ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/7289/24 Головуючий суддя І інстанції Спесивцев О. В.
Провадження № 33/818/1102/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника Ніколенко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Ніколенка С.А. на постанову судді Немишлянського районного суду м. Харкова від 29.05.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановою встановлено, що водій ОСОБА_1 24.11.2024 року о 01:20:00 в м.Харкові, по проспекту Олександрівський, 55, водій ОСОБА_1 керував тз Volkswagen Transpоrter нз НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Пройти огляд на місці зупинки у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 7510 та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з судовим рішенням Захисником ОСОБА_2 на постанову суду першої інстанції було подано апеляційну скаргу.

Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив права особи, передбачені ст. 268 КУпАП, а саме: здійснив судовий розгляд за відсутності сторони захисту та без проведення судового засідання Разом з тим, захисник посилається на те, що у матеріалах справи відсутні відомості щодо керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не з`явилась, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги захисника повідомлялась належним чином. Зокрема, ОСОБА_1 про місце, день та час апеляційного розгляду був повідомлений згідно відомостей зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення в якому наявний відповідний підпис особи, якою одержано поштове відправлення, а також посадової особи об`єкта поштового зв`язку (а.с. 153). Крім того, ОСОБА_1 про місце, день та час судового розгляду апеляційної скарги його захисника був повідомлений шляхом отримання судового повідомлення про виклик в електронній формі про, що свідчить довідка про доставку цього повідомлення у застосунок «Viber», сформовано відповідно до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу, затвердженому наказом ДСА України від 23.01.2023 №28 (а.с. 151 зворотна сторона).

Відповідно до правових висновків, зазначених, у статті 6 Європейської Конвенції з прав людини, ратифікованою Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того конвенція встановлює право кожного на доступ до справедливого та безстороннього правосуддя. Однак таке право не є абсолютним, та може бути обмеженим з об`єктивних підстав, визначених законом з обов`язковим врахуванням принципу розумності строків для розгляду справи.

У справі «N.B. проти України» Суд зазначив, що «розумність тривалості розгляду справи має визначатися в світлі обставин справи, а також з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, важливість предмета розгляду для заявника» («N.B. проти України», 3 квітня 2008 року, §40).

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо неї, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

У рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції виконав усі можливі дії щодо повідомлення ОСОБА_1 про місце, день та час розгляду апеляційної скарги захисника Ніколенка С.А. та вважає за можливе провадити апеляційний розгляд за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за участі захисника, який є апелянтом у цій справі, враховуючи пояснення захисника Ніколенка М.А.

В судовому засіданні під час апеляційного перегляду захисник підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити. На підтримку своїх апеляційних доводів надавав пояснення, зокрема щодо відсутності в матеріалах справи відомостей про керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Крім того захисник вважав порушеними права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та права на захист судом першої інстанції, оскільки судове засідання було проведене за відсутності сторони захисту, а матеріали справи, на думку захисника, не містять відомостей про повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про місце, день та час розгляду справи у суді першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга захисника Ніколенка С.А. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5, а саме: на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водій відмовився.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується наявними у справі відомостями, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№180860 від 24.11.2024 року, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 24.11.2024 року о 01:20:00 в м.Харкові, по проспекту Олександрівський, 55, водій ОСОБА_1 керував тз Volkswagen Transpоrter нз НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Пройти огляд на місці зупинки у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 7510 та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№180860 від 24.11.2024 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «відмова», що свідчить про те, що водія було ознайомлено з відомостями протоколу, однак ОСОБА_1 не скористався своїм правом надати пояснення по суті справи, зокрема і щодо своєї невинуватості.

Відповідно до відомостей довідки інспектора УПП в Харківській області ДПП В. Бурикіної, ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 (а.с.3), а тому не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 .

Відомостями направлення на огляд водія транспортного засобу з метою встановлення стану сп`яніння встановлено, що медичний огляд ОСОБА_1 не проводився у зв`язку із відмовою водія (а.с.6).

Відомостями акту огляду на стан алкогольного сп`яніння встановлено, що огляд ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу не проводився у зв`язку з відмовою водія.

З відомостей рапорту поліцейського І. Коробая вбачається, що 24.11.2024 о 01 год. 20 хв за адресою, м. Харків, вул. Олександрівська 55 було зупинено автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . У водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, яка не відповідає обстановці. Від виконання вимоги поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився. Транспортний засіб зупинено за порушення комендантської години.

Відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданого до протоколу встановлено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 під час дії у м. Харкові та області комендантської години. На вимогу працівників поліції водій надав на огляд документи, які посвідчують його особу. ОСОБА_1 було повідомлено про причину його зупинки, а також про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння. На що ОСОБА_1 повідомив поліцейського про те, що вжив 50 грамів алкогольних напоїв. Від відповіді на законну вимогу поліцейського щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я ухилився, що вочевидь сприймається як відмова від проведення огляду на стан сп`яніння. Щодо фіксації відмови від проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не заперечував. Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про те, що останній звертався до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, суд встановив, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення за відмову ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння, а матеріали справи не містять відповідних відомостей, що обумовлюють невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.

Натомість, саме відмова від проходження огляду водія є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ч.1 ст. 130 КУпАП, що настає в цьому випадку, саме за відмову водія у проходженні огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що знайшло своє підтвердження у неспростованих відомостях протоколу про адміністративне правопорушення, доданих до нього доказах та інших відомостях, наявних у матеріалах справи.

Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду, яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан сп`яніння матеріали справи не містять. Не надано таких відомостей і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у її релевантному зв`язку із нормами Закону чинними на момент вчинення правопорушення, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків або зафіксованому технічними пристроями відеозапису, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Приписами абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду в їх релевантному зв`язку із вимогами ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, чинній на момент скоєння правопорушення, встановлено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин та способу надання водієм такої відмови.

За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок уникати юридичної відповідальності.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, (наприклад «Функе проти Франції», «Драган Петрович проти Сербії» (Dragan Petroviж v. Serbia) від 14.04.2020 (скарга № 75229/10), S та Марпер проти Сполученого Королівства) не можливо здійснювати по відношенню до особи будь - якого примусу з метою надання цією особою біологічних зразків, оскільки це в розумінні положень пункту 1 статті 8 Конвенції порушує право особи на повагу до її приватного життя.

З відомостей протоколу, а також відеозапису та інших долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що ОСОБА_3 відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

За таких обставин, наявність неспростованих під час апеляційного перегляду відомостей протоколу та долучених до нього доказів, поза розумним сумнівом, дають підстави вважати сторонньому спостерігачу, що ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, відмовившись від виконання законної вимоги поліцейського про проведення медичного огляду водія на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо керування ОСОБА_1 транспортними засоби є безпідставними та спростовуються відомостями відеозапису.

Так, відомостями відеозапису встановлено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено під час дії комендантської години. За кермом, зупиненого автомобілю знаходився ОСОБА_1 , який на вимогу поліцейського надав документи, які посвідчують його особу. При цьому, впродовж усього відеозапису ОСОБА_1 зазначав, що є військовослужбовцем і поліцейські не мали права його зупиняти, що вочевидь свідчить про те, що водієм зупиненого автомобілю був саме ОСОБА_4 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що у цій справі було порушено право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та право захист є необгрунтованими та суб`єктивними з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Разом з тим, відповідно до правових висновків, зазначених, у статті 6 Європейської Конвенції з прав людини, ратифікованою Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того конвенція встановлює право кожного на доступ до справедливого та безстороннього правосуддя. Однак таке право не є абсолютним, та може бути обмеженим з об`єктивних підстав, визначених законом з обов`язковим врахуванням принципу розумності строків для розгляду справи.

У справі «N.B. проти України» Суд зазначив, що «розумність тривалості розгляду справи має визначатися в світлі обставин справи, а також з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, важливість предмета розгляду для заявника» («N.B. проти України», 3 квітня 2008 року, §40).

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо неї, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

У рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїх правових висновках у справі №800/547/17, направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення особи «належним». Обов`язок судів «повідомити» полягає у тому, щоб інформувати учасника справи про судове засідання, а не забезпечити його участь в цьому засіданні.

З відомостей матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції неодноразово направлялись судові повістки про виклик ОСОБА_1 у судове засідання, які ним були отримані (а.с.22, 53). Крім того, захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності здійснювався професійним захисником адвокатом Ніколенком С.А., який про місце, день та час судового засідання у суді першої інстанції повідомлявся за допомогою модулів підсистеми «Електронний суд». Більше того, за допомогою вказаної системи захисником на адресу суду було направлено чергове клопотання про відкладення судового засідання, призначене на 29.05.2025. Суд апеляційної інстанції враховує, що цьому клопотанню суд першої інстанції надав належної оцінки та не залишив його поза увагою, що відповідає вимогам правових висновків справи «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ, викладеним вище.

Разом з тим суд апеляційної інстанції враховує і факт реалізації стороною захисту права на апеляційний перегляд справи, що вочевидь також є невід`ємною частиною доступу до правосуддя. Більш того, захисник ОСОБА_5 реалізував вказане право, надавав пояснення на підтримку своїх апеляційних доводів, чим реалізував право сторони захисту бути заслуханою незалежним та безстороннім судом.

За таких обставин, посилання сторони захисту на те, що сторону захисту було позбавлено права на захист та доступу до правосуддя є безпідставними, необґрунтованими та розцінюються судом, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 , а право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у цій справі належить вважати дотриманим.

З огляду на особливості цієї апеляційної скарги, а саме з приводу доводів захисника про те, що матеріали справи не містять всіх документів, які були долучені стороною захисту належить зазначити що ці доводи є суб`єктивними, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та додані до нього докази, клопотання захисника, постанова суду першої інстанції та апеляційна скарга захисника з додатками долучені до матеріалів цієї справи про що свідчать зокрема відомості внутрішнього опису. Більш того, на усі ці відомості та відомості поданих до суду першої інстанції клопотань захисника адвокат Ніколенко А.С. посилався під час апеляційного перегляду яке провадилось в режимі відеоконференції, що вочевидь спростовує його доводи в цій частині.

Разом з тим суд апеляційної інстанції звертає увагу учасників справи на те що відповідно до вимог п. 25 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженою Вищою радою правосуддя 17.08.2021 року № 1845/0/15-21 документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми «Електронний суд», якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи цим Положенням. Разом з цим приписами п 122 Положення встановлено, що до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі. КУпАП не містить вимог щодо обов`язкового провадження справи в електронній формі, зокрема і щодо обов`язкового формування електронних документів в підсистемі «Електронний суд». Крім того належить врахувати і особливості роботи в яких працюють суди Харківської області та Харківський апеляційний суд зокрема.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає доцільним зазначити, що незначна кількість суддів Харківського апеляційного суду порівняна із значною кількістю та якістю справ, які він розглядає, а також безпосередню близькість до лінії фронту та відсутність імперативних зобов`язань у приписах КУпАП щодо обов`язкового розгляду справ в електронній формі, об`єктивно надає можливість йому провадити судовий розгляд у паперовій, електронній чи змішаній формі. Поряд з цим, учасники справи не позбавлені можливості ознайомитися із матеріалами справи у встановлений законом спосіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що судовий розгляд взагалі не провадився судом першої інстанції є безпідставними та спростовуються відомостями матеріалів справи.

З відомостей відповідей керівника апарату Немишлянського районного суду м. Харкова від 10.06.2025 та 12.06.2025 на адвокатські запити захисника Ніколенка А.С. (а.с.121- 126) вбачається, що справа №645/7289/24 неодноразово відкладалась в тому числі і у зв`язку із клопотаннями захисника. останнє судове засідання у цій справі було призначене на 29.05.2025 о 11 год 30 хв, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Разом з тим, з відомостей оскаржуваної постанови вбачається, що належна правова оцінка була надана як клопотанню захисника Ніколенка А.С. (а.с. 60-61) так і відоматям доказів, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема відеозапису (а.с. 64-65), що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Оцінюючи відомості цих доказів у справі у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмови особи, що притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан сп`яніння.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сто`рони захисту на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Ніколенка С.А. залишити без задоволення.

Постанову судді Немишлянського районного суду м. Харкова від 29.05.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков