Справа № 308/993/25
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/233/25, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2025.

Цією постановою :

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 650 грн 60 коп.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 217653 від 10.01.2025 та постанови судді від 12.02.2025 вбачається, що 10.01.2025 о 14 год 30 хв по вул. Небесної Сотні, біля будинку № 4 у м. Ужгороді, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «KIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , та скоївши дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснивши наїзд на припаркований транспортний засіб марки «Geely», д.н.з. НОМЕР_2 , покинула місце події, чим порушили вимоги п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування постанови судді від 12.02.2025 та закриття провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_3 зазначає, що постанова суду є незаконною, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. При цьому, указує на те, що накладене на неї адміністративне стягнення є занадто суворим. Посилається на відсутність у неї умислу на залишення місця події. Стверджує, що поїхала з місця пригоди через те, що не відчула зіткнення з іншим транспортним засобом. Також звертає увагу на те, що повністю визнає вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, щиро кається, не переховувалася від працівників поліції, а коли дізналася про дорожньо-транспортну пригоду, то відшкодувала потерпілій завдану шкоду в повному обсязі.

У зміненій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову від 12.02.2025 змінити в частині накладення адміністративного стягнення та призначити їй таке у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. Зазначає, що вину визнає повністю, щиро кається, обіцяє більше не вчиняти правопорушень. Також звертає увагу на те, що раніше до адміністративної

-2-

відповідальності не притягувалася, за місцем навчання характеризується позитивно, добровільно та повністю відшкодувала заподіяну шкоду за наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала змінену нею апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 10.01.2025 о 14 год 30 хв по вул. Небесної Сотні, біля будинку № 4 у м. Ужгороді, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «KIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , та скоївши дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснивши наїзд на припаркований транспортний засіб марки «Geely», д.н.з. НОМЕР_2 , покинула місце події, чим порушили вимоги п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність події і складу адміністративного правопорушення, оскільки висновки суду першої інстанції підтверджуються сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя відповідно до вимог ст. 251, 252 КУпАП дав належну оцінку.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 217653 від 10.01.2025, копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 217650 від 10.01.2025; копією схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.01.2025; копіями письмових пояснень ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду справи, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

-3-

Враховуючи сукупність вищевказаних доказів, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та обґрунтовано визнав її винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду справи визнала вину, щиро розкаялася, обіцяла більше не вчиняти правопорушень, підтримала змінену апеляційну скаргу та просила змінити їй стягнення на штраф.

Обставини, які б виключали провадження в справі відповідно до ст. 247 КУпАП, апеляційним судом не встановлені.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення цим доказам суд дав належну оцінку та вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, що під час апеляційного розгляду та в зміненій апеляційній скарзі не оспорюється ОСОБА_6 .

Між тим, при застосуванні до ОСОБА_1 адміністративного стягнення судом першої інстанції не враховано характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , її вік та майновий стан, ступінь її вини, ставлення до вчиненого.

Згідно ст. 23, 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність та враховується мета адміністративного стягнення, яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Зі змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що в ній відсутні належні обґрунтування та мотиви обрання судом саме такої міри та виду адміністративного стягнення з огляду на справедливий баланс між адміністративним проступком та мірою відповідальності.

Статтею 24 КУпАП передбачено, що обставинами які пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року. Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Обставини, які пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, є проявом принципу індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

-4-

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП, суд першої інстанції не врахував належним чином відсутність обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення та дані про особу ОСОБА_1 і застосував до останньої стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке в даному випадку, є занадто суворим і тому його застосування не відповідає балансу відповідності між адміністративним проступком та застосованою за це мірою відповідальності.

При визначенні виду і міри адміністративного стягнення до ОСОБА_1 апеляційним судом враховується те, що остання вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнала повністю, щиро розкаялася, добровільно відшкодувала заподіяні збитки, про що свідчить відповідна заява потерпілої ОСОБА_4 , що в свою чергу свідчить про відсутність в останньої будь-яких претензій щодо ОСОБА_1 .

Разом з тим, ОСОБА_1 є молодою за віком та студенткою, за місцем навчання характеризується позитивно. Будь-які відомості про те, що ОСОБА_1 до та після 10.01.2025 притягувалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності, у тому числі за порушення Правил дорожнього руху України, відсутні. Відсутні також відомості, які б характеризували ОСОБА_1 з негативної сторони.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити судове рішення в частині накладення адміністративного стягнення за ст. 122-4 КУпАП, застосувавши до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2025 про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП в частині накладання адміністративного стягнення змінити.

Застосувати до ОСОБА_7 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

У решті постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2025 щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя