ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2228/25 Справа № 192/3452/24 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за участю:

захисника (в режимі відеоконференції) Крикуна П.А.

апеляційну скаргу захисника Крикуна П.А. на постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2025 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у розмірі 605 гривень 60 коп., -

В С Т А Н О В И В:

Згідно із оскарженою постановою, 17 листопада 2024 о 10 год 25 хв на 440 км а/д Н-08 водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку як на місці за допомогою алкотестеру Драгер, так і в медичному закладі відмовився. Своїми діями у цій частині ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Крикун П.А. просить оскаржену постанову суду скасувати та винести нову постанову, якою провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, вказує, що висновки суду про винуватість ОСОБА_1 не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними і допустимими доказами, постанова є необґрунтованою та незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення з огляду на те, що останній перебував у стані крайньої необхідності, намагаючись якнайшвидше дістатися до м. Кривого Рогу, оскільки після ракетного обстрілу вказаного міста, де на той час перебувала його дружина, не зміг зв`язатися з нею по телефону.

Вказує, що під час зупинки працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про те, що він має право відмовитись від проходження огляду, та це не буде тягнути за собою застосування значних фінансових санкцій а позбавлення права керувати транспортними засобами на один рік, застосовується лише до злісних порушників. Вважає, що дії працівників поліції у цій частині порушували вимоги п. 1 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про національну поліцію», мали провокативний характер щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, а також ввели останнього в оману відносно дійсного характеру своїх дій та їх наслідків.

Стверджує, що ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявляв, їх наявність не було зафіксовано та йому не було запропоновано пройти огляд у встановленому порядку. Крім того, останнього не було відсторонено від керування автомобілем, а також цей транспортний засіб не було тимчасово затримано.

Зазначає про порушення процедури огляду, оскільки ОСОБА_1 не було роз`яснено процедуру направлення особи для проведення огляду на стан сп`яніння до медичного закладу у разі відмови від проходження огляду на місці. Вказує, що останнього було направлено для проходження огляду до неналежного медичного закладу, який не є уповноваженим.

Посилається на те, що ОСОБА_1 у подальшому самостійно звернувся до уповноваженого медичного закладу та пройшов огляд, яким було встановлено, що він не перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Вказує, що ОСОБА_1 здійснює волонтерську діяльність та збереження за ним права керування транспортними засобами є необхідним для її продовження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги по суті, апеляційний суд зважає на те, що відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Викладений у постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП (а.с. 1); рапортом співробітника поліції (а.с. 7), згідно із яким 17.11.2025 року на блокпосту «Солонянський» 440 км А/Д Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя приблизно о 10-25 год. було зупинено авто ВАЗ 21114, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який здійснював рух на транспортному засобі, та був зупинений за порушення ПДР України, а саме у зв`язку із тим, що останній не був пристебнутий ремнем безпеки. Під час перевірки документів, на вимогу співробітників поліції, які виявили в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, пройти огляд в установленому законом порядку, а саме за допомогою спеціального приладу «Драгер» та у медичному закладі, відмовився; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 6); відеозаписом, яким зафіксовано висунення працівниками поліції ОСОБА_1 пропозицій пройти огляд на стан сп`яніння на місці або у медичному закладі, на що останній відповідає відмовою від обох пропозицій.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Вказані положення кореспондують положенням п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно із якими водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

В той же час, як зазначено у п. 6 Розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що співробітниками поліції з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, після виявлення у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах з порожнини рота, невиразна мова, було запропоновано останньому пройти огляд у найближчому закладі охорони здоров`я, на що останній відмовився. Факт відмови відповідно до вимог ст. 266 КУпАП зафіксовано за допомогою бодікамери поліцейського.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порушення цих вимог утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, диспозицією якої встановлено адміністративну відповідальність зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього, уповноваженою особою органів поліції, котре полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Зважаючи на те, що матеріалами справи факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння, запропонованого йому співробітниками поліції, підтверджується поза розумним сумнівом, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності винуватості ОСОБА_1 оцінює критично.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 перебував у стані крайньої необхідності оскільки дізнався, що внаслідок ракетного обстрілу пошкоджено об`єкт критичної інфраструктури поруч з місцем розташування його будинку, при цьому його дружина не відповідала на телефонні дзвінки, у зв`язку з чим він повинен був негайно вирушити до міста Кривого Рогу, суд відхиляє.

