Справа № 159/3891/25
Провадження № 3/159/1931/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Ковель

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області Смалюх Р.Я., розглянувши справу, що надійшла Відділу організації несення служби в м. Ковель, Управління патрульної поліції у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України (РНОКПП: НОМЕР_1 ), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонер, особа з інвалідністю 2 групи, , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 ставиться у провину, що він 08.06.2025 близько 20 год 00 хв за місцем свого проживання, а саме у АДРЕСА_1 , вчинив стосовно свого малолітнього онука ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного характеру, а саме вдарив по шиї, що не завдало тілесних ушкоджень, внаслідок чого була завдана шкода фізичному здоров`ю ОСОБА_2 , вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Суддя роз`яснив особі яка притягується до адміністративної відповідальності положення ст. 63 Конституції України, права передбачені ст. 268 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він проживає у будинку АДРЕСА_1 , разом з дружиною ОСОБА_3 , дочкою ОСОБА_4 її сином ОСОБА_5 , ще однією дочкою ОСОБА_6 , якає особою з інвалідністю, а також лютого 2025 з ним почала проживати ще одна дочка ОСОБА_7 , а у червні 2025 також проживав її син - ОСОБА_8 (потерпілий), ІНФОРМАЦІЯ_2 . Понад десять років ОСОБА_9 зі своєю сім`єю проживала в іншому місці, також повідомив, що внук ОСОБА_10 навчається в закладі інклюзивної освіти, де і постійно проживає.

08.06.2025 приблизно о 20.00 год внук ОСОБА_10 вдарив іншого внука ОСОБА_5 . Свідком цієї події був дідусь ОСОБА_1 , який проводив виховну бесіду з ОСОБА_10 , однак ОСОБА_10 почав його бити руками, ОСОБА_1 взяв ОСОБА_10 за руку та відвів від себе, щоб він його не бив. У цей час прийшла дочка ОСОБА_9 - мама потерпілого ОСОБА_10 та почала емоційно говорити, щоб дід не смів зачіпати її сина, не кричав на нього, вона сама його буде виховувати. Зазначена подія відбувалася на коридорі на першому поверсі будинку. ОСОБА_1 просив ОСОБА_9 не кричати, бо у сусідній кімнаті проживає його дочка з інвалідністю ОСОБА_6 , яка, чуючи сварки, у ночі не може заснути і не дає спати іншим мешканцям. Тому ОСОБА_1 взяв ОСОБА_9 за руку і відвів в іншу кімнату, після чого ОСОБА_10 почав бити ОСОБА_1 . ОСОБА_1 заперечував, що бив внука ОСОБА_10 по шиї, повідомив, що лише взяв його за руку і відвів від себе, коли внук бив його руками.

ОСОБА_7 пояснила, що 08.06.2025 близько 20.00 год вона почула сварку в коридорі, коли вийшла то побачила, що ОСОБА_1 сварить її сина ОСОБА_10 , вона висловила незгоду з діями батька і сказала, щоб він не кричав на її сина, вона сама розбереться з ним. Батько на неї сильно кричав та взяв її за руку і випихав з коридору. Також повідомила, що її батько ОСОБА_1 вдарив її сина ОСОБА_10 по шиї у зв`язку з чим вона звернулася у Ковельське МТМО 09.06.2025 де викликали поліцію. Також повідомила суду, що її батько постійно на неї кричить, принижує, пригнічує її, не дозволяє почувати себе вільно у будинку, із за чого вона втратила багато клієнтів і це дуже негативно вплинуло на її підприємницьку діяльність.

У судовому засіданні ОСОБА_2 повідомив, що він бив діда, бо дід бив маму, і дід його вдарив.

ОСОБА_7 , просила суд приягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Свідок ОСОБА_4 (особу встановлено за паспортом громадянина України № НОМЕР_2 ) пояснила, що є дочкою ОСОБА_1 та сестрою ОСОБА_7 , проживає у будинку АДРЕСА_1 . 08.06.2021 ввечері почула сварку на коридорі на першому поверсі. Коли прийшла то побачила, що сестра свариться з батьком. Виявилось, що причиною сварки стало те, що ОСОБА_10 вдарив ОСОБА_5 , а ОСОБА_1 виховував ОСОБА_10 , це не сподобалось ОСОБА_11 , вона звинувачувала, ОСОБА_1 , що той вдарив ОСОБА_10 . Свідок також зазначила, що не бачила, щоб ОСОБА_1 бив ОСОБА_10 . Свідок повідомив, що ОСОБА_10 намагався вдарити ОСОБА_1 і казав , що йому сказала так зробити мама.

Також свідок додатково повідомила, що до того, як з ними почала проживати ОСОБА_12 , конфліктів у їхній сім`ї не було. Її сестра ОСОБА_9 не дозволяє нікому спілкуватися з сином ОСОБА_10 . Також повідомила що ОСОБА_1 завжди дуже голосно говорить бо він вже дуже погано чує. Свідок також повідомила, що її сестра має інвалідність унаслідок психіатричного захворювання.

У судовому засідання представник ОСОБА_2 - адвокат Філончук Н.В., просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Горблюк Р.В., просив провадження закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Диспозиція ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Стаття 173-2 КУпАП має бланкетний характер, тому для повного розкриття суті адміністративного правопорушення в протоколі необхідно зазначити конкретні дії, вчинені особою, спосіб прояву насильства у її діях, а у разі вчинення кількох дій - кожну з них із зазначенням виду насильства та його наслідків для потерпілої особи.

На підтвердження винуватості ОСОБА_13 до матеріалів справи долучено:

-протокол про адміністративне правопорушення від 09.06.2025 серії ВАВ №603742;

-заява ОСОБА_12 від 09.06.2025 в якій вона просить притягнути до відповідальності ОСОБА_1 ;

-пояснення ОСОБА_12 від 09.06.2025 від 22.05.2025, у яких вона повідомляє, що ОСОБА_1 вдарив її сина ОСОБА_10 у зв`язку з чим 09.06.2025 вони поїхали в лікарню;

-пояснення ОСОБА_1 від 09.06.2025 у яких він повідомляє, що у зв`язку з тим що ОСОБА_10 вдарив іншого внука ОСОБА_5 він пояснював йому, що так робити не можна, це почула дочка ОСОБА_9 , яка почала кричати на нього та ображати його, а внук ОСОБА_10 почав його бити; також зазначає, що ОСОБА_10 не бив.

-форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 09.06.2025;

-довідка №3654 від 09.06.2025 Ковельского МТМО, у якій зазначено, що зі слів матері ОСОБА_2 вдарив дідусь 08.06.2025, діагноз - забій м`яких тканин. У довідці не зазначено, що на в ділянці шиї виявлено набряки, пухлини, синці чи гематоми.

-відеозаписами з бодікамер поліцейських.

Дослідивши відеозаписи суд встановив, що на них зафіксована ОСОБА_9 з ОСОБА_10 в медичній установі, яка спілкується з поліцією та повідомляє, що її батько ображає її та вдарив її сина ОСОБА_10 тому вона хоче, щоб його притягнули до відповідальності. Під час опитування поліцейським ОСОБА_1 повідомив, що не бив ОСОБА_10 , що ОСОБА_9 намовляє ОСОБА_10 , щоб він бив інших мешканців будинку (22.22 хв запису). Поліцейський опитує ОСОБА_10 , який каже, що хотів бити діда бо він душив маму (23.23 хв запису). Поліцейський запитує чи бив ОСОБА_10 бабу, на що він відповідає що бив, бо баба била маму (24.54 хв запису). ОСОБА_9 надаючи пояснення повідомляє, що її мама її не била (27 хв запису), однак ОСОБА_1 душив її, на прохання поліцейського показати горло, повідомила, що слідів на шиї немає бо батько душив її не сильно (27 хв запису). Поліцейський консультуючись телефоном щодо ситуації повідомляє, що тут не має домашнього насильства, ОСОБА_1 не бив ОСОБА_10 , лише взяв його за руку, щоб не бив. А ОСОБА_9 сказала, що дід бив. (41 хв запису).

Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи суд зазначає таке.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями державної політики у цій сфері, а також заходи щодо захисту прав і законних інтересів потерпілих визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до частин 2, 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2)колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Стаття 1 цього Закону визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Отже, домашнє насильство, зокрема психологічного та фізичного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілого.

Законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками:

-умисність (з наміром досягнення бажаного результату);

-спричинення шкоди;

-порушення прав і свобод людини;

-значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктами можуть виступати як члени однієї сім`ї згідно з визначенням цього поняття у Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», так і інші родичі чи особи, які спільно проживають, ведуть спільне господарство та мають взаємні права й обов`язки.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктами можуть виступати як члени однієї сім`ї згідно з визначенням цього поняття у Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», так і інші родичі чи особи, які спільно проживають, ведуть спільне господарство та мають взаємні права й обов`язки.

Конфлікти та непорозуміння між особами, спричинені майновими чи побутовими питаннями, свідчать про розбіжності в їхніх поглядах на певні життєві аспекти, проте самі по собі не є доказом вчинення домашнього насильства.

Домашнє насильство має низку характерних ознак, серед яких: повторюваність насильницьких епізодів у часі; систематичність таких дій; прагнення кривдника встановити повний контроль і владу над постраждалою особою; вчинення насильства у відносинах між людьми, пов`язаними родинними чи іншими близькими зв`язками; а також взаємозв`язок різних форм насильства - наявність однієї з них часто свідчить про ризик появи інших.

Домашнє насильство, у розумінні ст. 173-2 КУпАП, є адміністративним правопорушенням, з матеріальним складом, оскільки він потребує наявності не тільки певного діяння, але й спричинення шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, орган поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення зобов`язаний чітко вказувати, у чому саме виражалося психологічне чи фізичне насильство, яке спричинило шкоду фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого.

Сам факт звернення ОСОБА_12 , до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства.

Сам по собі складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певних діянь, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом.

Довідка з Ковелського МТМО не може бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки з неї вбачається, що діагноз поставлений лікарем на основі опитування мами ОСОБА_10 , крім того у ній не зазначено про будь які видимі ознаки цього діагнозу (набряки, пухлини, синці чи гематоми).

Заслухавши пояснення учасників справи суддя встановив, що між ОСОБА_14 та ОСОБА_1 виник конфлікт, який був спричинений тим, що ОСОБА_8 вдарив іншого внука ОСОБА_5 , а дідусь проводив виховну роботу з ОСОБА_10 .

Наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому чи побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства.

Не будь-яке насильство щодо суб`єкта визначеного у ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є домашнім насильством.

Оцінивши зазначені вище докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суддя дійшов висновку, що у обставинах зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення наявний побутовий конфлікт, а достатніх доказів того, що ОСОБА_1 вдарив внука ОСОБА_10 по шиї у матеріалах справи немає.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного вище, суддя не вбачає у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 221, 247, 253, 280, 283, 284, 287, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення, при цьому строк давності призупиняється на час розгляду скарги у разі оскарження постанови або на період відстрочки її виконання згідно зі статтею 301 КУпАП.

СуддяР. Я. Смалюх