ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2323/25 Справа № 243/4929/25 Суддя у 1-й інстанції - Агеєва О. В. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна І. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Бутенка Д.В., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 серпня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн., -

в с т а н о в и л а :

постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним, в тому, що він 31 травня 2025 року о 13 год. 59 хв. в м. Слов`янськ, вул. Брянська, буд. 2, керував транспортним засобом Honda Tact, не зареєстрованим у встановленому законом порядку, у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатом огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, проведеному у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру Драгер, тест №952, результат 0,25‰ позитивний, з результатом водій згоден, велась відеофіксація.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п. 2.9.а ПДР України та скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На зазначену постанову захисник адвокат Бутенко Д.В., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що наданий доказ відеофікасації назвою export-vqxgf не містить даних, про те що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_2 про підстави зупинки відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», а відразу запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора та останній погодився та на місце пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Звертає увагу, що Інструкція з експлуатації електронного засобу вимірювання рівня алкогольного сп`яніння, який було використано патрульними поліцейськими УПП в Харківській області, а саме «Drager Alkotest 6820», передбачена допустима погрішність при вимірюванні вмісту алкоголю в повітрі що видихається, за умови його експлуатації в температурному режимі 15-25 градусів за Цельсієм, та діапазоні вимірювання масової концентрації етанолу мг/л, складає 0,02 мг/л. У ОСОБА_1 виявлено гранично допустимий рівень алкоголю в крові, який відповідає найнижчому ступеню сп`яніння, та, відповідно до міжнародної лікарської практики, не має візуальних клінічних проявів (тобто не може відображатися на зовнішньому вигляді та мові).

Вказує, що настановою з експлуатації газоаналізатора Drager Alcotest 6820 визначено, що умовою правильної роботи приладу є суворе дотримання вимог експлуатації. Відповідно до Настанови з експлуатації Drager Alcotest 6820 границі допустимої похибки під час експлуатування у робочих умовах навколишнього середовища від мінус 10°С до +40°С складають: для масової концентрації алкоголю в крові: - абсолютна похибка (?): ± 0,04 ‰ (проміле) у діапазоні від 0 до 0,4 ‰. Крім того, при будь-якому використанні приладів Drager Alcotest необхідно повністю розуміти і суворо дотримуватись настанови (інструкції) з експлуатації.

Наголошує, що в Україні на законодавчому рівні допустимий рівень алкоголю в крові взагалі не передбачений, тому в даному випадку підлягають застосування норми міжнародного права в галузі дорожнього руху. Так, у всіх випадках максимальний рівень утримання алкоголю у крові у відповідності з національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крови або 0,25 мг на літр повітря, що видихається. Тобто мінімальна межа вмісту алкоголю, для визначення стану алкогольного сп`яніння згідно норм міжнародного права повинна становити 0,25 мг на літр повітря яке видихається, що становить згідно таблиці перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і повітрі що видихається 0,25 %. В даному випадку в питанні мінімального рівня алкоголю в крові водія вищу юридичну силу має саме «Віденська конвенція про дорожній рух», а не вищезгадана Інструкція, якою керуються працівники поліції.

Стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає нормам закону, оскільки у графі протоколу про роз`яснення прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, підпис ОСОБА_1 взагалі відсутній. Тобто, фактично у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що перед складанням адміністративного протоколу за ст.130 ч.1 КУпАП, ОСОБА_1 , були роз`яснені права передбачені ст.55, 56, 59, 63, Конституції України та ст.268 КУпАП, що є порушенням його конституційних прав та право на захист.

Крім того, в порушення вимог Закону ОСОБА_1 не було надано копію протоколу серії АБА № 093756 складений 31.05.2025 року.

Зазначає, що зміст оптичного диску, на відеозаписах відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій. Таким чином, надані суду відеозаписи з особистого мобільного телефону поліцейського не є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України.

ОСОБА_1 та його захисник Бутенко Д.В., у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, при цьому належним чином повідомлені про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Частиною 6 ст.294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 та його захисника Бутенко Д.В. на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за №3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.

Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява №22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП за ознакою за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.9а ПДД України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, доказуванню в даному випадку підлягає факт керування транспортним засобом та факт перебування водія в стані алкогольного сп`яніння.

Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА №093756 від 31 травня 2025 року, складений уповноваженою особою; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківка тесту №952 з пристрою Drager Alcotest 6820, прилад №0037, згідно якої ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння 31.05.2025 року о 14 год. 04 хв., результат тесту позитивний 0,25‰, з результатами тесту ОСОБА_1 погодився, про що свідчить його особистий підпис в роздруківці тесту та в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №490314 від 31 травня 2025; оптичний диск з відеозаписами події.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що відеозапис поліцейських, відповідає критеріям допустимих доказів, має логічний та послідовний перебіг подій, відповідно до якого можливо відтворити фактичні обставини за участю ОСОБА_1 .

Досліджені матеріали справи є належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом, що між іншим не заперечується стороною захисту та перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з цим, факт керування транспортним засобом, підтверджується відеозаписом поліцейських, відповідно до якого, поліцейські слідували за транспортним засобом Honda Tact, після вимоги про зупинку, останній зупинився. В подальшому на відеозаписі відображено, як поліцейський наголосив, що виявлено у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема запах алкоголю з порожнини рота та відповідно запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер, на що водій погодився, самостійно обрав трубочку та після проведення заходів, встановлено результат, який перевищує допустиму норму. Крім того, ОСОБА_1 поліцейським притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення інших правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом Honda Tact.

За цих підстав є неспроможними доводи захисник щодо відсутності підстав для зупинки транспортного засобу, позаяк ОСОБА_1 першочергово порушені правила ПДР України, в подальшому здійснена зупинка транспортного засобу, та під час спілкування із водієм, поліцейським виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, що слугувало підставою для вимоги в проходженні відповідного огляду.

Відповідно до наказу МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 р. «Про затвердження Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння» у п.7 Розділу ІІ зазначено, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Під час перевірки доводів сторони захисту про можливість похибки результату, апеляційним судом встановлено, що похибка газоаналізаторів Drager може бути як абсолютною, так і відносною, залежно від конкретного моделі та діапазону вимірювань. В загальному, похибка Alcotest 6820 становить ±0.04 проміле для діапазону від 0 до 0.4 проміле та ±10% для діапазону вище 0.4 проміле.

В даному випадку, за результатом проведеного огляду, встановлено 0,25‰ вмісту алкоголю в крові у водія ОСОБА_1 , тобто навіть враховуючи можливу максимальну похибку (яку можна допустити 0,21‰), встановлений результат, всодно перевищує допустимий рівень алкоголю в крові водія, який становить 0,2 ‰.

Доводи захисника стосовно необхідності застосування Віденської конвенції, яка регулює правила дорожнього руху на міжнародному рівні, відповідно до яких алкогольним сп`янінням вважається наявність у крові водія не менше 0,5 проміле алкоголю, є неспроможними.

Україна є учасником Віденської конвенції про дорожній рух, яка була ратифікована у 1968 році, проте остання містить рекомендації для країн учасниць щодо граничного рівня вмісту алкоголю в крові водіїв, який повинен бути визначений у національному законодавстві. В даному випадку, в національному законодавстві встановлений мінімально можливий вміст алкоголю в крові 0,2 ‰, перевищення якого тягне за собою адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд також враховує те, що в своєму рішенні від 29 червня 2007 року по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

В процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, на підставі сукупності доказів, поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, перебував у стані алкогольного сп`яніння, що є обов`язковою складовою інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Твердження захисника, що працівниками поліції не роз`яснені права ОСОБА_1 та останнього не відсторонено від керування транспортним засобом, спростовуються відеозаписом поліцейських, відповідно до якого, ОСОБА_1 роз`яснені права, як під час проведення огляду на стан сп`яніння, так і під час розгляду справ безпосередньо поліцейським за порушення ПДР України ОСОБА_1 , в той же час. Крім того, на відеозаписі поліцейський зауважує, що ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом.

Ненадання копії протоколу ОСОБА_1 не є таким порушенням, яке може бути підставою для визнання доказів недопустимими.

Доводи захисника, що відеозапис поліцейських не відповідає вимогам Інструкції, не заслуховує на увагу, оскільки зазначений час та дата повністю узгоджуються з протоколом про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи. Крім того, вказаний відеозапис відповідно до положень ст. 266 КУпАП, обов`язково долучається до протоколу про адміністративне правопорушення, є його додатком, а отже невід`ємною частиною, тому норми діючого КУпАП не вимагають окремого засвідчення ЕЦП.

На підставі викладеного, апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.

Відповідно до положень частини 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, будь яких інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, апеляційному суду не надано.

Переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника адвоката Бутенка Д.В., апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанови винесена з дотримання вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника адвоката Бутенка Д.В., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 серпня 2025 року, щодо ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА