єдиний унікальний номер справи 546/850/25
номер провадження 3/546/311/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Романенко О.О.,

за участі секретаря судового засідання Захарченко Л.Я.,

захисника адвоката Євдокимова Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Решетилівка у залі суду протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та матеріали справи додані до нього щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, РНОКПП НОМЕР_1 , відомостей про притягнення до адміністративної відповідальності протягом року не надано,

в с т а н о в и в:

27.08.2025 до Решетилівського районного суду Полтавської області від УПП в Полтавській області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення за ознаками ч.1 ст.122-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 за фактом невиконання вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу 20.08.2025.

Відповідно до протоколу серії ЕПР1 № 429165 від 20.08.2025, 20.08.2025 о 19:39:00 год, складеного інспектором 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції капітаном поліції Коваленком М.О., 20.08.2025 о 19:39:00 в м. Решетилівка, дорога Київ-Харків-Довжанський М03 306 км, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Fiat Ducato, д.н.з. НОМЕР_2 (не належить даному транспортному засобу, винесено постанову ЕНА5532329), власником транспортного засобу є військова частина НОМЕР_3 , не виконав вимогу поліцейського про зупинення транспортного засобу, яким він керував, яка була подана за допомогою сигнального диска з червоним сигналом та світлоповертачем, вказуючи на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки, і продовжив рух. У подальшому транспортний засіб було зупинено шляхом переслідування на службовому транспортному засобі поліції за допомогою спеціальних світлових та звукових приладів на автодорозі М03 Київ-Харків-Довжанський 309 км.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.4, 8.9б ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122-2 КУпАП.

У судове засідання для розгляду справи про адміністративне правопорушення, призначене на 02.09.2025, ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання та шляхом направлення SMS-повістки (а.с.10). Також, про розгляд справи повідомлена належним чином працівником поліції при складанні протоколу, у якому в графі 12 наявний особистий підпис ОСОБА_1 , де зазначено, що розгляд справи відбуватиметься у Решетилівському районному суді Полтавської області 02.09.2025 о 09:30 год (а.с.1).

27.08.2025 від захисника ОСОБА_1 адвоката Євдокимова Д.А., через електронний кабінет Електронного суду до суду надійшло клопотання про перенесення розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та місцем реєстрації транспортного засобу, а саме до Голосіївського районного суду м. Києва.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 . Окрім того, транспортний засіб, яким керував мій підзахисний, належить Збройним Силам України та зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, який після отримання інвалідності внаслідок бойового поранення повернувся на військову службу та наразі є діючим військовослужбовцем. В зв`язку з цими обставинами, а саме станом здоров`я та виконанням службових обов`язків, у нього немає об`єктивної можливості брати участь в судовому розгляді справи в Решетилівському районному суді Полтавської області.

27.08.2025 через електронний кабінет Електронного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Євдокимова Д.А., про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Постановою суду від 29.08.2025 задоволено клопотання захисника адвоката Євдокимова Дмитра Андрійовича, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

01.09.2025 від захисника ОСОБА_1 адвоката Євдокимова Д.А., через електронний кабінет Електронного суду до суду надійшло клопотання про долучення доказів.

01.09.2025 від захисника ОСОБА_1 адвоката Євдокимова Д.А., через електронний кабінет Електронного суду до суду надійшли заперечення на протокол.Захисник вважає, що протокол є незаконним та був складений працівниками поліції безпідставно, так як подія адміністративного правопорушення відсутня, в діях ОСОБА_1 відсутній склад відповідного адміністративного правопорушення, а поліцейські допустили грубе порушення процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченої положеннями КУпАП. В зв`язку з цим захисник вважає, що провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з таких підстав.

ОСОБА_1 , будучи діючим військовослужбовцем та рухаючись службовим транспортним засобом Збройних Сил України під час виконання обов`язків військової служби та особливого завдання командування, рухався автомобільною дорогою М-03 Київ-Харків- Довжанський, тобто по міжнародній автомагістралі М03, яка має багато смуг руху, насичений рух та велику кількість транспортних засобів на ній.

Окрім цього, ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи внаслідок бойового поранення, що також могло впливати на рівень концентрації його уваги на дорозі.

Будучи зосередженим на виконанні обов`язків військової служби та особливого завдання командування, ОСОБА_1 не бачив ані працівників поліції, ані нібито поданого ними сигналу про зупинку транспортного засобу і зрозумів, що за ним їдуть працівники поліції, лише згодом, коли побачив позаду поліцейський автомобіль із світловими та звуковими сигналами та одразу ж зупинився на його вимогу.

Таким чином, ОСОБА_2 як добросовісний водій одразу ж зупинився на вимогу працівників поліції, подану світловими та звуковими сигналами автомобіля. Однак, жодних вимог працівників поліції, нібито поданих жезлом з одночасним вказуванням на автомобіль та місце зупинки, ОСОБА_2 не бачив, оскільки працівників поліції просто не помітив.

Таким чином, на думку захисника, зміст протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи, а зазначена у ньому фабула про умисну незупинку водія на вимогу поліцейського, подану жезлом, не відповідає дійсності і вочевидь є просто вигадкою працівників поліції.

Викладені обставини, а саме той факт, що ніяких поліцейських в кущах при дорозі, які б подавали транспортному засобу сигнал про зупинку, не було, як зазначає захисник, можуть як свідки підтвердити інші військовослужбовці, які знаходились у відповідному транспортному засобі.

Таким чином, на думку адвоката, відсутня сама подія адміністративного правопорушення, оскільки ніякої вимоги жезлом про зупинку транспортного засобу працівники поліції ОСОБА_1 як водію транспортного засобу взагалі не подавали, а в діях водія ОСОБА_1 був відсутній умисел, тобто в справі відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення.

Окрім цього, у своїх запереченнях захисник зазначає, що навіть якщо припустити, що ОСОБА_2 побачив би вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, подану жезлом, що не відповідає дійсності, оскільки такої вимоги він не бачив, сам факт виконання військовослужбовцем на військовому транспортному засобі обов`язків військової служби та особливого завдання командування з переміщення в режимі конспірації певних об`єктів є однозначним проявом вчинення дій з усунення небезпеки, яка загрожує державному порядку та національній безпеці, інтересам оборони держави, тобто крайньої необхідності. Така крайня необхідність не могла бути усунута іншими засобами та можлива відвернута шкода при якій є багатократно більшою за гіпотетичну заподіяну невідомо кому шкоду внаслідок розмахування поліцейським, який вибіг з придорожніх кущів, своїм жезлом та необхідності поліцейським, спокійне життя яких захищають військовослужбовці, сісти в патрульний автомобіль і проїхати 1-2 кілометри з метою подання сигналу про зупинку транспортного засобу.

Також, захисник стверджує, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення поліцейські належним чином не ознайомили водія з його правами та обов`язками, місцем і часом розгляду справи, про що свідчить відсутність підпису водія в п. 13 протоколу та відсутність відмітки поліцейського про відмову водія від такого підпису, та не надали можливості водію викласти свої письмові пояснення , про що свідчить відсутність підпису водія п. 14 протоколу та відсутність відмітки поліцейського про відмову водія від такого підпису.

Таким чином, на думку адвоката, протокол про адміністративне правопорушення було складено з грубим порушенням вимог ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, а отже вказаний протокол є недійсним як складений з грубими процесуальними порушеннями.

Враховуючи вищевикладене, захисник просить провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 122-2 КУпАП закрити за відсутністю події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення в його діях.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Євдокимов Д.А., в судовому засіданні зазначив, що позиція сторони захисту викладена в письмових поясненнях, які адвокат направив до суду раніше.

Додатково пояснив, що працівниками поліції не здійснювали вимоги зупинити автомобіль, на автодорозі було багато фур, самих працівників поліції видно не було. Зазначив, що працівники поліції з поліцейською палицею вибігли з кущів при дорозі, тому їх не було видно. Вважав, що в матеріалах справи, а саме в відеозаписах, відсутній зафіксований факт керування та зупинки транспортним засобом ОСОБА_3 .

Звертав увагу суду на докази того, що станом на дату та час вчинення адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 як військовослужбовець виконував бойове завдання, що підтверджується на даними стороною захисту доказами.

Просив закрити провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Вважав, що відеозапис доданий до матеріалів справи здійснений за допомогою відеореєстратора, підтверджує лише факт того, що працівники поліції були на автодорозі та здійснювали вимогу зупинити транспортний засіб за допомогою поліцейської палиці для невизначеного автомобіля. Даний відеозапис також не підтверджує того, що ОСОБА_1 бачив працівників поліції та відповідний сигнал про зупинку, а отже, в діях ОСОБА_1 не вбачається умислу на вчинення адміністративного правопорушення.

Захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності заявлено клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 . Окрім того, транспортний засіб, яким керував мій підзахисний, належить Збройним Силам України та зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, який після отримання інвалідності внаслідок бойового поранення повернувся на військову службу та наразі є діючим військовослужбовцем. В зв`язку з цими обставинами, а саме станом здоров`я та виконанням службових обов`язків, у нього немає об`єктивної можливості брати участь в судовому розгляді справи в Решетилівському районному суді Полтавської області.

У судовому засіданні захисник просив зняти з розгляду зазначене клопотання.

Суд протокольною постановою ухвалив на місці задовольнити клопотання захисника про зняття з розгляду клопотання захисника про передачу справи за територіальною підсудністю.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд прийшов до наступних висновків.

Частинною 1 статті 122-2 КУпАП передбачено відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Відповідно до п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Згідно з п. 8.9.б ПДР України вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На вирішення питання наявності чи відсутності у діях ОСОБА_1 порушення вимог пунктів 2.4. та 8.9б ПДР України та вчинення правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, судом досліджені наступні письмові докази, наявні в матеріалах справи:

протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 429165 від 20.08.2025. У пункті 14 протоколу в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення зазначено «не погоджуюсь з рішенням ПП у зв`язку з виконанням прямого наказу командира ба перебуваю на бойовому завдання» (а.с.1);

картку обліку адміністративного правопорушення від 20.08.2025 до протоколу серії ЕПР1 № 429165 від 20.08.2025 (а.с.2);

копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5532329 від 20.08.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягався до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 1700,00 грн (а.с.3);

довідку Служби автомобільних доріг від 24.07.2017 № 01-02/729 (а.с.4);

довідку УПП в Полтавській області від 21.08.2025 видану в тім, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно Єдиного державного реєстру МВС, отримував посвідчення водія серії НОМЕР_4 категорії А, В (а.с.5);

компакт-диск з написом « ОСОБА_4 20.08.25 ст. 122 ОСОБА_1 FRJ715» на якому міститься 2 відеозаписи. На першому відеозаписі (export-fuu99.mp4), здійсненому за допомогою нагрудної бодікамери поліцейського, зафіксовано процес спілкування ОСОБА_1 із працівниками поліції, та процес складання протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про адміністративне правопорушення за фактом перевищення допустимої швидкості та керування транспортним засобом з номерним знаком, який не належить даному транспортному засобу. На початку спілкування з працівником поліції, ОСОБА_1 відмовлявся надавати пояснення, та наполегливо намагався передати свій телефон працівникові поліції, щоб останній поспілкувався з його командиром. Під час подальшого спілкування, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності було роз`яснено його права, роз`яснено що розгляд справи відбудеться в Решетилівському районному суді Полтавської області 02.09.2025 о 09:30 год, надано можливість написати пояснення безпосередньо у протоколі. На другому відеозаписі (…23ede.mp4), здійсненому за допомогою відеореєстратора, що знаходиться в поліцейському автомобілі, зафіксовано факт керування автомобілем мікроавтобусом темного-зеленого кольору з д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , вимогу зупинки здійснену поліцейськими здійснену за допомогою сигнального диска з червоним сигналом та світлоповертачем, вказуючи на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки, невиконання водієм мікроавтобусу вимоги про зупинку, подальше переслідування працівниками поліції даного автомобіля та його зупинення за допомогою спеціальних світлових та звукових приладів (а.с.6);

копію витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17);

копію військового квитка серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 (а.с.18, 32, 39);

копію довідки ВЧ НОМЕР_6 № 216 від 22.08.2025 виданої в тім, що станом на 20.08.2025 ОСОБА_5 безпосередньо виконував обов`язки військової служби та особливе завдання командування, здійснивши переміщення з м. Київ до району виконання завдань на території Донецької області, з використанням службового транспорту Fiat Ducato, номерний знак НОМЕР_7 . З метою забезпечення вимог безпеки та конспірації на транспортному засобі тимчасово використовується номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 19, 35, 41);

роздруківку з системи ДІЯ пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 22.08.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вид пенсії: по інвалідності ІІ групи, інвалідність внаслідок війни, посвідчення дійсне до 31.07.2025 (а.с.20, 33, 38);

копію реєстраційного талону транспортного засобу серії НОМЕР_8 від 05.12.2024 автофургону Fiat Ducato, номерний знак НОМЕР_7 , 2016 року випуску, жовтого кольору. транспортний засіб належить НОМЕР_3 .Реєстраційний талон видано ВІБДР Центрального управління ВСП 9 по м. Києву Київської області) (а.с.21, 34, 40).

Щодо доводів захисника ОСОБА_1 адвоката Євдокимова Д.А., викладених у його письмових запереченнях та наданих безпосередньо у судовому засідання, суд зазначає наступне.

На думку адвоката, відсутня сама подія адміністративного правопорушення, оскільки ніякої вимоги жезлом про зупинку транспортного засобу працівники поліції ОСОБА_1 як водію транспортного засобу взагалі не подавали, а в діях водія ОСОБА_1 був відсутній умисел, тобто в справі відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення.

Під час дослідження відеофайлів, доданих до матеріалів справи, судом достовірно встановлено, що працівники поліції не знаходилися в кущах, як це зазначає захисник. Працівники поліції, знаходилися на узбіччі автодороги, що відмежована металевими відбійниками. Патрульний стоячи на автодорозі, не перешкоджаючи руху автомобілів, здійснив вимогу зупинки за допомогою сигнального диска з червоним сигналом та світлоповертачем, вказуючи на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки. Вказана подія відбулася у світлу пору доби, за відсутності навантаженого трафіку, фур чи інших автомобілів, які могли б перешкоджати видимості дій працівників поліції для правопорушника. На час здійснення вимоги про зупинку єдиним автомобілем, який рухався повз поліцейських був саме автомобіль особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Однак, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом на високій швидкості проїхав повз працівників поліції та не виконав вимоги про зупинку. Зазначене зафіксовано на другому відеозаписі (…23ede.mp4), здійсненому за допомогою відеореєстратора, що знаходився у поліцейському автомобілі.

Таким чином, доводи захисника в цій частині не знайшли свого підтвердження та спростовані дослідженими судом доказами.

Окрім цього, захисник зазначає, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи внаслідок бойового поранення, що також могло впливати на рівень концентрації його уваги на дорозі та на підтвердження зазначеного надає роздруківку з системи ДІЯ пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 22.08.2023 ОСОБА_1 .

Однак, згідно наданої захисником роздруківки з системи ДІЯ пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 22.08.2023 ОСОБА_1 , встановлено, що посвідчення дійсне до 31.07.2025. Отже, дане посвідчення станом на день вчинення даного правопорушення 20.08.2025 вже не було дійсним. Тому, вказані доводи захисника не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Щодо твердження захисника про те, що стан здоров`я ОСОБА_1 міг впливати на рівень концентрації його уваги на дорозі, суд звертає увагу на положення п.2.9.Б ПДР, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і уваг.

У своїх запереченнях захисник зазначає, що навіть якщо припустити, що ОСОБА_1 побачив би вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, подану жезлом, що не відповідає дійсності, оскільки такої вимоги він не бачив, сам факт виконання військовослужбовцем на військовому транспортному засобі обов`язків військової служби та особливого завдання командування з переміщення в режимі конспірації певних об`єктів є однозначним проявом вчинення дій з усунення небезпеки, яка загрожує державному порядку та національній безпеці, інтересам оборони держави, тобто крайньої необхідності. Така крайня необхідність, на думку адвоката, не могла бути усунута іншими засобами та можлива відвернута шкода при якій є багатократно більшою за гіпотетичну заподіяну невідомо кому шкоду внаслідок розмахування поліцейським, який вибіг з придорожніх кущів, своїм жезлом та необхідності поліцейським, спокійне життя яких захищають військовослужбовці, сісти в патрульний автомобіль і проїхати 1-2 кілометри з метою подання сигналу про зупинку транспортного засобу.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові. Крайня необхідність визначається як стан, за якого особа правомірно заподіює шкоду інтересам, що охороняються державою, щоб усунути небезпеку, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, за умови неможливості усунути цю небезпеку іншими засобами, якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності. Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Так, в постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої, повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Проте, суд критично відноситься до доводів захисника, що ОСОБА_5 діяв в стані крайньої необхідності з огляду на наступне.

ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції зазначалося, що він виконує наказ командира, та не зазначав, що виконує бойове завданні і не надав доказів на підтвердження цього.

Відповідно до наданої стороною захисту копії довідки ВЧ НОМЕР_6 № 216 від 22.08.2025 виданої в тім, що станом на 20.08.2025 ОСОБА_5 безпосередньо виконував обов`язки військової служби та особливе завдання командування, здійснивши переміщення з м. Київ до району виконання завдань на території Донецької області, з використанням службового транспорту Fiat Ducato, номерний знак НОМЕР_7 .

Окрім цього, Полтавська область, відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025, не належить до переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 здійснював переміщення з м. Київ до району виконання завдань на території Донецької області, разом з цим, безпосередньо бойового завдання на території Полтавської області не виконував, у зв`язку з чим стороною захисту не доведено належними та допустимими доказами вчинення правопорушення у стані крайньої необхідності. Сам факт руху правопорушника, як військовослужбовця, на бойове завдання не може нівелювати його обов`язок, як водія, дотримуватися ПДР, у тому числі вимоги працівників поліції здійснити зупинку.

Суд наголошує, що факт того, що правопорушник є військовослужбовцем не може нівелювати його обов`язків дотримуватися Правил дорожнього руху, тим паче під час руху в населеному пункті, розташованому на території, яка не належить до переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Тому, позиція захисту щодо вчинення адміністративного правопорушення за умов крайньої необхідності не знайшла свого підтвердження належними та допустимими доказами, а розцінюється судом як така, що направлена на уникнення правопорушником адміністративної відповідальності.

Також, захисник стверджував, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення поліцейські належним чином не ознайомили водія з його правами та обов`язками, місцем і часом розгляду справи, про що свідчить відсутність підпису водія в п. 13 протоколу та відсутність відмітки поліцейського про відмову водія від такого підпису, та не надали можливості водію викласти свої письмові пояснення , про що свідчить відсутність підпису водія п. 14 протоколу та відсутність відмітки поліцейського про відмову водія від такого підпису. Таким чином, на думку адвоката, протокол про адміністративне правопорушення було складено з грубим порушенням вимог ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, а отже вказаний протокол є недійсним як складений з грубими процесуальними порушеннями.

Разом з цим, судом достовірно встановлено що протокол серії ЕПР1 № 429165 від 20.08.2025 містить підписи водія ОСОБА_1 в пунктах 13, 16, 18 протоколу, та в пункті 14 протоколу в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення зазначено «не погоджуюсь з рішенням ПП у зв`язку з виконанням прямого наказу командира ба перебуваю на бойовому завдання». Факт роз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків, місця і часу розгляду справи, та можливість надання особистих письмових пояснень також підтверджується дослідженим судом відеозаписом (export-fuu99.mp4) з нагрудної бодікамери працівника поліції.

Таким чином, твердження захисника в цій частині не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, та спростовуються дослідженими судом доказами.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Факт вчинення вказаного правопорушення, за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, які повністю узгоджуються між собою. Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у суду підстави відсутні.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

На переконання суду, винуватість водія поза розумним сумнівом доводиться обставинами викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення та матеріалами справи в їх сукупності. Вказані докази оцінені за внутрішнім переконанням судді, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю.

Оцінивши кожен доказ окремо з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП доведена повністю доведена наявними у матеріалах справи доказами поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 33 КУпАП при призначенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, згідно ст. ст. 34, 35 КУпАП, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про накладення на порушника адміністративного стягнення, суддя враховує особу правопорушника, його поведінку під час скоєння правопорушення та після цього, відсутність обтяжуючих обставин, та той факт що правопорушник є військовослужбовцем, для виконання службових обов`язків якому потрібне посвідчення водія, та приходить до висновку про необхідність накладення на правопорушника стягнення у виді штрафу, що передбачено санкцією статті, вважаючи, що це стягнення є достатнім для виконання його мети: виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Згідно зі ст.40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Зокрема, п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні або перевірочні та спеціальні збори у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Однак, для звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» особа повинна мати статус військовослужбовця, а спір у справі повинен бути пов`язаний із проходженням нею військової служби, тобто професійною діяльністю особи, пов`язаною із обороною України.

Системний аналіз ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» і п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» дає підстави для висновку, що військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні або перевірочні та спеціальні збори, звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків, однак не звільняються від обов`язку виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №640/7310/19.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, стягується судовий збір з особи, на яку накладено адміністративне стягнення, у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином з правопорушника на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 605,60 грн.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись 33, 40-1, 221, 280, 283-285, 287, 289, 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.122-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153,00 грн (сто п`ятдесят три гривні 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Решетилівський районний суд Полтавської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У випадку несплати штрафу у п`ятнадцятиденний термін, відповідно до вимог ст. 307, 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу.

Строк пред`явлення постанови про накладення адміністративного стягнення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Реквізити для сплати штрафу - Отримувач коштів: ГУК Полтав. обл./Полтавська/21081300 Полтавська/21081300 Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) Номер рахунку (IBAN) UA 0016001 Штраф за порушення ПДР.

Реквізити для сплати судового збору - Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA 0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, у призначенні платежу платником повинно бути вказано: слова «судовий збір», Решетилівський районний суд Полтавської області код ЄДРПОУ суду: 02886137).

Суддя О.О. Романенко