Справа № 938/961/25
Провадження № 33/4808/613/25
Категорія ч.1 ст. 204-1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Чекан Н. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Шчекін І.В.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Шчекін І.В., яка подана в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень, стягнуто судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 17.06.2025 року о 20.10 годин вчинив спробу перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України на напрямку 421 прикордонного знаку на відстані 20 км від лінії державного кордону на території Верховинського району Івано-Франківської області в межах прикордонного контрольованого району на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

На адресу Верховинського районного суду надійшли дві апеляційні скарги від адвоката Шчекіч І.В., яка представляє інтереси ОСОБА_2 , зареєстрована 04.08.2025 №4409/25 надійшла через електронний суд, зареєстрована 06.08.2025 №4462/25 надійшла поштою, однак обидві апеляційні скарги є аналогічними за змістом.

У своїй апеляційній скарзі адвокат Шчекіч І.В. просить скасувати постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 28.07.2025 року у справі №938/961/25 та закрити провадження по справі на підставі ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Повідомляє, що ОСОБА_1 незгодний з постановою суду першої інстанції, вважає її необґрунтованою, незаконною, постановленою без з`ясування дійсних обставин справи. Вказує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 мав намір у незаконний спосіб перетнути державний кордон України, та був затриманий у прикордонній зоні перебуваючи в межах якої на осіб розповсюджуються вимоги п. 2-1 постанови КМУ №1147 від 27.07.1998 «Про прикордонний режим».

Зазначає, що доказів того, що особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення зупинила ОСОБА_1 в 30-50 метрах уздовж лінії державного кордону на суші та у нього був наявний умисел у незаконний спосіб перетнути державний кордон України, матеріали справи не містять.

Стверджує, що ОСОБА_1 категорично незгодний з висунутим обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 204-1 КУпАп, вважає протокол про адміністративне правопорушення, серії 3хРУ №343262 від 17.06.2025 року необґрунтованим, незаконним, складеним з ігноруванням дійсних обставин справи, з грубим перевищенням службових повноважень особою, яка склала протокол, що полягають у застосуванні психологічного насилля для примушення до підписання протоколу та інших документів, написанні неправдивих відомостей в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності», грубих порушень конституційного права громадянина України на вільне пересування по всій території України (ст. 33 Конституції України), позбавлені права на своєчасне отримання правової допомоги адвоката.

Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що ОСОБА_1 мав умисел здійснював спробу у незаконний спосіб перетнути державний кордон України. Так само не містять доказів порушення ним норм ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України». ОСОБА_1 вважає, що безпідставно та незаконно до нього було застосовано прикордонний режим, адже на момент його затримання він знаходився на значно більшій відстані ніж 30-50 метрів від лінії державного кордону на суші, та він не мав наміру та не вчинив жодної яка б вказувала на його спробу незаконно перетнути державний кордон України.

Вважає, що уповноважена особа, зобов`язана була вести відео фіксацію місця зупинки та всіх подій того дня з моменту зупинки ОСОБА_1 та упродовж здійснення незаконного обшуку, вилучення особистих речей та його затримання майже на 5 днів. ОСОБА_3 незаконно затриманий на період з 18 год. 17 червня 2025 року в центрі смт. Верховина. Затримання тривало до 21.06.2025 року. Стверджує, що у ОСОБА_3 відібрали особисті речі серед яких був і мобільний телефон. Відповідно, впродовж всього часу незаконного затримання, він не мав можливості скористатись правовою допомогою адвоката. Однак, в оскаржуваній постанові суд першої інстанції безпідставно встановив, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 було роз`яснено його права, згідно ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, однак матеріали справи не містять доказів цього.

Зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено наявність відповідного дозволу органу державної влади, щоб мати при собі паспорт для виїзду за кордон під час пересування по території України. Крім цього ОСОБА_1 мав при собі паспорт громадянина України, квитки на потяг в обидві сторони, а також роздрукований на паперовому носії військово-обліковий документ (резерв+), який підтверджував наявність бронювання, дійсного до 10.12.2025 року, довідку про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, контактні дані агентства з нерухомості, які допомагали з орендою житла та особисті речі необхідні для відпустки.

Повідомляє, що метою поїздки ОСОБА_1 був пошук житла для переїзду його родини.

Вказує, що згідно особистих пояснень, ОСОБА_1 зазначає, що мав намір перетнути державний кордон України з Румунією з метою возз`єднання з сім`єю, що є неправдивими відомостями, оскільки з метою перевірки даної інформації було подано запит до Державної прикордонної служби України.

Крім того, зазначає, що в рапорті вказано, що ОСОБА_1 було зупинено на відстані 20 кілометрів від лінії державного кордону на території Верховської ОТГ, що також вказує на відсутність події і складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зі змісту доводів захисника адвоката Шчекіч І.В. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Шчекіч І.В. підтримала вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просила скасувати постанову суду щодо ОСОБА_1 та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, крім іншого є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП цих вимог закону належним чином не дотримано.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційним судом у повному обсязі досліджені докази, які містяться в матеріалах справи та були надані під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд вказав, що обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

В рішенні у справі «Абрамян проти Росії» Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що сутність пред`явленого обвинувачення повинна відповідати диспозиції статті закону, яким встановлено відповідальність за вчиненням правопорушення.