Так, відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Не вбачається, що дії ОСОБА_1 виходили за межі намагання якнайшвидше довідатися про те, чи не постраждала його дружина під час ракетного бомбардування м. Кривого Рогу, а відтак вони не були спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління. Крім того, ОСОБА_1 міг скористатися послугами тверезого водія, або дістатися м. Кривого Рогу за допомогою міського транспорту. Відтак він не може вважатися особою, яка перебувала у стані крайньої необхідності.

Доводи сторони захисту про те, що працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, не є слушними та спростовуються проколом про адміністративне правопорушення ААД № 589268 (а.с. 1), який містить відмітку про застосування такого відсторонення.

Крім того, вказана обставина, як і тимчасове затримання транспортного засобу, стосується реалізації поліцейськими своїх повноважень у межах процедури оформлення справи про адміністративне правопорушення, що здійснюється після події такого правопорушення, а відтак ці обставини не мають значення для оцінки дій особи, яка притягується до відповідальності, у контексті наявності або відсутності в її діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Апеляційні доводи про те, що дії працівників поліції мали провокативний характер щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, а також ввели останнього в оману відносно дійсного характеру своїх дій та їх наслідків, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не мають будь-якого підтвердження та не спростовують ані факту невиконання останнім свого обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР, із яким він як водій транспортного засобу безмовно повинен бути ознайомлений, ані наслідків такого порушення у виді притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявляв та їх наявність не було зафіксовано, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735, встановлення наявності або відсутності у водія ознак сп`яніння, а також прийняття рішення про необхідність проходження водієм відповідного медичного огляду або про відсутність такої необхідності, віднесені до виключної компетенції та дискреційних повноважень поліцейських уповноваженого підрозділу Національної поліції України. Належить додатково зазначити, що законодавством не передбачена будь-яка спеціальна процесуальна форма фіксації виявлених у водія ознак сп`яніння, яка мала б передувати висуненню останньому вимоги пройти відповідний огляд.

За змістом п. 2.5. ПДР будь-які особисті міркування водія, зокрема суб`єктивна оцінка ним власного стану та його зовнішніх проявів, думки водія щодо упередженості поліцейських тощо, не є підставою для відмови від проходження запропонованого працівником поліції медичного огляду на стан сп`яніння, обов`язковість якого встановлена законодавством.

Апеляційні доводи про те, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому порядку, а також не було роз`яснено процедуру направлення особи для проведення огляду на стан сп`яніння до медичного закладу у разі відмови від проходження огляду на місці, спростовуються наявним у справі відеозаписом, згідно із яким останньому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння як на місці за допомогою приладу Драгер, так і у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 відмовився від обох пропозицій.

Посилання захисника на те, що останнього було направлено для проходження огляду до неналежного медичного закладу, який не є уповноваженим, суд оцінює критично, оскільки за змістом відеозапису ОСОБА_1 відмовився від огляду у будь-якому медичному закладі.

Апеляційні доводи про те, що ОСОБА_1 у подальшому самостійно звернувся до уповноваженого медичного закладу та пройшов огляд, яким було встановлено, що він не перебуває у стані алкогольного сп`яніння, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ОСОБА_1 притягається до відповідальності саме за відмову від проходження огляду, але не за керування транспортним засобом у стані сп`яніння.

Крім того належить зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд на стан сп`яніння має проводитись в присутності працівника поліції, натомість такий огляд ОСОБА_1 пройшов самостійно, тобто без дотримання встановленого порядку.

Доводи апелянта щодо збереження за ОСОБА_1 права керування транспортними засобами у зв`язку із необхідністю продовження здійснення волонтерської діяльності суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки санкція ст. 130 КУпАП передбачає безумовне та безальтернативне застосування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

При розгляді справи судом порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Крикуна П.А. - залишити без задоволення.

Постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця