Справа № 442/8330/24 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О. В.
Провадження № 33/811/1317/25 Доповідач в 2-й інстанції: Галапац І. І.
ПОСТАНОВА

02 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі:

судді Галапаца І.І.,

розглянувши клопотання правопорушника ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанов судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 жовтня та 18 листопада 2024 року,

в с т а н о в и в:

постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 34000 гривень.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 листопада 2024 року резолютивну частину вищезазначеної постанови доповнено та викладено в такій редакції: « ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 34000 гривень. з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки».

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605, 60 гривень судового збору.

На згадані постанови 25 серпня 2025 року правопорушник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження таких, яка надійшла на адресу апеляційного суду 01 вересня 2025 року, мотивуючи тим, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся у його відсутності, копію постанов не отримував, а з текстом таких ознайомився 11 серпня 2025 року.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в клопотанні доводи, суд вважає, що у поновленні строку на апеляційне оскарження слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути правопорушнику ОСОБА_1 , з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З аналізу норми вказаної статті вбачається, що обчислення строку апеляційного оскарження постанови судді закон пов`язує з днем прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

На думку апеляційного суду, особи, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд такої в суді першої інстанції проводився без участі правопорушника ОСОБА_1 , який був обізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 130 КУпАП, та про розгляд справи у Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області, про що свідчить відмітка у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ознайомлення ОСОБА_1 із місцем розгляду справи у суді та із змістом протоколу, однак, останній не вживав заходів для явки до суду. Крім цього, згідно наявного в матеріалах справи супровідного листа, 24 жовтня 2024 року правопорушнику ОСОБА_1 скеровано копію постанови місцевого суду від 21 жовтня 2024 року, з якою останній погодився, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії фіскальних чеків від 08 листопада 2024 року, згідно яких правопорушник ОСОБА_1 сплатив накладене на нього вищезазначеною постановою стягнення у виді штрафу у розмірі 34000 гривень та судовий збір у розмірі 605, 60 гривень. Що стосується клопотання правопорушника ОСОБА_1 в частині поновлення строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду від 18 листопада 2024 року, то така, відповідно до ст. 284 КУпАП, оскарженню не підлягає, відтак підлягає поверненню.

Отже, сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що правопорушник ОСОБА_1 мав можливість повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення, однак у встановлений законом строк не скористався таким, а з апеляційною скаргою звернувся із значним пропуском строку на апеляційне оскарження.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Устименко проти України» Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відтак, апеляційний суд вважає, що причини пропуску строку апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду не є поважними, а тому приходить до висновку, що правопорушнику ОСОБА_1 слід відмовити в поновленні такого строку, з поверненням апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, суд,-

п о с т а н о в и в:

відмовити правопорушнику ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 жовтня 2024 року.

Апеляційну скаргу повернути апелянту.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.