При цьому суд, відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і змінювати формулювання висунутого обвинувачення та відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Зокрема, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ЗхРУ№343262 від 17.06.2025 року ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 17.06.2025 року о 20.10 годин прикордонним нарядом на відстані 20 км від лінії державного кордону на території Верховинського ОТГ Верховинського району Івано-Франківської області на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в межах контрольованого прикордонного району був виявлений за спробу незаконного перетину державного кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, чим порушив вимоги ст.ст. 9 12 Закону України «Про державний кордон України» від 4.11.1991 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що вищевказане обвинувачення не можна визнати конкретним, оскільки воно містить суперечливі дані, які не дозволяють встановити фактичні обставини за яких таке правопорушення було вчинено.

Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, його мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Апеляційний суд вважає, що звинувачення у спробі незаконного перетину державного кордону повинно містити посилання на конкретні дані, які доводять наявність певного умислу на вчинення такого правопорушення та фактичні обставини, які свідчать про вчинення певних дій які, стосуються спроби перетину кордону із застосуванням підроблених або недійсних документів чи без дозволу відповідних органів влади або під виглядом іншої особи, використання прихованих сховищ в транспортних засобах, а також незаконне перебування в безпосередній близькості до кордону з наміром його перетнути поза пунктами пропуску.

Зі змісту обвинувачення вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується в тому, що був виявлений під час спроби незаконного перетину державного кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України.

Разом з тим, вищевказане обвинувачення містить суперечливі дані щодо обставин вчиненого правопорушення, оскільки законне перебування на відстані 20 км. від державного кордону не утворює склад правопорушення.

Вищевказане обвинувачення містить посилання на порушення ОСОБА_1 вимог вимоги ст.ст. 9 12 Закону України «Про державний кордон України» від 4.11.1991 року, яке полягає у спробі перетину кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України.

Частиною 1 ст. 204-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Диспозиція ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачає настання адміністративної

Відповідно до ЗУ «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.

Державний кордон України на місцевості позначається ясно видимими прикордонними знаками, форми, розмір і порядок встановлення яких визначаються законодавством України і міжнародними договорами України.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.

Згідно з п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. №57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022, в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Крім того, відповідно до підпункту 3 пункту 2 КМУ №1147 від 27.07.1998 Про прикордонний режим прикордонна смуга - ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм, завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.

До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за обставин, наведених в оскаржуваній постанові, суд першої інстанції дійшов хибних висновків.

Досліджуючи матеріали справи доходжу до висновку, що наявних в матеріалах справи доказів недостатньо для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом».

Так, вважаючи винуватість ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 201-4 КУпАП доведеною, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ№343262 від 17.06.2025, пояснення ОСОБА_1 , диском із записами відео фіксації.

Протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки за своєю суттю протокол є процесуальним документом, який складений уповноваженим органом щодо вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП та який є підставою для подальшого провадження у справі. Обставини, викладені в протоколі, підлягають перевірці та оцінці за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з поясненням ОСОБА_1 , зазначеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ№343262 від 17.06.2025 року, він вказав, що мав намір незаконно перетнути державний кордон України з Румунією з метою возз`єднання сім`ї.

На диску із записом відеофіксації, на якому зафіксовано особу чоловічої статі, який представляється, як ОСОБА_1 , та повідомляє, що мав намір незаконно перетнути державний кордон.

Разом з тим, до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено інших доказів, які свідчать про те, що вищевказані пояснення ОСОБА_1 дійсно відповідають фактичним обставинам та свідчать те, що останній мав намір перетнути державний кордон України з Румунією з метою возз`єднання сім`ї та вчинив відповідну спробу такого перетину.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зіинувачується в тому, що перебував на відстані 20 км. від лінії державного кордону на території Верховинського ОТГ Верховинського району Івано-Франківської області та вчинив спробу перетину кордону.

Разом з тим суду не надані дані, які доводять, що ОСОБА_1 дійсно мав намір перетнути державний кордон та вчинив таку спробу, а один тільки факт перебування особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на достатньо великій відстані від Державного кордону за відсутності інших доказів по справі не дозволяє суду повно та всебічно встановити фактичні обставини та прийти до переконання про доведеність винуватості у вчиненні правопорушення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту на підтвердження доводів апеляційної скарги надані дані, які свідчать про безпідставність обвинувачення та відсутність умислу на перетин державного кордону, які потребують додаткової перевірки і не можуть бути спростовані судом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Кобець проти України» зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи наведене, вважаю, що уповноваженими особами відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ДПС України не доведено факту наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що досліджена судом сукупність доказів не дозволяє прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову судді скасувати та прийняти нову, якою закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Шчекін І.В. задовольнити частково.

Постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв