П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Довгалюк Людмила Василівна, за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Колупаєва Валерія Вікторовича,

розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Житомирській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП)

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , студента 2 курсу Житомирського кооперативного фахового коледжу бізнесу і права, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

30.07.2025 о 09 годині 53 хвилини у м. Житомирі, по проспекту Незалежності, 13 ОСОБА_1 повторно протягом року керував транспортним засобом Lexus IS 300, державний номерний знак НОМЕР_2 , не маючи права керування, чим порушив п. 2.1.а Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

У судовому засіданні 19.08.2025 ОСОБА_1 свою вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення не визнав, пояснивши, що він не керував транспортним засобом за вказаних у протоколі обставин, а лише перебував поруч із автомобілем, яким керувала його мати, яка на той час відійшла по справах. Від керування транспортнним засобом відсторонений.

Захисник просив закрити провадження у справі за відсутністю у діях його підзахисного складу адмінстративного правопорушення, про що надав письмове клопотання, яке підтримав у судовому засіданні. Зокрема, зазначив про відсутність доказів керування ОСОБА_1 автомобілем, а також звернув увагу на складання адміністративних матеріалів без законного представника неповнолітнього.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника, дослідивши письмові матеріали справи, відтворивши долучений до матеріалів справи відеозапис, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у відповідності до положеньст. 252 КУпАП, керуючись законом і правосвідомістю, суддя дійшов наступного висновку.

Адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Відповідно до ст. 41 Конвенції про дорожній рух (Відень, 1968) кожен водій автомобіля повинен мати водійське посвідчення.

Диспозицією частини 5 статті 126 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року.

Згідно з п. 2.1.а ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, його винуватість підтверджується, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 406905 від 30.07.2025; довідкою ДПП УПП в Житомирській області про отримання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, згідно з якою інформація щодо отримання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії ОСОБА_1 відсутня; постановою Богунського районного суду м. Житомира від 11.03.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 2 ст. 126 КУпАП, з якої вбачається, що останній свою вину визнав, зазначив, що неофіційно працює та має можливість сплатити штраф, а також іншими матеріалами справи.

При ознайомлені з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 406905 від 30.07.2025 ОСОБА_1 не зазначив у ньому заперечень щодо викладених обставин, зокрема, не заперечував факту керування ним транспортним засобом, що також підтверджується відеозаписом із боді камери поліцейського.

Натомість із відтвореного у судовому засіданні відеозапису вбачається, що під час спілкування з поліцейськими безпосередньо на місці події, не заперечуючи факту керування транспортним засобом, ОСОБА_1 , який знявши ремінь безпеки, вийшов із водійського сидіння автомобіля (09:55:35), повідомив працівникам поліції про те, що на роботі зламався стартер, який потрібно було терміново завезти у ремонт. Через те, що його дід перебуває у нетверезому стані, за кермо довелося сісти йому, оскільки він вміє їздити, хоча і не має посвідчення водія (09:57:55 - 09:58:40). На запитання поліцейського, чи знає він про те, що за керування транспортним засобом без посвідчення водія передбачена відповідальність, ОСОБА_1 відповів ствердно: "Так, звичайно" (09:57:20).

Працівниками поліції ОСОБА_1 роз`яснено суть правопорушень, які йому інкримінується, ст. 63 Конституції України та його права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, право користуватися юридичною допомогою адвоката, яке ним реалізовано під час розгляду справи в суді (10:05:30).

Вказані обставини у сукупності з іншими матеріалами справи спростовують твердження ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом.

Доводи захисника про відсутність при складанні адміністративних матеріалів законного представника неповнолітньої особи також спростовується переглянутим відеозаписом, з якого вбачається, що на місці події був присутній батько ОСОБА_1 (10:12:00, 10:57:30).

Водночас суд зазначає, що обов`язкова присутність при складанні протоколу про адміністративне правопорушення стосовно неповнолітньої особи законного представника та /або захисника чинним законодавством не передбачена.

