ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7528/25Головуючий у 1-й інстанції Мостецька А.А.
Провадження № 33/817/283/25 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.172-6 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В :

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 190,00 грн (одна тисяча сто дев`яносто гривень 00 копійок), який стягнуто в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Згідно постанови, суд першої інстанції визнав доведеними вчинення ОСОБА_1 правопорушень, за обставин, що викладені в протоколах про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №113, №114 і №115 від 09.04.2025р., а саме, що ОСОБА_1 , припинивши виконання обов`язків присяжного Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, та відповідно до підпункту «ґ» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки до ст. 172-6 КУпАП, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, а саме 30.03.2024 о 13:23 год подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (при звільненні), чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Крім того, ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки присяжного Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, та відповідно до підпункту «ґ» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки до статті 172-6 КУпАП, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, а саме 20.02.2024 о 00:08 год подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Також, ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки присяжного Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, та відповідно до підпункту «ґ» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки до статті 172-6 КУпАП, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, а саме 23.03.2024 о 14:29 год подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі та додаткових поясненнях ОСОБА_1 просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2025 року, а провадження у справі закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу. Свої вимоги мотивує тим, що:

у нього не було умислу на несвоєчасне подання декларації;

судом першої інстанції не було взято до уваги, що повідомлення Тернопільським міськрайонним судом НАЗК про несвоєчасність подання декларацій ОСОБА_1 отримане 21 березня 2024 року і саме ця дата є початком перебігу строку накладення адміністративного стягнення;

вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, Тернопільський міськрайонний суд не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП;

він був звільнений з числа присяжних у липні 2023 року, а обов`язок подання декларацій та встановлення для цього спеціального строку відбулось Законом №3384-ІХ від 12.10.2023р., який відповідно до вимог ст.58 Конституції України не має зворотної дії.

Заслухавши доводи ОСОБА_1 , який просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, та висновки прокурорів ОСОБА_2 і Т.Дедюх, які вважають оскаржену постанову законною та обґрунтованою, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення дотримався вимог ст.ст. 245, 251, 280 КУпАП і його висновки про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, ґрунтуються на встановлених в ході судового розгляду обставинах і є правильними, оскільки доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 повністю підтверджується сукупністю належним чином оцінених та викладених в оскарженій постанові доказів.

За змістом частини першої ст.172-6 КУпАП відповідальність настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

В апеляційній скарзі не оспорюються висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 в період з 24 липня 2019 року по 14 липня 2023 року здійснював повноваження присяжного Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, тобто був уповноважений на виконання функцій держави, а також повинен був виконати вимоги ч.1 ст.45 Закону України Про запобігання корупції та щорічно подавати декларацію шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, рішенням сесії Тернопільської міської ради № 7/36/16 від 24 липня 2019 року «Про затвердження списку присяжних» ОСОБА_1 обрано присяжним Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Відповідно до наказу в.о. голови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №47-ОД від 17 липня 2023 року «Про увільнення від виконання обов`язків присяжного ОСОБА_1 » ОСОБА_1 з 20 липня 2023 року увільнено від виконання обов`язків присяжного на підставі його заяви від 14 липня 2023 року.

Таким чином, ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», та суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»«ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, зобов`язані протягом 30 календарних днів з дня припинення такої діяльності подати декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 розділу ІІ Порядку заповнення та подання декларації, затвердженого наказом НАЗК № 252/23 від 08 листопада 2023 року, така декларація з позначкою «при звільненні» подається не пізніше 30 календарних днів з дня припинення діяльності, і охоплює період, не включений до попередніх декларацій.

Крім того, згідно з пунктом 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», особи, які не подали декларації у 20222023 роках у визначений строк, повинні були зробити це не пізніше 31 січня 2024 року. Це положення деталізоване у роз`ясненнях НАЗК № 4 від 13 листопада 2023 року (зі змінами), відповідно до яких суб`єкти декларування, звільнені у період з 01 січня 2023 року до 11 жовтня 2023 року, повинні були подати декларацію з позначкою «при звільненні» та щорічні декларації за 2021 і 2022 роки до 31 січня 2024 року.

Однак, згідно з даними Єдиного державного реєстру декларацій, ОСОБА_1 вказані вимоги закону не виконав, та:

подав щорічну декларацію за 2021 рік 20 лютого 2024 року;

подав щорічну декларацію за 2022 рік 23 березня 2024 року;

подав декларацію при звільненні 30 березня 2024 року;

тобто усі вказані декларації були подані несвоєчасно та без поважних причин.

Наведені в апеляційній скарзі доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги факт повідомлення Тернопільським міськрайонним судом НАЗК про несвоєчасність подання декларацій ОСОБА_1 , оскільки дане повідомлення отримане 21 березня 2024 року, і саме ця дата на думку апелянта має вважатися днем виявлення адміністративного правопорушення, є безпідставними, з огляду на наступне.

Так, за змістом диспозиції ч.1 ст.172-6 КУпАП для висновку про наявність чи відсутність складу даного правопорушення необхідно крім факту несвоєчасного подання Декларації необхідно перевірити поважність причин пропуску встановленого законом строку її подання.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі №149/2498/17, днем виявлення адміністративного правопорушення слід вважати день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе його вчинення.

Згідно до роз`яснень Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 09 квітня 2021 року № 1089/0/2-21 виявлення адміністративного правопорушення - це установлення наявності підстав адміністративної відповідальності за його вчинення, тобто всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак відповідного складу правопорушення. Обов`язок установлення вказаного факту, а також його документування, має особа, уповноважена у складати протоколи про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією.

З огляду на це, для цілей обрахунку строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, саме дата отримання відомостей щодо всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак відповідного складу правопорушення уповноваженим органом має визначальне значення як дата виявлення правопорушення.

Як слідує з матеріалів справи, 31 січня 2025 року Національне агентство з питань запобігання корупції, яке в силу вимог п.1 ст.255 КУпАП в даному випадку не мало повноважень на складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , повідомило орган, який відповідно до абз.1 п.1 ч.1 ст.255 КУпАП уповноважений на складання такого протокол, Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Відтак датою виявлення правопорушень в даному випадку суд першої інстанції правильно вважав 31 січня 2025 року, тобто день, коли до органу, що уповноважений на складання відповідного протоколу, надійшли відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, постанову по справі про адміністративне правопорушення винесено судом до закінчення визначеного ч.4 ст.38 КУпАП строку з моменту виявлення всіх ознак складу правопорушення органом, який склав протокол, а тому немає підстав вважати цей строки пропущеним.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність умислу на несвоєчасне подання декларації аналогічні його доводам в суді першої інстанції і в оскарженій постанові отримали належну правову оцінку, з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Зокрема місцевий суд правильно зазначив, що згідно з Законом № 3384-ІХ, що набрав чинності 12 жовтня 2023 року, та роз`ясненням НАЗК від 13 листопада 2023 року № 4 ОСОБА_1 був зобов`язаний подати щорічні декларації за 2021 і 2022 роки, а також декларацію при звільненні до 31 січня 2024 року. Подання декларацій відбулося несвоєчасно без поважних причин, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Вина є одним із елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності. Склад адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 172-6 КУпАП утворює несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Цей склад є формальним, оскільки не передбачає настання наслідків, а обов`язковим елементом є протиправне діяння. Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що полягала у відсутності умислу не подавати декларацію.

У своїх письмових поясненнях і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказував, що для подання звітності уклав договір з ТОВ Фінолекс про надання таких послуг, що фактично підтверджує, що він усвідомлював необхідність своєчасного подання ним декларацій і передбачав за їх неподання відповідні наслідки, яких хоча і не бажав, але свідомо припускав їх настання.

Також, доводи апелянта про укладення ним 01 грудня 2023 року договору з ТОВ Фіналекс про надання послуг, а саме складання та подання звітності від імені ОСОБА_1 , не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності у матеріалах справи доказів, які б свідчили про існування дійсно об`єктивних і непереборних для ОСОБА_1 обставин, які унеможливлювали подання своєчасно ним декларації. про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, оскільки обов`язок подання декларацій покладений законом персонально на осіб, уповноважених на здійснення функцій держави, а тому ні цей обов`язок, ні відповідальність за його невиконання не можуть бути делеговані іншим особам на підставі цивільного чи господарського договору. Такий висновок узгоджується також і зі змістом укладеного апелянтом договору, в п.8.4. вказано, що штрафні санкції, накладені на Замовника державними контролюючими органами за порушення, несвоєчасну або неповну підготовку звітності, з вини Виконавця, компенсує Виконавець Замовнику. Також, факт укладення ОСОБА_1 01 грудня 2023 року договору про надання послуг з підготовки і подання звітності спростовує доводи апеляційної скарги про те, що йому не було відомо про необхідність подання декларації.

Не є обґрунтованими і твердження апелянта про те, що вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, Тернопільський міськрайонний суд не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції при обранні адміністративного стягнення, врахував санкцію статей, характер вчинених правопорушень, особу порушника, який є особою з інвалідністю 3 групи, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, та за сукупністю адміністративних правопорушень наклав на ОСОБА_1 одне адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що наближений до мінімального розміру.

Викладені в додаткових поясненнях апелянта доводи про неправильне застосування судом першої інстанції положень Законом №3384-ІХ від 12.10.2023р. і вимог ст.58 Конституції України щодо зворотної дії закону в часі не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України Про запобігання корупції особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, в тому числі присяжні, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до ч.2 ст.45 Закону України Про запобігання корупції особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, в тому числі присяжні, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 був обраний присяжним 24 липня 2019 року та увільнений від виконання обов`язків присяжного в Тернопільському міськрайонному суді 17 липня 2023 року і в 2022-2023 роках і протягом 30 календарних днів після звільнення декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не подавав.

Законом України №3384-ІХ від 12.10.2023р.Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану було внесено зміни до Закону України "Про запобігання корупції". Зокрема у розділі ХІІІ Прикінцеві положення пункт 2-7 викладено у такій редакції:

Установити, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану", подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені у частинах сьомій - чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.

Закон України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану" набрав чинності 12 жовтня 2023 року.

Таким чином, Закон України №3384-ІХ від 12.10.2023р. не відновив обов`язок подання декларацій саме особам, які на час набрання ним чинності були уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, як про це стверджує апелянт в додаткових поясненнях, а натомість установив строк на подання таких декларацій особам, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону.

При цьому, з наведеного змісту цього Закону не вбачається, що такий обов`язок було встановлено лише для осіб, які на час набрання ним чинності продовжують здійснювати функції держави або місцевого самоврядування, а в ньому прямо вказано, що такий обов`язок установлюється для осіб, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону України Про запобігання корупції".

Оскільки, апелянт до 12 жовтня 2023 року не подавав декларацій, визначених частинами першою і другою ст.45 Закону України "Про запобігання корупції", то Законом №3384-ІХ від 12.10.2023р. для нього було встановлено обов`язок подати такі декларації до 31 січня 2024 року.

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції положень вказаних законів і вимог ст.58 Конституції України.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2025 року відносно нього без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя