 квітня 2024 року. Від керування транспортним засобом згідно статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення водій відсторонений.
Як зазначено у протоколі, своїми діями ОСОБА_1 порушив статтю 15 Закону України «Про дорожній рух», за що передбачена відповідальність за частиною 3 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення.
28 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся на адресу суду з заявою, що була зареєстрована за вхідним № 5149/25-вх., відповідно до якої просив судове засідання, призначене на 04 вересня 2025 року, провести за його відсутності, проте взяти до уваги його пояснення, відповідно до яких останній повідомив, що вчасно не повідомив виконавчу службу про те, що він сплатив заборгованість по аліментах, про те, що він обмежений у праві керування транспортними засобами не знав. Зазначив, що вину визнає. До заяви ОСОБА_1 додав копію постанови про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, прийнятої 14 серпня 2025 року головним державним виконавцем Нововодолазького відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Замлєлою Юлією Олександрівною в рамках виконавчого провадження № 53304020.
З цього приводу суддя вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суди повинні неухильно виконувати вимоги статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Конвенції, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.
Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.
Положеннями статті 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено п`ятнадцятиденний строк розгляду справ про адміністративні правопорушення, при цьому частина 2 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначає кінцеві строки притягнення осіб до адміністративної відповідальності, які становлять три місця з вчинення правопорушення.
З огляду на що, виходячи з вище зазначених правових норм та беручи до уваги те, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у її відсутність, адже (з огляду на викладене в сукупності) розгляд суддею/судом цієї справи за відсутності указаної сторони здійснюється на підставі загальних засад і відповідає конституційному принципу верховенства права. Це не призведе до обмежень прав і свобод людини і громадянина, а забезпечить оперативний і об`єктивний судовий контроль на виконання завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення, визначених у статті 1 вказаного Кодексу. Тим більше, що положення статті 268 Кодексу України про адміністративні не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за статтями 126 Кодексу України про адміністративні за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Суддя, вивчивши заяву особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та надані письмові пояснення, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.
Положення частини 1 та 2 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до приписів частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення (проступок) це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення).
Положеннями статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 та 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Водночас, положеннями статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюються Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху), пункт 1.3 яких передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Приписами пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.
У частині 10 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобам встановлена у статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Так, частиною 3 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення якої інкримінується ОСОБА_1 передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
На підтвердження провини ОСОБА_1 працівниками відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області надані наступні докази, які безпосередньо були досліджені у судовому засіданні, а саме:
протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 421482, складений 13 серпня 2025 року поліцейським офіцером громади СВГ відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Струповим Дмитром Олександровичем, у якому зафіксовано, що 13 серпня 2025 року о 08 годині 55 хвилин в Харківській області, Харківський район, селище Нова Водолага, по вулиці Володимира Вернадського (колишня Лермонтова), поблизу будинку № 20, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 2121», державний номерний знак НОМЕР_2 , з причепом з державним номерним знаком НОМЕР_3 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами відповідно до постанови головного державного виконавця Нововодолазьким відділом державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції «Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами» в рамках виконавчого провадження № 53304020 від 03 квітня 2024 року. Від керування транспортним засобом згідно статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення водій відсторонений. Вказаний протокол складений у присутності ОСОБА_1 та містить його особистий короткий підпис із наданням власноручних пояснень «згоден» (а. с. 2);
рапорт поліцейського офіцера громади СВГ відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Дмитра Струпова, який 13 серпня 2025 року доповів тимчасово виконуючому обов`язки начальника відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області підполковнику поліції Роману Пеленчуку, що 13 серпня 2025 року близько 08 години 55 хвилин ним спільно з поліцейським офіцером громади старшим лейтенантом поліції Пашковим Ю. О., здійснювалося патрулювання по вулиці Вернадського в селищі Нова Водолага Харківського району Харківської області. Під час руху на службовому автомобілі було помічено автомобіль марки «ВАЗ 2121», державний номерний знак НОМЕР_4 , з причепом НОМЕР_5 , водій якого рухався на транспортному засобі, який мав технічну несправність, а саме на транспортному засобі було відсутнє праве дзеркало заднього виду. Після чого було прийнято рішення про зупинку даного транспортного засобу згідно пункту 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» за допомогою гучномовця, звукової сирени та проблискових маячків. Водію була повідомлена причина зупинки та запропоновано надати посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Після чого було встановлено анкетні дані водія, згідно посвідчення водія НОМЕР_6 від 29 липня 2003 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено, що останній не мав полісу страхування на причеп. Також в ході перевірки ОСОБА_2 , за даними ІПНП було встановлено, що останній тимчасово обмежений в праві керування транспортними засобами згідно постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника, виконавче провадження № 53304020 від 03 квітня 2024 року, ініціатор: Нововодолазький відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області (а. с. 3);
копію постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5467565, прийняту 13 серпня 2025 року, поліцейським офіцером громади СВГ відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Струповим Дмитром Олександровичем, відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень 00 копійок за те, що останній 13 серпня 2025 року о 08 годині 55 хвилин в Харківській області, Харківський район, селище Нова Водолага, по вулиці Володимира Вернадського (колишня Лермонтова), поблизу будинку № 20, керував транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 2121», державний номерний знак НОМЕР_2 , з причепом з державним номерним знаком НОМЕР_3 , на якому було відсутнє праве дзеркало заднього виду та не було полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 7).
З цього приводу слід зазначити, що порядок виконання судових рішень врегульовано нормами Закону України «Про виконавче провадження», частина 1 статті 28 якого обумовлює, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Постанови, зазначені у пунктах 1 4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Постанови, зазначені у пунктах 1 4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п`ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені. У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1 4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом..
З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 обізнаний про наявність виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів, яке перебуває на виконанні у Нововодолазькому відділі державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з 30 січня 2017 року, оскільки останнім у своїх поясненнях даний факт не оспорювався. А отже, під час зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції 13 серпня 2025 році, останній беззаперечно був обізнаний про наявність цих стягнень та повинен був цікавитись наслідками не сплати аліментів.
Відповідно до статті 8 Закону Україна «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово. Сторони виконавчого провадження мають повний доступ до провадження, адже після відкриття виконавчого провадження кожній із сторін державним виконавцем рекомендованим листом з повідомленням надсилається постанова про відкриття провадження, яка містить індикатор доступу до виконавчого провадження, що дає можливість ознайомитись із діями виконавця, а також усіма документами виконавчого провадження.
З огляду на викладене вбачається, що ОСОБА_1 мав можливість знайомитися з усіма матеріалами виконавчого провадження, що перебуває на виконанні у Нововодолазькому відділі державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та знати про наявність постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, а також, як було вказане вище, повинен був цікавитись наслідками не сплати аліментів.
Також у судовому засіданні був досліджений диск з відеозаписами, що долучені до матеріалів справи, на яких відображено перебіг подій, що мали місце 13 серпня 2025 року, зокрема, як о 08 годині 55 хвилин рухається автомобіль марки «ВАЗ 2121», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , з причепом з державним номерним знаком НОМЕР_3 , який зупиняють працівники поліції. Після зупинки вказаного транспортного засобу, працівник поліції повідомив про причину зупинки, а саме, що на транспортному засобі відсутнє праве дзеркало заднього виду та попрохав водія надати посвідчення, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Особу водія було встановлено як ОСОБА_1 . В ході спілкування з водієм та при перевірці бази ІПНП було встановлено, що постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, прийнятою 03 квітня 2024 року головним державним виконавцем Нововодолазького відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Замлєлою Ю. О., ОСОБА_1 було обмежено у праві керування транспортними засобами. При цьому, ОСОБА_1 не заперечував щодо його обізнаності з вказаним виконавчим провадженням, яке стосується стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Працівник поліції у телефонному режимі поспілкувався з головним державним виконавцем Нововодолазького відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Замлєлою Ю. О., яка повідомила, що постанова про обмеження у праві керування ОСОБА_1 транспортними засобами, прийнята 03 квітня 2024 року, на даний час є чинною, останній досі має заборгованість зі сплати аліментів, останній платіж був здійснений у січні місяці. Після чого працівниками поліції у відношенні ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Вищевказані файли, окрім іншого, містять записи про роз`яснення водієві інспектором поліції прав та обов`язків, передбачених Конституцією України та Кодексом України про адміністративне правопорушення, а також процес притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесення постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5467565.
При цьому з вищевказаних відеозаписів вбачається, що ніякого фізичного чи психологічного тиску з боку працівників поліції до ОСОБА_1 застосовано не було.
Будь-яких порушень при проведенні фіксації вчиненого адміністративного правопорушення та збирання доказів, судом не встановлено. Відеозапис працівниками поліції вівся безперервно. Підстав уважати, що відеозаписи, які долучені до матеріалів справи, є змонтовані з метою неправомірного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у суду немає та останнім не доведено. Ознак фальсифікації вказані записи не містять. До того ж, на відеозаписах чітко зафіксовані обставини справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення, а саме: керування ОСОБА_1 транспортним засобом, будучи обмеженим у праві керування транспортними засобами.
Долучені до матеріалів справи відеозаписи не суперечать вимогам статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення та сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, так як не містить ознак фальсифікації та фабрикації; на цих записах відображено подію, що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення та інших документах.
Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Однак, ОСОБА_1 не скористався своєю процесуальною можливістю та не звернувся із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі.
Також, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 подавалася заява у порядку, передбаченим чинним Кримінальним процесуальним кодексом України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу відносно нього за частиною 3 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Як й не надано доказів того, що ОСОБА_1 звертався до суду в порядку, передбаченому нормами Кодексу адміністративного судочинства України, щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції.
В цілому протокол про адміністративне правопорушення складений з дотриманням вимог статтей 254 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, будь-яких істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.
Також суддя бере до уваги, що Верховний Суд у постанові від 06 липня 2021 року у справі № 720/49/19 зауважив, що за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.
У даній справі суд вважає такий підхід правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.
Безумовно, істотне порушення фундаментальних прав і свобод особи не може бути терпимим у правосудді, і суди мають протистояти таким порушенням для того, щоб органи правопорядку не перетворили такі методи у звичайну практику. Водночас порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті правопорушення і покаранні винуватця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.
Разом з тим в цій справі не установлено факту істотного порушення указаних положень щодо алгоритму дій працівників поліції та фундаментальних прав і свобод порушника.
Що стосується посилань ОСОБА_1 на те, що він не знав про встановленні відносно нього обмеження у праві керування транспортними засобами, то суд ставиться до них критично, оскільки згідно відомостей досліджених відеозаписів, ОСОБА_1 добре розумів, що стосовно нього встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами та він розумів наслідки складання протоколу про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Крім того, згідно зі статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Отже, ОСОБА_1 мав право і повинен був цікавитись ходом виконавчого провадження та результатами окремих процесуальних дій державного виконавця щодо нього, в тому числі і винесенням постанови про скасування раніше встановленого тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом.
Таким чином, керуючи транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 2121», державний номерний знак НОМЕР_2 , з причепом з державним номерним знаком НОМЕР_3 , 13 серпня 2025 року о 08 годині 55 хвилин у селищі Нова Водолага Харківського району Харківської області по вулиця Вернадського Володимира, ОСОБА_1 був обізнаний про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів та усвідомлював про можливість прийняття державним виконавцем постанови про обмеження його, як боржника, у праві керування транспортними засобами, оскільки передумовою прийняття постанови державним виконавцем про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами слугувало те, що він не здійснював необхідних виплат на виконання свого обов`язку по сплаті аліментів протягом останніх шести місяців.
Відтак, свідомо ухиляючись від виконання свого обов`язку по сплаті аліментів, ОСОБА_1 повинен був очікувати накладення на нього відповідних санкцій (обмежень), передбачених статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Виходячи з наведеного, доводи ОСОБА_1 мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
При цьому, долучена до матеріалів справи копію постанови про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, прийнята 14 серпня 2025 року головним державним виконавцем Нововодолазького відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Замлєлою Юлією Олександрівною в рамках виконавчого провадження № 53304020, не спростовує наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки вказана постанова було винесена державним виконавцем 14 серпня 2025 року, в той час як факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом зафіксовано 13 серпня 2025 року.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам статті 15 Закону України «Про дорожній рух», а отже в діях останнього міститься склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 3 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Доказів на спростування даних, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення судді не надано.
При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд враховує таке.
Згідно з частиною 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При накладенні стягнення за адміністративне правопорушення, суддя враховує характер його вчинення, ступінь вини, майновий стан, особу правопорушника, а також наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність.
В силу пункту 1 частини 1 статті 34 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя визнає обставиною, яка пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 щире розкаяння винного.
Обставин, що обтяжують відповідальність, відповідно до статті 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддею не вбачається. Майнової шкоди проступком не заподіяно.
Вирішуючи питання щодо міри адміністративного стягнення, яке необхідно призначити ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Адміністративна відповідальність має подвійну мету захист правопорядку і виховання громадян у дусі поваги до закону та правил співжиття. Зазначену мету можна конкретизувати через дві основні функції адміністративної відповідальності.
Перша репресивно-каральна («штрафна») полягає в тому, що адміністративна відповідальність є, по-перше, актом відплати держави правопорушнику, а по-друге, - засобом, який попереджає нові правопорушення.
Друга функція запобіжно-виховна тісно пов`язана з попередньою. Вона покликана забезпечити формування в адресатів адміністративно-правових норм мотивів, які б спонукали їх дотримуватись вимог законів, поважати права і законні інтереси інших осіб.
Тобто, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, що і матиме місце в цій ситуації.
Відтак, керуючись принципом верховенства права, з урахуванням вимог статей 33, 245, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою запобігання вчинення у подальшому нових правопорушень та досягнення мети адміністративного покарання, беручи до уваги характер скоєного адміністративного правопорушення, особу правопорушника та ступень його вини, суддя вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції частини 3 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з урахуванням вимог статтей 34 та 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Саме ця міра покарання, на думку суду, буде достатньою для виправлення порушника та запобігання вчинення ним нових адміністративних правопорушень.
В порядку частини 5 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд вирішує питання про стягнення судового збору з особи, на яку накладається адміністративне стягнення.
Відповідно до вимог статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Згідно з частиною 1 та пунктом 5 частини 2 статті 4 Закону України № 3674-VI від 08 липня 2011 року «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у сумі, яка дорівнює 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому він справляється.
Статтею 7 Закону України від 19 листопада 2024 року № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 3028 гривень 00 копійок.
В зв`язку з вищевикладеним, слід стягнути із ОСОБА_1 судовий збір по справі про адміністративне правопорушення у розмірі 605 гривень 60 копійок, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.
На підставі викладеного вище, керуючись статтями 7, 9, 23, 34, 35, 40-1, частиною 3 статті 126, 245, 256, 268, 277, 279, 280, 283 285, частиною 2 статті 287 та статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк ТРИ місяця.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку, у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Т. М. Трояновська