Отже, зібрані докази, отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений спосіб, не викликають сумнівів у їх достовірності та істинності.

Невизнання вини особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд розцінює, як специфічний, обраний спосіб захисту, з метою уникнення відповідальності і покаранняза скоєне адміністративне правопорушення.

Доказів про оскарження стороною захисту дій або рішень працівників поліції у порядку статті 267 КУпАП, частин 1, 2 статті 286 КАС України до суду не надано.

Інші твердження та доводи захисника, викладені у клопотанні про закриття провадження у справі, не свідчать про невинуватість ОСОБА_1 , не спростовують та не виключають його вину у вчиненні адміністративного правопорушення.

Суд неупереджено, всебічно та повно оцінивши надані докази, дійшов висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1.а ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Метою застосування адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).

Згідно з ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Встановлено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення будучи неповнолітнім, у віці майже 18 років.

Відповідно до ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

За змістом ч. 1 ст. 13 КУпАП, із урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника, до осіб віком від 16 до 18 років можуть бути застосовані заходи впливу, передбаченіст. 24-1 КУпАП.

Натомість відповідно до ч. 2 ст. 13 КУпАП у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративного правопорушення, передбаченого, зокрема, статтею 126 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах.

Таким чином, вказана норма встановлює право суду, а не обов`язок застосувати до неповнолітнього заходи впливу, передбачені ст. 24-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу, окрім іншого, є зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституціїі законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Неповнолітній ОСОБА_1 перебуває саме у тому віці, коли у особи формується повага до закону, уявлення про відповідальність та невідворотність покарання за скоєні неправомірні вчинки.

При цьому, ОСОБА_1 керував транспортним засобом без посвідчення водія повторно протягом року, будучи попередженим судом про недопустимість такої поведінки, що свідчить про формування викривленого уявлення про законність та наявність безвідповідального ставлення до небезпеки, що може бути спричинена його діями, у тому числі й іншим учасникам дорожнього руху, а також про недієвість раніше застосованих заходів впливу.

За таких обставин, враховуючи водночас недостатній вплив та контроль над неповнолітнім із боку батьків, суд вважає, що жоден із заходів впливу, передбачених ст. 24-1 КУпАП, не буде дієвим у забезпеченні запобігання вчиненню ОСОБА_1 адміністративних правопорушень у майбутньому, а навпаки укріпить в останнього переконання у власній безкарності.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, підстав для застосування до неповнолітньої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, заходів впливу, з огляду на характер вчиненого ним правопорушення та особу неповнолітнього, який не усвідомлює небезпечності соїх дії, керуючи автомобілем без отримання відповідного права, суд не вбачає, а відтак ОСОБА_1 підлягає до адміністративної відповідальності на загальних підставах.

При обрані міри адміністративного стягнення, враховуючи обставини справи, характер правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, ставлення до вчиненого, недієвість застосування попереднього покарання, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, суд дійшов висновку про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП із позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 04.09.2023 у справі № 702/301/20 суд може призначити покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, визнаній винуватою в порушенні правил безпеки дорожнього руху незалежно від того чи мала така особа на момент вчинення правопорушення отримане в передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Враховуючи, що суду не надано доказів належності правопорушнику на праві власності транспортного засобу, яким він керував, суд не вважає за можливе застосувати додаткове стягнення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, у виді оплатного вилучення транспортного засобу.

Крім того, відповідно дост. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 33-35, 40-1, ч. 5 ст. 126, 245, 251, 252, 256, 266, 280, 291, 294, 307, 308 КУпАП, Законом України «Про судовий збір», -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2 400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

(Отримувач: ГУК у Житомир обл./Житомирська обл.; Код отримувача: 37976485; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UA0006001; Код класифікації доходів бюджету: 21081300; Найменування коду класифікації доходів бюджету: Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі ДСА України судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять гривень) гривень 60 коп.

(Отримувач коштів: ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106; код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA 0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у вказаний вище строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 10 днів з моменту її винесення.

Суддя

Постанова підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.