ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 634/517/25 Головуючий суддя І інстанції Зимовський О.С.
Апеляційне провадження № 33/818/1374/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря Гуржія І.В,

захисника - Каніщевої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника Каніщевої В.С. на постанову судді Сахновщинського районного суду Харківської області від 27 червня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 24.05.2025 року о 08 год 06 хв. на вул. Тарасів Шлях в сел. Сахновщина Берестинського району Харківської області, керував транспортним засобом «Kia Sorento», д.н.з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляду на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я у лікаря нарколога, що підтверджується висновком №31 від 24.05.2025 року. Водія було відсторонено від права керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Каніщева В.С. просить постанову судді Сахновщинського районного суду Харківської області від 27.06.2025 стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник посилається на те, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 24.05.2025 року та висновок щодо результатів медичного огляну з метою виявлення стану сп`яніння від 24.05.2025 року містять суперечності щодо місця проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. Зазначає, що її підзахисний має проблеми зі здоров`ям після його перебування у полоні, що могло вплинути на результати огляду. Сам огляд на стан сп`яніння було проведено невстановленим технічним приладом, який не має будь-якого сертифікату та не проходив відповідних повірок.

Крім того, захисник зазначає, що матеріали цієї справи не містять направлення ОСОБА_1 до КНП «Сахновщинка ЦЛ» для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, працівниками поліції було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 не роз`ясненні його процесуальні права за ст.268 КУпАП, її підзахисного не відстороняли від керування транспортними засобами.

Також захисник зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 340103 від 24.05.2025 неправильно зазначено державний номерний знак транспортного засобу, працівниками поліції незаконно було зупинено автомобіль «Kia Sorento», д.н.з НОМЕР_1 .

Під час апеляційного розгляду захисник Каніщева В.С. також просила врахувати, що ОСОБА_1 за військово-обліковою спеціальністю є водієм та останній має намір повернутися до лав Збройних Сил України, у зв`язку з чим просила не позбавляти її підзахисного права керування транспортними засобами.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, але останній повідомлявся судом апеляційної інстанції про дату, місце та час апеляційного розгляду шляхом надсилання йому 01.08.2025 та 21.08.2025 судової повістки в електронному кабінеті.

Судом апеляційної інстанції також засобами поштового зв`язку направлялися ОСОБА_1 судові повістки на адресу його місця мешкання, які він особисто отримав, про що свідчить його особистий підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

При цьому, до початку апеляційного розгляду захисник Каніщева В.С. повідомила суду, що ОСОБА_1 відомо про місце, дату та час апеляційного розгляду, але він не може з`явитися до суду апеляційної інстанції, у звязку з чим вважала за можливе провадити апеляційний розгляд за відсутності її підзахисного, з яким узгоджена процесуальна позиція сторони захисту.

Крім того, до суду апеляційної інстанції не надходило будь-яких клопотань від самого ОСОБА_1 про відкладення апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з цим, належить врахувати, що саме захисник Каніщева В.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 та безпосередньо приймає участь під час апеляційного розгляду в режимі відеоконференції, є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Сахновщинського районного суду Харківської області від 27.06.2025.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також , згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

За таких обставини, апеляційний суд, враховуючи думку захисника Каніщевої В.С. про проведення апеляційного розгляду за відсутності її підзахисного, а також те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про місце, дату та час апеляційного розгляду, але в судове засідання не з`явився та клопотань про відкладення судового розгляду не подавав, апеляційний суд вирішив провадити апеляційний перегляд оскаржуваної постанови без участі ОСОБА_1 , але за обов`язковою участю його захисника, з урахуванням наявних відомостей у матеріалах справи та доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доводи захисника Каніщевої В.С., яка підтримала свою апеляційну скаргу в повному обсязі, а також просила не позбавляти ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку щодо необхідність відмови у задоволенні поданої апеляційної скарги, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху , передбачених п. 2.9 (а).

Згідно вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги в частині наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, а також відсутності події правопорушення, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 КУпАП.

Об`єктивна сторона правопорушення, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані сп`яніння, передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, і так само ухиленні осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП) та керує транспортним засобом.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі Порядок).

Відповідно до ч. ч. 2, 4, 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстави для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, й проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме відомості, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 340103 від 24.05.2025; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 24.05.2025 (далі направлення від 24.05.2025); висновку щодо результатів медичного огляну з метою виявлення стану сп`яніння КПН «Сахновщинська Центральна Лікарня» від 24.05.2025 рок; довідці інспектора САП Берестинського РВП ГУНП в Харківській області Мідного В. від 26.05.2025 року №29251-2025; на відеозаписі з нагрудних камер поліцейських.

Зокрема, на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, до суду надано протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 340103 від 24.05.2025, з якого вбачається, що ОСОБА_1 24.05.2025 року о 08 год 06 хв. на вул. Тарасів Шлях в сел. Сахновщина Берестинського району Харківської області, керував транспортним засобом «Kia Sorento», д.н.з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляду на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я у лікаря нарколога, що підтверджується висновком №31 від 24.05.2025 року. Водія було відсторонено від права керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (арк.4).

При цьому, зазначені вище відомості протоколу про адміністративне правопорушення також підтверджується відомостями висновку висновку щодо результатів медичного огляну з метою виявлення стану сп`яніння КПН «Сахновщинська ЦЛ» від 24.05.2025, з якого вбачається, що лікарем-наркологом встановлено, що ОСОБА_1 станом на 08 год. 35 хв. 24.05.2025 року перебував у стані алкогольного сп`яніння (арк.3).

Апеляційний суд також бере до уваги відомості акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів огляд на стан алкогольного сп`яніння, з якого вбачається, що ОСОБА_1 на місці зупинки не проводився через його відмову, але при цьому він мав ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота; почервоніння очей; нечітка мова; поведінка, що не відповідає обстановці (арк.1).

За відомостей направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 24.05.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 направлявся на огляд до КПН «Сахновщинська Центральна Лікарня» у зв`язку з виявленими у нього алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота; почервоніння очей; нечітка мова; поведінка, що не відповідає обстановці (арк.2).

Проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння фіксувалось працівниками поліції у відповідності до ч. 2 ст. 266 КУпАП за допомогою технічних засобів відеозапису, які долученого до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

З долучених до матеріалів справи відеозаписів (файли «VID-20250526-WA0005», «0000000__0014» та «0000000__0015») вбачається рух та зупинка транспортного засобу «Kia Sorento», д.н.з НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 . В подальшому працівником поліції повідомлено ОСОБА_1 про причини зупинки та наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння. Крім того, працівниками поліції декілька разів запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного засобу «Drager Alcotest», але останній після телефонної розмови відмовився від проходження огляду на місці та вирішив проходити огляд в закладі охорони здоров`я (відеофайл «0000000__0014», починаючи з 13 хв. 05 сек. відеозапису). Прибувши у заклад охорони здоров`я, ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння у лікаря-нарколога, в тому числі, шляхом повторного проходження огляду за допомогою спеціального технічного засобу. Результат огляду виявився позитивним, у зв`язку з чим лікарем-наркологом було складено відповідний висновок. При цьому, на запитання лікаря-нарколога: «Вчора пив?», ОСОБА_1 відповів: «Вчора дав чуток» (відеофайл «0000000__0015», починаючи з 29 хв. 05 сек. відеозапису). Після проходження огляду на стан спяніння та отримання висновку від лікаря-нарколога, працівником поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, зі змістом якого було ознайомлено ОСОБА_1 та вручено йому копію цього протоколу (арк.7).

Згідно довідки інспектора САП Берестинського РВП ГУНП в Харківській області Мідного В. від 26.05.2025 року №29251-2025, ОСОБА_1 протягом року до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не притягувався. Посвідчення водія отримував серії НОМЕР_2 (арк.6).

Враховуючи викладене та фактичні обставини справи, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується відомостями зібраних по справі доказів, що об`єктивно підтверджують факт вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, як матеріали справи про адміністративне правопорушення, так і апеляційна скарга не містять відомостей про зворотне, а тому, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та суб`єктивними, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції, що викладені в оскаржуваній постанові, - законні, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Апеляційний суд ставиться критично до апеляційних доводів захисника Каніщевої В.С. в частині того, що працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 його права за ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, а також не відстороняли від керування транспортними засобами, оскільки такі твердження спростовуються відомостями долученого до справи відеозапису з нагрудних камер поліцейських (відеофайл «0000000__0015», починаючи з 07 хв. 07 сек. відеозапису).

Щодо твердження захисника про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 340103 від 24.05.2025 неправильно зазначено державний номерний знак транспортного засобу «Kia Sorento», а саме замість вірного « НОМЕР_1 », зазначено « НОМЕР_3 », на переконання апеляційного суду, такі твердження є субєктивними та безпідставними, оскільки об`єктивно спростовуються відомостями цього протоколу.

При цьому, з оскаржуваної постановою правильно встановлено, що 24.05.2025 року о 08 год 06 хв. на вул. Тарасів Шлях в сел. Сахновщина Берестинського району Харківської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Kia Sorento», д.н.з НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.

Твердження захисника про порушення працівниками поліції вимог ст.35 Закону України «Про національну поліцію» також є безпідставними, так як згідно відомостей долученого відеозапису вбачається, що поліцейські декілька разів повідомляли ОСОБА_1 про причини зупинки транспортного засобу, а саме у зв`язку наявністю інформації, що свідчить про керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (відеофайл «0000000__0014»).

Що стосується доводів захисника про те, що у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 24.05.2025 року та висновоку щодо результатів медичного огляну з метою виявлення стану сп`яніння від 24.05.2025 року зазначені різні заклади охорони здоров`я, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначення в цих документах назви медичного закладу - КПН «Сахновщинська Центральна Лікарня» (арк.2) та КПН «Сахновщинська ЦЛ» (арк.3) не є істотним і такі твердження не спростовують висновок лікаря-нарколога від 24.05.2025 року, яким встановлено, що 24.05.2025 о 08 год. 35 хв. ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Також належить врахувати, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та його захисник Каніщева В.С. скористалися своїм процесуальним правом на подачу заяви до правоохоронних органів, в порядку ст.214 КПК України, щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при зупинці транспортного засобу, проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння або при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою, але ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю і не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності, в тому числі щодо внесення недостовірних відомостей до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 340103 від 24.05.2025.

Також стороною захисту не надано відомостей про те, що останні зверталися до суду в порядку КАСУ щодо оскарження дій/бездіяльності керівництва патрульної поліції при розгляді скарг на дії працівників поліції, що складали адміністративний матеріал у цій справі.

Цих відомостей не надано і суду апеляційної інстанції.

Апеляційний суд також критично ставиться до апеляційних доводів захисника про те, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведено в закладі охорони здоров`я лікарем-наркологом невідповідним спеціальним технічним засобом, оскільки стороною захисту не надано відповідних доказів. При цьому, належить врахувати, що захисник ОСОБА_3 є професійним адвокатом та вона могла звертатися до закладу охорони здоров`я з адвокатським запитом щодо витребування відповідних відомостей.

Стороною захисту також не надано суду відомостей про оскарження дій лікаря-нарколога в порядку ст.267 КУпАП.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалися своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження їх версії щодо незаконності дій як працівників поліції, так і лікаря-нарколога, під час проведення огляду ОСОБА_3 на стан алкогольного сп`яніння, а також зазначення недостовірних відомостей в протоколі, у висновку та інших процесуальних документів за цією справою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів захисника в цій частині.

За таких обставин, твердження апелянта про незаконність дій працівників поліції та лікаря-нарколога, на переконання апеляційного суду, також є необґрунтованими та суб`єктивними.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Позиція захисника, яку він висловив в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду, щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а також самої події правопорушення, розцінюється апеляційним судом як спосіб захисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18.06.2015, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Отже, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Обраний судом першої інстанції вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи та вимогам статей 23, 33 КУпАП.

Що стосується доводів сторони захисту щодо не позбавлення права керування транспортним засобом ОСОБА_1 , оскільки останній за військово-обліковою спеціальністю є водієм та він має намір повернутися до лав Збройних Сил України, у зв`язку з чим йому потрібно посвідчення водія для виконання службових обов`язків, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Разом з цим, за змістом ч.1 ст.130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Із аналізу вищевказаної норми закону вбачається, що санкція ч. 1 ст.130 КУпАП не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу поєднаного із позбавлення права керування транспортними засобами. Разом з тим, приписами абзацу 3 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14 встановлено, що позбавлення права керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого зокрема ст. 130 КУпАП, можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення. Будь-якої можливості накладення більш м`якого стягнення за такі правопорушення цей Кодекс не надає, а загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст.33 КУпАП, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення виключно у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Отже, у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч.1 ст.130 КУпАП, ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху.

Тяжкість стягнення обумовлена саме високим ступенем суспільної шкоди, яка завдається такими діяннями.

Суд не вправі, при визнанні особи винуватою за ч. 1 ст.130 КУпАП, призначити інше покарання, ніж передбачене санкцією, або ж перейти до іншого виду стягнення чи звільнити від стягнення, оскільки Законом України встановлена пряма заборона застосування пом`якшення стягнення чи звільнення від стягнення.

Апеляційний суд також бере до уваги, що ОСОБА_1 , як водій, керуючи джерелом підвищеної небезпеки в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлював, що це заборонено законом та становить небезпеку для оточуючих.

Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, не лише відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, вимогам ст.ст.33, 34 щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, на переконання апеляційного суду, є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Каніщевої В.С. залишити без задоволення.

Постанову судді Сахновщинського районного суду Харківської області від 27 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков