Справа № 944/343/25 Головуючий у 1 інстанції: Швед Н. П.
Провадження № 33/811/897/25 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді Белени А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою захисника Тимощука Олександра Івановича на постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2025 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Яворівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2025 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накледно адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 11 січня 2025 року о 20 год. 00 хв. на автодорозі М10 13 км 600 м, керував автомобілем марки "Volkswagen Passat", реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку зі згоди водія проводився за допомогою приладу DRAGER, ARJL-0297, тест № 1947, результат тесту 2,34 ‰. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову судді захисник адвокат Тимощук О.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строку апеляційного оскарження; постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження зазначає, що про постанову їм стало відомо 06.05.2025 через електронний суд та їм надали справу для ознайомлення пізніше, ніж припадають строки для оскарження відповідної постанови. Окрім цього, він ( ОСОБА_2 ) проходив ВЛК, що ускладнило подачу апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує, що ОСОБА_1 , 11.01.2025 о 20 год. 00 хв. стояв на парковці, коли до нього підійшли працівники поліції та повідомили, що він вчинив ДТП і у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння.

Зауважує, що ОСОБА_1 не заперечував, що вживав алкоголь, проте стверджує, що транспортним засобом не керував.

Апелянт вважає, що усі сумніви у цьому випадку мають трактуватися на користь особи. Яка притягується до адміністративної відповідальності.

На думку апелянта, мала місце провокація з боку працівника поліції, спрямована на спонукання ОСОБА_1 завести автомобіль, а в подальшому останнього змусили пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Стверджує, що відеозапис свідчить про відсутність ознак алкогольного сп`яніння та про прагнення поліцейського до формального притягнення водія до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім цього, зазначає, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

Вважає, що той факт, що ОСОБА_1 не відсторонили від керування транспортним засобом, зайвий раз свідчить про те, що ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, ОСОБА_1 та його захисник Тимощук О.І. у судове засідання апеляційного суду не прибули, про поважні причини суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подали.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адмінправопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції щодо обов`язку сторони цікавитися рухом справи, розгляд апеляційної без участі правопорушника та апелянта не є порушенням права особи на доступ до правосуддя.

З огляду на вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, враховуючи відсутність клопотання про відкладення судового засідання, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасників, що не з`явилися.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

З огляду на те, що постанова Яворівського районного суду Львівської області винесена 17 лютого 2025 року, з апеляційною скаргою адвокат Тимощук О.І. звернувся лише 30 травня 2023 року, а тому строк на апеляційне оскарження є пропущеним. Втім, враховуючи, що оскаржена постанова була винесена у відсутності ОСОБА_1 та його захисника, апеляційний суд, з метою дотримання права на захист, вважає за необхідне поновити адвокату Тимощуку О.І. строк на апеляційне оскарження.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №218635 від 11.01.2025 року (а.с. 1), згідно з яким ОСОБА_1 11 січня 2025 року о 20 год. 00 хв. на автодорозі М10 13 км 600 м, керував автомобілем марки "Volkswagen Passat", реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку зі згоди водія проводився за допомогою приладу DRAGER, ARJL-0297, тест № 1947, результат тесту 2,34 ‰, чим порушив вимоги п. 2.9(а) Правил дорожнього руху.

Викладені у протоколі обставини також підтверджуються наявним у матеріалах справи записом з камер спостереження патрульних, з якого слідує, що всупереч твердженням апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, останній не заперечував факт кеування автомобілем та повідомив поліцейським, що він їде з бази.

Щодо доводів апелянта про відсутність ознак сп`яніння, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з п.2, п.3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відсутність відомостей про відсторонення Слабіцького від керування транспортним засобом не може бути підставою для скасування постанови, оскільки не спростовує факту керування останнім транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, та не впливає на правильність висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім цього ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що свідчить його власноручний підпис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколах про адміністративні правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Наведеними письмовими доказами, достовірність яких в апеляційного суду не викликає сумнівів, в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, на підставі яких суддею відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП всебічно і повно з`ясовано всі обставини справи.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив :

Поновити захиснику адвокату Тимощуку Олександру Івановичу строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу захиснику адвокату Тимощуку Олександру Івановичу залишити без задоволення.

Постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2025 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Альберт БЕЛЕНА