Номер провадження: 33/813/1659/25
Номер справи місцевого суду: 946/5178/25
Головуючий у першій інстанції Бальжик О. І.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.07.2025 року, якою,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП,

встановив:

оскарженою постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 605,60 гривень.

Згідно з оскаржуваною постановою, 08.07.2025 року, о 00 год. 30 хв., на відстані близько 1100 метрів від прикордонного знаку №1376, 950 метрів від лінії державного кордону, на напрямку с.Дунайське (Україна) Пардіна (Румунія) ділянка відповідальності впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) виявлено громадянина ОСОБА_1 , який у складі групи осіб мав намір та здійснив спробу незаконного перетину державного кордону поза пунктом пропуску без документів на право перетину державного кордону з України в Румунію, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про Державний кордон України», відповідальність за що передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову та закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що суддя місцевого суду безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, не врахував відсутність складу адміністративного правопорушення, оскільки він не мав наміру на незаконний перетин державного кордону, а прямував у гості до свого товариша ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Апелянт стверджує, що вони з товаришем ОСОБА_2 були затримані нарядом прикордонників на в`їзді до села Дунайське, Ізмаїльського району, Одеської області, куди вони разом прямували на автомобілі за місцем проживання ОСОБА_2 , при цьому, подія відбувалася 07.07.2025 року о 23 год. 45 хв. Факт проживання ОСОБА_2 підтверджується відміткою про зареєстроване місце проживання в його паспорті громадянина України, зокрема за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, апелянт зазначає, що відносно ОСОБА_2 було складено аналогічний протокол про адміністративне правопорушення, з аналогічним складом, однак постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.07.2025 року (справа №946/5180/25) провадження по справі закрито, у зв`язку події та складу адміністративного правопорушення.

Також ОСОБА_1 зазначає, що не мав можливості прибути до місцевого суду на розгляд справи, оскільки відразу після складання протоколу був мобілізований до лав ЗСУ.

Апеляційний розгляд проведено без участі ОСОБА_1 , оскільки будучи повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, останній до суду не з`явився та подав клопотання про розгляд справи без його участі.

За таких обставин суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що місцевим судом при прийнятті рішення за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП зазначених вимог закону належним чином дотримано не було, з огляду на таке.

За змістом ст.ст. 254 , 256 КУпАП протокол об адміністративне правопорушення є найважливішим процесуальним документом в якому фіксується сутність вчиненого правопорушення, який у свою чергу є підставою для подальшого провадження справи у суді. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Наведені обставини дають право уповноваженій особі складати протокол про адміністративні правопорушення невідкладно після вчинення правопорушення, а також за наявності даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому, зокрема його суб`єктивної та об`єктивної сторони.

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУПАП.

На підтвердження доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, місцевий суд послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №374644 від 08.07.2025 року (а.с. 1), рапорт інспектора прикордонної служби від 08.07.2025 року (а.с. 2), фото таблицю до протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №374644 від 08.07.2025 року (а.с. 7), схему затримання правопорушника на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) від 08.07.2025 року (а.с. 8).

Згідно протоколу ПдРУ №374644 від 08.07.2025 року, 08.07.2025 року, о 00 год. 30 хв., на відстані близько 1100 метрів від прикордонного знаку №1376, 950 метрів від лінії державного кордону, на напрямку с.Дунайське (Україна), Пардіна (Румунія) ділянка відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) прикордонниками наряду «Прикордонний патруль» виявлено громадянина України ОСОБА_1 , у складі групи осіб, який мав намір та здійснив спробу незаконного перетину державного кордону поза пунктом пропуску без документів на право перетину державного кордону з України в Румунію, чим своїми діями порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про Державний кордон України», відповідальність за що передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП, тобто, вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Рапорт інспектора прикордонної служби від 08.07.2025 року (а.с. 2), на який послався місцевий суд, містить аналогічні відомості про обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення ПдРУ №374644 від 08.07.2025 року.

На фото таблиці до протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №374644 від 08.07.2025 року (а.с. 7) зображено двох чоловіків у супроводі двох прикордонників на невизначеній ділянці місцевості.

Схема виявлення правопорушника на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) від 08.07.2025 року (а.с.8) містить помітки про ділянку територіально наближену до села Дунайське на якій було виявлено особу.

Диспозиція ч.2 ст.204-1 КУпАП передбачає перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 2 ст. 204-1 КУпАП полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, зокрема вчинені групою осіб.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Відповідно, досліджуючи докази по даній справі, суд повинен встановити чи мала особа намір здійснити спробу на перетинання державного кордону України у незаконний спосіб.

Охорона державного кордону України є невід`ємною складовою загальнодержавної системи захисту державного кордону і полягає у здійсненні Державною прикордонною службою України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах, а також Збройними Силами України у повітряному та підводному просторі відповідно до наданих їм повноважень заходів з метою забезпечення недоторканності державного кордону України.

Державний кордон України це лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, визначає межі державної території України, просторові рубежі дії державного суверенітету України. Охороною Державного кордону України займається Державна прикордонна служба України.

З матеріалів провадження вбачається, що на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , відповідальними особами державної прикордонної служби надано: протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №374644 від 08.07.2025 року; рапорти інспекторів прикордонної служби від 08.07.2025 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також рапорт офіцера ГОРВ від 08.07.2025 року ОСОБА_5 про обставини правопорушення; фото таблицю до протоколу про адміністративне правопорушення; схема затримання правопорушника на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) від 08.07.2025 року.

Разом з тим, посадовою особою, яка складала відповідні матеріали та збирала докази по справі, не надано беззаперечних доказів щодо наявності умислу особи, які б свідчили про безпосередню спробу перетину кордону.

Апеляційний суд звертає увагу, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення та рапорти службових осіб, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні вказаного вище адміністративного правопорушення.

Матеріали провадження не містять будь-яких доказів на спростування доводів апелянта щодо відсутності умислу здійснення спроби на незаконний перетин державного кордону та прямування до місця мешкання товариша ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, доводи ОСОБА_1 відносно того, що подія мала місце на в`їзді до села Дунайське, Ізмаїльського району, Одеської області, куди вони з товаришем ОСОБА_2 прямували, підтверджуються схемою виявлення правопорушника на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) від 08.07.2025 року (а.с.8), яка містить помітки про ділянку, територіально наближену до села Дунайське, на якій було виявлено особу.

Водночас жоден з доказів, покладених місцевим судом в основу оскаржуваної постанови не підтверджує факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, зокрема наявності у нього умислу на перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.

За наведених обставин, апеляційний суд констатує, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достатні та допустимі докази на підтвердження факту незаконної спроби ОСОБА_1 перетнути державний кордон України поза межами пункту пропуску через державний кордон України за викладеними в протоколі обставинами.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію Суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Апеляційний суд також враховує рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуз і Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 (п. 146), в якому зазначено, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, суди не почали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй у вину; всі сумніви щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, а саме умисел на спробу незаконного перетину державного кордону поза пунктами пропуску через державний кордон України, групою осіб.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на наведене, досліджені апеляційним судом докази, які вказують на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова місцевого суду скасуванню, із закриттям провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.07.2025 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський