ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/3164/25

Провадження № 33/820/604/25

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду Преснякова А.А.

за участю секретаря судового засідання Романової А.В.

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Шпака А.П.

потерпілої ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого лікарем КНП «Кам`янець-Подільська багатопрофільна районна лікарня»,проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_1 23.04.2025 о 23 год. 30 хв. за адресою АДРЕСА_1 , умисно висловлював погрози, нецензурну лайку, принижував та погрожував фізичною розправою, штовхав, вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_2 , внаслідок чого була завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої. Своїми діями, ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 4, 14 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить поновити строк на оскарження постанови судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2025 року, скасувати вказане судове рішення, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що оскаржувана постанова була проголошена за його відсутності та отримана ним 29 липня 2025 року, що підтверджується відповідною відміткою в матеріалах справи.

Зазначає, що суд не врахував аудіозапис розмови під час конфлікту, який свідчить про відсутність умислу на застосування фізичного насильства та про активну провокаційну поведінку потерпілої, факту пошкодження потерпілою його автомобіля в ході конфлікту, що підтверджує наявність взаємного конфлікту, а не вчинення ним одностороннього домашнього насильства.

Вказує, що потерпіла ОСОБА_3 не надала жодного підтвердження окрім пояснень, що до неї було застосовано фізичну силу, зокрема, що ОСОБА_1 стискав руками її шию, душив. Обставини фізичної шкоди, також не підтвердились свідками вказаної події.

На думку апелянта, долучені до протоколу докази не узгоджуються між собою, є суперечливими між собою, в тому числі із показаннями потерпілої, а також з їх аналізу неможливо беззаперечно дійти висновку про те, що ОСОБА_1 ображав ОСОБА_3 нецензурною лайкою, погрожував фізичної розправою, душив, штовхав, що завдало чи могло завдати останній шкоди фізичному і психічному здоров`ю.

Зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Позиції учасників судового провадження

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Шпак А.П. у судовому засіданні підтримали доводи поданої апеляційної скарги та просили закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, з наведених в апеляційній скарзі підстав. Наполягали, що навпаки, потерпіла ОСОБА_2 спровокувала конфлікт на наносила удари ОСОБА_1 , у зв`язку з чим він отримав тілесні ушкодження.

Потерпіла ОСОБА_2 заперечила щодо задоволення вимог апеляційної скарги, зазначила, що ОСОБА_1 застосовував до неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. Показала, що з того часу, як у її чоловіка з`явилась коханка, він став до неї зневажливо ставитися, вони перебувають у шлюбі, але живуть в окремих кімнатах. Наполягала, що саме чоловік здійснює домашнє насильство щодо неї, у той день чоловік розбудив її, влаштував сварку, забрав телефон та вчинив всі ті дії, що зазначені у протоколі. Зазначила, що тілесних ушкоджень ОСОБА_1 не наносила.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Шпака А.П., потерпілу ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Щодо поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження

Відповідно до вимог частини 2 статті 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що право на судовий захист не повинно бути ілюзорним, а особа має мати реальну можливість оскаржити судове рішення.

Так, у пункті 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 4 грудня 1995 року ЄСПЛ зазначив, що для того, що б доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Зі змісту статті 289 КУпАП вбачається, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

05 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на постанову судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2025 року, пропустивши встановлений законодавством строк апеляційного оскарження та просить його поновити. Поважність причин такого пропуску обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова була проголошена за його відсутності та отримана ним 29 липня 2025 року, що підтверджується відповідною відміткою в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що короткий текст оскаржуваної постанови було проголошено 21 липня 2025 року, однак її повний текст вказаного дня проголошений не був, що підтверджується даними протоколу судового засідання від 21 липня 2025 року, копію постанови ОСОБА_1 отримав 29.07.2025 року, що підтверджується відміткою в матеріалах справи (а/с 61).

Апеляційний суд визнає наведені вище обставини поважними причинами пропуску строку апеляційного оскарження та, враховуючи, що такий пропуск не є значним, з метою ефективного та належного забезпечення права особи на доступ до правосуддя, необхідно поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2025 року.

Щодо оскарження постанови по суті

Відповідно до вимог статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки на його думку, суд не надав належної оцінки зібраним доказам, вважає, що він одностороннє не вчиняв домашнього насильства, а відбувався взаємний конфлікт.

Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

За правилами статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 245 КУпАП передбачає, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є вчинення нею протиправної, винної дії чи бездіяльності (адміністративного правопорушення), яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. При цьому, в силу приписів 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 23.04.2025 о 23.30 год. за адресою АДРЕСА_1 , умисновисловлював погрози, нецензурну лайку, принижував та погрожував фізичною розправою, штовхав, вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_2 , внаслідок чого була завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних по справі та досліджених судом доказів, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №5072 96 від 24.04.2025 року (а/с 1);

- показаннями потерпілої ОСОБА_2 , яка в судовому засіданні показала, в ніч з 23 на 24 квітня 2025 року вона перебувала в одній із кімнат будинку, куди зайшов її чоловік в стані алкогольного сп`яніння і почав її ображати. У процесі сварки він забрав у неї телефон. Вона намагалася його відібрати, але ОСОБА_1 , будучи фізично сильнішим, штовхав та стискав руками їй шию, намагаючись удушити. Вирвавшись від нього, кликала на допомогу, вибігла на вулицю, де згодом зустріла працівників поліції яким розповіла про дану подію;

- показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_4 працівника поліції, який суду пояснив, що 23 квітня 2025 року наряд поліції виїхав на місце події після отримання виклику. Прибувши за адресою, вони не знайшли нікого на місці, але пізніше помітили жінку яка плакала. Вона повідомила, що її чоловік вчинив стосовно неї насильство (душив) не пускає її додому. Через деякий час ОСОБА_1 відкрив ворота і між ним та його дружиною ОСОБА_5 виникла суперечка. Сусідка, яка стала свідком конфлікту, зазначила, що пара часто свариться, а ОСОБА_1 неодноразово штовхав свою дружину, через що ним був виписаний десятиденний обмежувальний припис. Після оформлення матеріалів ОСОБА_1 почав агресивно поводитись, нищити майно, при цьому пояснюючи, що це майно його дружини. Ситуацію згодом заспокоїв син. У ОСОБА_1 були помітні ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема запах алкоголю з порожнини рота;

- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_6 , яка суду повідомила, що 23.04.2025 о 23 год. 15 хв. почула крики з житла сусідів ОСОБА_7 , зокрема крики про допомогу та виклик поліції. На що вона відреагувала, подзвонивши на лінію 102. ОСОБА_8 тривали декілька хвилин, а через деякий час під`їхали працівники поліції. Повідомила, що не рідко чує сварки з будинку ОСОБА_7 .

Також судом першої інстанції був досліджений у судовому засіданні аудіо запис, наданий ОСОБА_1 , з якого вбачається, що мобільний телефон останнього самостійно (випадково, зі слів останнього) здійснив запис розмови при події 23 квітня 2025 року за участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що ОСОБА_1 стало відомо через місяць після події. Зокрема, на аудіозаписі зафіксовано розмову учасників події, в якій потерпіла вимагає у ОСОБА_1 повернути телефон, а він в свою чергу відмовляється його надати, скаржиться на отримання ударів від потерпілої, тоді коли вона голосно кричить про допомогу, бо ОСОБА_1 застосовує до неї фізичне насильство (душить).

Вважаю наведені докази належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі.

Частина 1 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпіли й має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки: настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VІІІ від 07.12.2017, з наступними змінами (далі Закон № 2229-VІІІ), визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пункту 3 ч.1 ст.1 Закону України № 2229-VІІІ, під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство (п.4 ч.1 ст.1 Закону № 2229-VІІІ) - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство (п.14 ч.1 ст.1 Закону № 2229-VІІІ), як форма домашнього насильства, включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство (п.17 ч.1 ст.1 Закону № 2229-VІІІ) - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, виходячи із зазначених вище норм законодавства, під домашнє насильство, зокрема умисне вчинення діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 або ч.2 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Виходячи із вищенаведеного, суд апеляційної інстанції оцінює критично доводи апеляційної скарги про те, що була всього лише конфліктна ситуація, а не відбулось вчинення психологічного і фізичного насильства в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст.1 Закону України № 2229-VІІІ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Поведінка ОСОБА_1 в конкретному випадку істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин в родині, адже характер та інтенсивність його дій, що встановлено з пояснень потерпілої, безумовно спричинили їй емоційну невпевненість, побоювання за свою безпеку та нездатність захистити себе за ознакою статі, та як наслідок завдали психічної шкоди здоров`ю.

Крім того, ОСОБА_1 забрав телефон дружини, що вбачається з показань потерпілої, а також із наданого ОСОБА_1 аудіо запису, при цьому кричав їй викликай поліцію, розуміючи, що її телефон у нього.

Покази потерпілої ОСОБА_2 , що ОСОБА_1 умисно висловлював в її адресу погрози, нецензурну лайку, принижував та погрожував фізичною розправою, штовхав, чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, внаслідок чого її фізичному та психічному здоров`ю було завдано шкоду, є чіткими та послідовними, узгоджуються з іншими доказами, в тому числі показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а тому відсутні підстави ставити їх під сумнів.

Відтак, доводи апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, не заслуговують на увагу. Таку позицію останнього слід розцінювати як намагання ним уникнути встановленої законом відповідальності за скоєне.

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначені у протоколі обставини про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не підтверджуються матеріалами справи, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та повністю спростовуються наведеними вище доказами.

Слід зазначити і те, що будь-яких зауважень чи заперечень щодо оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його процесуальних прав при складанні протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що причиною конфлікту між ним та дружиною були саме дії дружини, яка кричала та застосувала фізичну силу саме до нього, під час конфлікту ОСОБА_2 спричинила йому легкі тілесні ушкодження, пошкодила їх автомобіль, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами та повністю спростовані наявними в справі матеріалами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, і які беззаперечно свідчать про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного і фізичного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, в секторі дізнання Кам`янець Подільського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Хмельницької області на стадії досудового розслідування знаходились матеріали досудового розслідування за №0000199 від 25.04.2025 року за заявою ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а/с 25).

Під час проведення досудового розслідування із заяви та показань, наданих під час допиту ОСОБА_1 було встановлено, що 24.04.2025 року до чергової частини Кам`янець Подільського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Хмельницької області із письмовою заявою звернувся ОСОБА_1 про те, що 23.04.2025 року близько 23 год. 30 хв. ОСОБА_5 знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно причинила ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Разом із тим, під час проведення досудового розслідування 23.05.2025 року матеріалами вказаного кримінального провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст.125 КУпАП (а/с 54).

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки він вчинив умисне насильство психологічного і фізичного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме, умисно висловлював погрози, нецензурну лайку, принижував та погрожував фізичною розправою, штовхав,чим завдав їй психологічних та фізичних страждань, внаслідок чого була завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Доводи ОСОБА_1 , що якщо би він душив потерпілу ОСОБА_2 , то залишились би сліди на шиї потерпілої, тоді як ніхто не бачив слідів від душіння у неї, не заслуговують на увагу, оскільки адміністративна відповідальність настає за ч.1 ст.173-2 КУпАП за фізичне насильство, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання та інше застосування фізичного насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень.

Таким чином, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду. Сукупність зібраних та досліджених доказів за своїм змістом та якістю дозволяють суду констатувати наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Отже, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, визначив вид стягнення і його розмір у межах, установлених частиною 1 статті 173-2 КУпАП, у межах передбаченого статтею 38 КУпАП строку.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2025 року, оскільки відсутні підстави для скасування постанови суду, апеляційні доводи є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 285, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргуособи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя