Справа № 467/1189/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Рожкової Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності притягувався постановою серії ЕНА № 45549000 від 21 квітня 2025 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.,

за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Суд встановив, що 24 серпня 2025 року о 13 год. 28 хв. в с. Агрономія ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 21043, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керувати транспортними засобами та будучи протягом року підданим адміністративному стягненню за ч. 2 ст. 126 КУпАП, чим порушив вимоги п. 2.1а ПДР України, внаслідок чого вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 126 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення визнав та пояснив суду, що наслідки своїх дій він розуміє, оскільки раніше притягувався до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення. Свої дії пояснив тим, що йому зателефонувала мати, яка живе в сусідньому селі і попросила його приїхати, так як у неї підвищився тиск.

Права керування транспортними засобами він не має, однак, він все ж таки поїхав до матері, так як його дружина була на роботі не мала змоги сісти за кермо.

Тож, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, установив наступне.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

А положення статті 280 КУпАП зобов`язують орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі висновки суд, зокрема, має зробити на підставі доказів, як то, будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, й протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. (ст. 251 КУпАП).

У цьому провадженні суд зробив висновки про учинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, на підставі наступних доказів.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 432756 від 24 серпня 2025 року підтверджуються обставини щодо часу, місця, способу та обставин учинення правопорушення, у тому числі й стосовно ознаки повторності, за наявності посилання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 126 КУпАП протягом року.

Загалом же сам протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП стосовно свого змісту, у той час, як будь-яких даних про допущення істотних порушень прав і свобод особи при його складанні у розпорядженні судді немає, що виключає можливість визнання такого протоколу недопустимим доказом.

Оскільки дії ОСОБА_1 уповноваженою особою кваліфіковані за ч. 5 ст. 126 КУпАП, як повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою- четвертою цієї статті, то до матеріалів справи додано копію постанови від 21 квітня 2025 року, згідно якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 3400 грн. на користь держави.

Матеріали справи містять довідку про те, що ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував.

Відповідно, кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП суд вважає правильною.

А долучений до протоколу відеозапис із нагрудної камери поліцейського підтверджує факт складання протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.ст. 254-256 КУпАП.

В свою чергу суд відхиляє доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності про вчинення ним адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності, оскільки таке не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, в зв`язку з тим, що останнім не доведено, що небезпеку життю та здоров`ю матері не можливо було усунути в інший спосіб та ним не вживались заходи щодо виклику лікарів швидкої медичної допомоги. Таким чином, суд не вбачає підстав вважати, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності.

З огляду на викладене, у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, так як він, будучи протягом року притягнутим до відповідальності за ч. 2 ст. 126 цього ж Кодексу, повторно протягом року керував транспортним засобом, не маючи права керування.

Тому у ракурсі установлених фактичних обставин справи шляхом встановлення юридично значущих ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненої дії інкримінованому складу правопорушення, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

А докази, на підставі яких суд зробив такі висновки, є належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у цьому провадженні і мають для нього значення, а також допустимими, так як підстав вважати, що вони отримані з порушенням встановленого законом порядку немає, принаймні, протилежного судом не виявлено.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду здобуто не було та суду не надано.

Отже, обставин, що виключають адміністративну відповідальність, передбачених ст.ст. 18-20 КУпАП, у цьому провадженні суд не установив.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення відповідно до вимог ст. 33 КУпАП суддя враховує: характер вчиненого, правопорушення, у тому числі й розмір санкції, особу порушника, який має стабільні соціальні зв`язки, офіційно не працевлаштований; ступінь його вини, зокрема, що він вже притягувався до відповідальності за аналогічне порушення, проте, належних висновків для себе не зробив, однак, разом із цим завершив теоретичну підготовку з керування транспортним засобом категорії В; відсутність обставин, які пом`якшують і які обтяжують відповідальність, і вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу.

Стосовно позбавлення права керування транспортними засобами, як те передбачено санкцією ч.5 ст. 126 КУпАП, то суд відзначає слідуюче.

Відповідно до п. 21 Постанови пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку. Однак, призначення цього покарання особі, яка взагалі не мала права керувати транспортними засобами, є неможливим.

Аналогічну позицію зайняв і Верховний Суд у постанові від 29 березня 2023 року у справі № 145/932/20, де вказав, що згідно зі сталою правозастосовною практикою, позбавлення права керування транспортними засобами суд не вправі призначити як додаткове покарання особі, яка його не має.

Таким чином, суд дійшов висновку, що до ОСОБА_1 не може бути застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він його не набув, про що свідчить відповідна довідка ВП № 1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області від 25.08.2025 року.

До цього ж суд враховує, що внаслідок учинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, не настало будь яких наслідків, зокрема, шкоди для життя чи здоров`я інших осіб чи їхнього майна.

Він не вчинив дій, які мають наслідки, що притаманні для кримінальних правопорушень на транспорті.

Доцільним, на думку суду, буде попередити учинення порушником подібних правопорушень в майбутньому через надання йому змоги отримати право керування транспортними засобами у встановленому законом порядку.

Тут суд відмічає, що правопорушення, передбачені диспозицією ст.130 КУпАП, також мають вищий ступінь суспільної небезпеки, однак, санкція, до прикладу, ч.1 ст. 130 КУпАП не передбачає можливості позбавлення права керування транспортними засобами осіб, які не є водіями, тобто, осіб, які не набули у встановленому законом порядку права керування транспортними засобами.

Крім цього, суд вважає, що позбавлення права керування транспортними засобами за ч.5 ст. 125 КУпАП є обґрунтованим тоді, коли особа вже притягувалась, скажімо, за ч.4 ст. 126 цього ж Кодексу.

Звідси, суд вважає недоцільним застосування до порушника санкції у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Крім того, суд у цій справі не застосовує передбачене санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП оплатне вилучення транспортного засобу, так як матеріали справи не містять відомостей про те, що саме ОСОБА_1 є власником цього транспортного засобу.

На підставі ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню й судовий збір у розмірі 605,50 грн., розмір якого передбачений ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

З цих мотивів, керуючись ст.ст.33, 283,284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп. без позбавлення права керування транспортними засобами та застосування оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 50 коп.

Відповідно до ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.(ч. 1ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на неї.

Строк пред`явлення до виконання три місяці з дня її винесення постанови.

Суддя Ірина Явіца