Справа № 939/1967/25 суддя в І-й інстанції Герасименко М. М.
Провадження № 33/824/4424/2025 суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 серпня 2025 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бородянського районного суду Київської областівід 25 липня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 01 липня 2025 року серії ЕПР1 № 377851, 01 липня 2025 року о 10 години 39 хвилин за адресою: Київська область, Бучанський район, селище Клавдієво-Тарасове, по вулиці Привокзальна, 3Д, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна шкірного покриву обличчя, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Постановою Бородянського районного суду Київської області від 25 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, місцевий суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі за відсутність в його діях складу правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові посилається на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА № 712890 від 01 липня 2025 року, у якій вказано, що 01 липня 2025 року об 11 годині 20 хвилин водій ОСОБА_1 не був пристебнутий ременем безпеки, не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії для перевірки, чим порушив п. 2.1а, 2.3в Правил дорожнього руху. Дана постанова не є належним доказом, оскільки оскаржується в адміністративному порядку. На відеозаписі з портативного відеореєстратора поліцейського та відеореєстратора патрульного автомобіля, а також з камери відеонагляду, не вбачається причин для зупинки автомобіля, яким керував безпосередньо ОСОБА_1 . Відеозапис з бодікамер починається з моменту зупинки поліцейськими службового автомобіля, на якому зафіксовано те, що транспортний засіб «Renault Master» д.н.з. НОМЕР_2 не рухався. Суд в якості доказу досліджує відеозапис з камери відеонагляду, який був записаний після складання протоколу про адміністративне правопорушення, а отже не може бути дослідженим в суді доказом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду та вказує, що отримав копію постанови 31 липня 2025 року.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що в силу вимог ст. 268 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

27 серпня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заява адвоката Павленка В.В. про вступ у справу в якості представника ОСОБА_1 та відкладення розгляду справи.

Вивчивши подану заяву та додані до неї документи, апеляційний суд приходить до висновку, що вона не може бути задоволена та підлягає залишенню без розгляду, виходячи з наступного.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ч. 2 ст. 271 КУпАП повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін.

До заяви про вступ у справу як представника адвокат Павленко В.В. надав ордер про надання правничої допомоги серії АІ № 1985068 від 26 серпня 2025 року на представництво інтересів ОСОБА_1 у будь-яких судах України.

Проте, всупереч вимог ст. 271 КУпАП адвокат Павленко В.В. не надав, а матеріали справи не містять, витяг з договору про надання правової допомоги, що відповідно до вимог ст. 271 КУпАП має бути додано обов`язково.

За таких обставин, заява подана адвокатом Павленком В.В. в інтересах ОСОБА_1 без підтвердження повноважень на представництво інтересів останнього в суді апеляційної інстанції, зокрема на подачу клопотання про відкладення розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги в частині поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Дана норма визначає строк, з якого починає обраховуватись десятиденний строк на апеляційне оскарження, тобто з наступного дня після винесення постанови.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи є підстави для поновлення строків для оскарження, які виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).

Також, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було винесено 25 липня 2025 року. Строк на апеляційне оскарження обраховується з дня винесення постанови, а тому останнім днем на її апеляційне оскарження є 04 серпня 2025 року. Апеляційна скарга подана 11 серпня 2025 року.

16 липня 2025 року у приміщенні суду ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи (а.с. 12), у яких містилась судова повістка на 25 липня 2025 року про його виклик у судове засідання (а.с. 10). Таким чином, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи, але у судове засідання не з`явився.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду ОСОБА_1 вказує, що ним було отримано копію оскаржуваної постанови 31 липня 2025 року, про що надав копію розписки (а.с. 24).

При цьому, ОСОБА_1 не звернув уваги, що ст. 294 КУпАП пов`язує початок перебігу строку на апеляційне оскарження з днем винесення постанови, а не з днем вручення її копії.

У даному випадку ОСОБА_1 , будучи обізнаним про час та місце розгляду справи, отримавши постанову суду 31 липня 2025 року не був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу у встановлений строк, тобто до 04 серпня 2025 року включно.

Заявляючи про поновлення строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 не вказує на обставини, які не залежали від нього та об`єктивно перешкоджали йому подати апеляційну скаргу у межах встановленого законом строку.

За таких обставин, апеляційний суд вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду не поважними, а, відтак, апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику у відповідності до приписів ч. 2 ст. 294 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Бородянського районного суду Київської області від 25 липня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бородянського районного суду Київської області від 25 липня 2025 року повернути особі, яка її подала.

Заяву адвоката Павленка Вячеслава Вікторовича про вступ у справу в якості представника та відкладення розгляду справи залишити без розгляду.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення виготовлене 01 вересня 2025 року.

Суддя В.О. Фінагеєв