Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2613/25 Головуючий у 1-й інст. Аксьонов В. Є.
Номер провадження №33/4805/692/25
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Корольовського районного суду міста Житомира від 25 квітня 2025 року, якою останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Корольовського районного суду міста Житомира від 25 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, призначено їй адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 02 березня 2025 року о 23 год. 50 хв., в м. Житомирі, по вул. Великій Бердичівській, поблизу будинку №5/9, керувала транспортним засобом VOLKSWAGEN номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота виражене тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в найближчому закладі охороні здоров`я водій відмовилась. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність доказів керування нею транспортним засобом та підтвердження законності її зупинки за кермом транспортного засобу. Вказала, що ознаки алкогольного сп`яніння їй не оголошувались, а працівники поліції висловлювали сумнів у їх наявності, дозволили перепаркувати автомобіля. Крім того, під час сигналу повітряної тривоги позбавили її можливості переміститися до найближчого укриття, примушуючи пройти огляд на стан сп`яніння. Суд першої інстанції не взяв до уваги долучений до справи медичний висновок про відсутність етанолу в крові. Протокол про адміністративне правопорушення не вважає належним доказом, складений безпідставно після проходження ОСОБА_1 медичного огляду за самостійним зверненням. Вважає, що фабула правопорушення за керування транспортним засобом викладена невірно: не за ознаками алкогольного сп`яніння, а у стані алкогольного сп`яніння. Вказала, що їй не роз`яснили можливість надання пояснень та зауважень до протоколу, а також права та обов`язки, адреса проживання вказана помилкова. Відеозапис не може вважатися належним доказом, оскільки здійснений на телефон марки Samsung та містить обов`язкових вказівок на дату, час та місце події.

Вважає, що у її діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вина не доведена.

ОСОБА_1 та її захиснику адвокату Багінській С.М. була надана можливість апеляційним судом надати свої покази у справі, проте вони цим не скористалися. Будучи належним чином повідомлені про місце і час судового засідання (судові повістки, телефонограма) останні у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

Нормами чинного КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі.

При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати письмові пояснення щодо обставин справи, подавати докази та залучити захисника для представництва та захисту її інтересів підчас розгляду справи в суді.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки не буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності .

За таких обставин, з метою недопущення затягування розгляду справи, зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення та у відповідності до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 порушила пункт 2.5 Правил дорожнього руху України за, що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 260818 від 03 березня 2025 року (а.с. 1-2); копією постанови серії ЕНА № 4184653 від 03 березня 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо ОСОБА_1 (а.с. 3); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд не проводився (а.с. 4); направленням на огляд водія транспортного засобу до КНП «ОМСЦ» ЖОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03 березня 2025 року, огляд не проводився (а.с. 5); розпискою ОСОБА_2 від 03 березня 2025 року про доставку транспортного засобу (а.с. 6); рапортом поліцейського від 03 березня 2025 року (а.с. 7); відеозаписами з нагрудних камер поліцейських (а.с. 28).

Так, із вказаного відеозапису вбачається, що 02 березня 2025 року о 23-50 год працівники поліції підійшли до автомобіля VOLKSWAGEN номерний знак НОМЕР_1 , у якого була увімкнена аварійна сигналізація, за кермом якого перебувала ОСОБА_1 , попросили документи, встановили її особу. Разом з тим, працівник поліції виказав підозру про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння у зв`язку із запахом алкоголю з порожнини рота. На запитання що вживала водійка, остання вказала 1 коктейль. На вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер або в найближчому закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 категорично відмовилася. Далі водію роз`яснені наслідки такої відмови, права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. У подальшому її ознайомили із протоколом за ч. 1 ст. 130 КУпАП, постановою за ч. 1 ст. 126 КУпАП та іншими адміністративними матеріалами.

Разом з тим, апеляційний суд в повному обсязі погоджується із висновком судді районного суду про те, що відеозаписами підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 02 березня 2025 року. На відеозаписах зафіксовано як працівники поліції підійшли до автомобіля у темну пору доби, двигун якого працював, на місці водія знаходилась ОСОБА_1 . Будь-яких заперечень щодо факту керування автомобілем від водійки не надходило. Натомість остання зазначала, що проїхала 1 метр, везе дитину додому, визнала, що вживала алкоголь, вибачалась, просила залагодити без протоколу. Разом з тим на відеозаписах зафіксовано, що сигнал повітряної тривоги у місті увімкнувся вже після зупинки ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу працівниками поліції. Відеозаписами не зафіксовано перешкоджання працівниками поліції їй пройти до укриття, як і будь-яких намірів водійки убезпечитись.

Доводи скаржника у цій частині суд вважає необґрунтованими та розцінює як намагання скаржника уникнути притягнення до адміністративної відповідальності.

Також сумніви скаржника щодо законності зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу суд вважає необґрунтованими. В даному випадку працівники поліції діяли в межах Закону України «Про Національну поліцію» з дотриманням положень ст.35 вказаного закону, оскільки завданнями поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку, охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності. У даному випадку після зупинки ОСОБА_1 працівники поліції вказали водію на те, що остання рухалась у лівій смузі за наявності 2 смуг у попутному напрямі, а також зауважили на комендантську годину. Крім того, порушення ОСОБА_1 ПДР України підтверджується постановою серії ЕНА №4184653 від 03 березня 2025 року про накладення на неї адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Матеріали справи не містять відомостей щодо незгоди останньої із винесеною постановою або її оскарження чи скасування.

Наданий відеозапис апеляційний суд визнає належним та допустимим доказом, оскільки останній відповідає п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 р. №1026, є послідовним та безперервним. Судом першої інстанції перевірена інформація щодо пристроїв, на які здійснювалось фіксування (портативні нагрудні камери). Об`єктивно зафіксовані обставини на ньому узгоджуються з фабулою правопорушення згідно протоколу про адміністративне правопорушення.

Одночасно варто зазначити, що пунктом 2 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Тобто за змістом цієї норми поліцейський, як посадова особа, на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п. 3, 4 Розділу І Інструкції.

У даному випадку працівники поліції зауважили водійці на запах алкоголю з ротової порожнини, що є однією із ознак перебування особи у стані алкогольного сп`яніння як підстави для вимоги про проходження відповідного огляду. ОСОБА_1 підтвердила вживання алкоголю. Працівники поліції у відповідності до встановленого законом порядку, пропонували їй пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. Та у свою чергу від огляду на місці зупинки автомобіля й у медичному закладі відмовилась, а тому її дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На думку апеляційного суду, водійка мала можливість спростувати підозру працівників поліції щодо її перебування у стані алкогольного сп`яніння, пройшовши огляд на місці зупинки транспортного засобу або у найближчому закладі охорони здоров`я.

Дані зафіксовані на відеозаписі повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Протокол про адміністративне правопорушення складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Варто зауважити, що працівники поліції двічі роз`яснювали ОСОБА_1 права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, які вона зрозуміла, розписалась за це у протоколі про адміністративне правопорушення, написала про свою незгоду з протоколом. Тому доводи скаржника щодо порушення її прав на місці оформлення адміністративних матеріалів, ненадання можливості написати пояснення чи зауваження або наявність на неї тиску з боку поліцейських суд вважає надуманими та не підтвердженим доказами.

Суд також перевірив аргументи скаржника про не правильно вказану у протоколі її адресу проживання та зауважує, що під час встановлення обставин остання назвала адресу: АДРЕСА_1 , проте коли працівник поліції уточнив повторивши з помилкою АДРЕСА_2 , остання його не виправила. Тому суд вважає, що така помилка є суто технічною, зроблена не з вини поліцейського та не виключає належність та і допустимість протоколу як доказу. Крім того, вказане не вплинуло на здійснення скаржником захисту свої прав, якими вона скористалась під час розгляду справи у судах першої інстанції та апеляційної інстанцій.

Районний суд надав вичерпну оцінку доводам ОСОБА_1 щодо наданого нею висновку КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» ЖОР від 03 березня 2025 року, згідно якого огляд лікарем проводився 03 березня 2025 року о 02-20 год за особистою заявою ОСОБА_1 . Крім того, вказаний огляд був проведений всупереч ч. 4 ст. 268 КУпАП по минуванню 2 год з моменту зупинення транспортного засобу й без присутності працівників поліції, а протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений за керування нею транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову останньої від проходження огляду.

Згідно ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з тим, що вона мала ознаки алкогольного сп`яніння, відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі, що підтверджується вищевказаними відеозаписами. Тобто сам факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду був причиною складання протоколу про адміністративне правопорушення за п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд зауважує, що порушення Правил дорожнього руху, які мають наслідком відповідальність за ст. 130 КУпАП є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови, та зводяться до переоцінки доказів.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Корольовського районного суду міста Житомира від 25 квітня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь