ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2285/25 Справа № 189/1822/25 Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К. С. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Атаманюка І.Л. на постанову Покровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст.124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.,

за участю:

захисника ( в режимі відеоконференції) Атаманюка І.Л.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Покровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2025 року водій ОСОБА_1 16 травня 2025 року о 13:20 годині по вул. Центральній у с.Левадне, керуючи автомобілем ВАЗ210931, д.н. НОМЕР_1 , під час зустрічного роз`їзду не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем Тойота Авенсіс, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані, як порушення вимог п.13.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність заст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки справу було розглянуто за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та його захисника, по суті просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі через відсутність складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення та схема до нього не містять жодних підтверджень обставин, щодо порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.13.3 ПДР України, а саме недотримання останнім безпечного інтервалу під час зустрічного роз`їзду, що призвело до зіткнення із автомобілем Тойота. Наголошує на тому, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження. Звертає увагу на те, що в порушення вимог щодо всебічності та повноти судового розгляду, без надання стороні захисту можливості надати докази, суд розглянув справу та прийняв незаконну постанову.

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, у зв`язку з чим апеляційний перегляд здійснено за відсутності вказаних осіб.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 04 червня 2025 року за відсутності учасників справи. З матеріалів справи слідує, що апеляційна скарга подана до суду першої інстанції 11 серпня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що оскаржувана постанова винесена за відсутності учасників справи, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання та поновлення строку на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений не з вини апелянта, і розцінює обставини, на які він посилається, як поважні.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, в порушення вищезазначених вимог закону суд першої інстанції належним чином не з`ясував обставини щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

До матеріалів справи не долучено жодних доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, на підтвердження обставин, викладених у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, ОСОБА_1 інкриміновано порушення вимог п. 13.3 ПДР, відповідно до якого під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Зі змісту наведеного пункту ПДР можна зробити висновок про те, що він покладає на водіїв обов`язок обрання такого інтервалу між транспортними засобами, який би забезпечував безперешкодний їх рух або в зустрічному напрямку (роз`їзд) або під час руху паралельно (супутній напрям руху). Тобто, фактично даним пунктом регламентовано поведінку водіїв в момент їх руху.

В той же час, з огляду на вищевикладені вимоги ПДР, оцінивши зміст схеми місця ДТП з місця дорожньо-транспортної пригоди, можна зробити висновок, що схема місця ДТП, яка додана до матеріалів справи, не містить даних щодо напрямку руху учасників дорожньо-транспортної пригоди, механізму виникнення дорожньо-транспортної пригоди, вчинення водіями будь-яких маневрів, місце зіткнення довільно зазначено поліцейським, тому неможливо стверджувати, що з чиєї саме вини відбулось зіткнення, отже апеляційний суд не може визнати вказану схему в якості належного доказу порушення водієм ОСОБА_1 п.13.3 ПДР України.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що наявний у матеріалах справи рапорт працівника поліції не може слугувати беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові ВСУ від 20 травня 2020 року у справі № 524/5741/16-а.

При цьому, судом першої інстанції розглянуто справу про адміністративне правопорушення без учасників судового провадження, що призвело до неповного з`ясування обставин справи про адміністративне правопорушення.

Аналізуючи зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази у їх сукупності, апеляційний суд прийшов до висновку, що обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №332252 від 16 травня 2025 року, не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, які б свідчили про порушення ОСОБА_1 п.13.3 ПДР України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої протокол про адміністративне правопорушення не встановлює імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (справа «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» («Ірландія проти Сполученого Королівства»).

У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду першої інстанції, апеляційний суд приходить висновку, що наявними у справі доказами не доведено наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокату Атаманюку І.Л. строк на апеляційне оскарження постанови Покровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Атаманюка І.Л. задовольнити.

Постанову Покровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП скасувати.

Винести нову постанову, якою на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот