КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/4123/2025
Головуючий в суді І інстанції Горбатовська С.А.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 вересня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., за участі захисника Михайлик Світлани Ігорівни, розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Михайлик Світлани Ігорівни на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 01 липня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 липня 2025 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами, без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 07 квітня 2025 року о 20:50 повторно протягом року керував автомобілем Mazda 626 д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Шаповала, 10 у м. Києві, будучи особою, яка не має права керування транспортними засобами, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, захисник Михайлик С.І. 15 липня 2025 року подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 01 липня 2025 року та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що судом не було досліджено матеріали та обставини справи. Зокрема, дійсно 07 квітня 2025 року приблизно о 21 год. ОСОБА_1 рухався в транспортному засобі марки Mazda 626 д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Шаповала, 10, при цьому в момент руху ОСОБА_1 за кермом даного транспортного засобу не перебував, а знаходився на задньому сидінні автомобіля. Керування транспортним засобом здійснювала інша особа - ОСОБА_2 , який має посвідчення водія на право керування транспортним засобом. Вказані обставини були підтверджені в судовому засіданні як безпосередньо ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 . Однак вказані обставини не були враховані судом першої інстанції при винесенні оспорюваного рішення, яке взагалі не містить обґрунтування підстав неврахування судом показань ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 .

Вважала, що твердження суду про те, що з оглянутого відеозапису на місці оформлення протоколу ні від ОСОБА_1 , ні від свідка ОСОБА_2 заперечень не надходило, а також не надано пояснень, які останні надали суду, не заслуговують на увагу, оскільки відеозапис містить лише момент складання постанови про адміністративне правопорушення. Відеозапис не містить ні моменту зупинки транспортного засобу, ні перевірки посвідчень на право керування транспортним засобом чи інших документів, які посвідчують особу. Також на відеозаписі не зафіксовано, що саме ОСОБА_1 на момент на момент зупинки здійснював керування транспортним засобом, більше того, взагалі не зрозуміло, щодо якого транспортного засобу та осіб оформлюються матеріали на відео. Зазначене свідчить про порушення співробітниками поліції вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026. Отже, матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. Відеозапис було оглянуто в судовому засіданні, однак не було прийнято до уваги, що на відеозаписі зафіксовано безпосередньо момент складання протоколу про адміністративне правопорушення працівником поліції в автомобілі та момент його вручення ОСОБА_1 .

Водночас, відсутність заперечень у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на момент вручення протоколу не свідчить про їх відсутність на момент зупинки та перевірки документів та не може вважатися підтвердженням вини ОСОБА_1 .

Зауважувала, що працівниками поліції застосовувались заходи фізичного впливу до ОСОБА_1 , а саме його силою витягували з автомобіля та погрожували складенням протоколу про адміністративне правопорушення не лише за ч. 5 ст. 126, а й за ст. 130 КУпАП у разі відмови від підписання протоколу, незважаючи на те, що ОСОБА_1 ні за кермом, ні в стані сп`яніння не перебував. Вказані обставини не були відображені на відеозаписі, однак були підтверджені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні.

Звертала увагу, що перевищення повноважень працівниками поліції могло стати підставою для подання до суду відеозапису в скороченому варіанті, а повний варіант відеозапису не зберігся через невеликі строки їх зберігання.

Наводила зміст ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», ч. 5 ст. 126 КУпАП, п. 2.1 «а» ПДР, зазначала, що факт керування транспортним засобом є безумовною та обов`язковою складовою частиною зазначеного правопорушення, однак матеріали справи не містять належних, достовірних доказів того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом за вищевказаних обставин і був зупинений працівниками поліції під час такого руху. Наявний в матеріалах справи відеозапис таких даних не містить, а інші докази відсутні.

З огляду на те, що ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом, його вина належними та допустимими доказами не доведена, а обставини, зазначені у протоколі «поза розумним сумнівом» не знайшли свого підтвердження.

Також захисник Михайлик С.І. звернулася до суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію постанови від 01 липня 2025 року отримала лише 10 липня 2025 року, а тому строк на апеляційне оскарження пропущений нею з поважних причин. На підтвердження дати отримання копії постанови надала роздрукований скріншот з електронної пошти.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

В судовому засіданні 08 вересня 2025 року захисник Михайлик С.І. підтримала заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та просила його задовольнити.

Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про необґрунтованість клопотання з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Дана норма визначає строк, з якого починає обраховуватись десятиденний строк на апеляційне оскарження, тобто з наступного дня після винесення постанови.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи є підстави для поновлення строків для оскарження, які виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).

Також, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було проголошено 01 липня 2025 року, а тому останнім днем на апеляційне оскарження постанови є 11 липня 2025 року. Апеляційна скарга подана 15 липня 2025 року засобами поштового зв`язку.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, захисник Михайлик С.І. вказує на те, що копія постанови отримала 10 липня 2025 року.

Разом із тим, положення ст. 294 КУпАП пов`язують обчислення строку на оскарження з днем винесення постанови, а не з днем отримання її тексту, а відтак, посилання на дату ознайомлення зі змістом постанови чи отримання копії оскаржуваної постанови не може бути достатньою підставою для поновлення строку на її оскарження.

З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2025 року в судовому засіданні було складено повний текст оскаржуваної постанови Солом`янського районного суду м. Києва, вступна та резолютивна частини постанови відсутні в матеріалах справи. У постанові роз`яснено порядок та строки оскарження постанови, а саме протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Зі змісту постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 01 липня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , а також його захисник Михайлик С.І., особисто брали участь в судовому засіданні.

Вказана обставина свідчить про те, що захисник Михайлик С.І. була обізнана про винесення судом постанови, результати розгляду справи та строки оскарження постанови - десять днів з дня її винесення.

Апеляційний суд враховує, що з огляду на присутність в судовому засіданні і обізнаність з результатами розгляду справи захисник Михайлик С.І. мала можливість подати апеляційну скаргу в межах процесуального строку для подання апеляційної скарги до 11 липня 2025 року включно, однак допустила нічим не обґрунтоване зволікання до 15 липня 2025 року.

Наведені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження доводи не містять посилань на обставини, які б унеможливлювали звернення з апеляційною скаргою у визначений законом строк.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що захисник Михайлик С.І. подала апеляційну скаргу із пропуском строку, визначеного ст. 294 КУпАП, підстав для його поновлення не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Відмовити захиснику Михайлик Світлані Ігорівні в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 01 липня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.