КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Справа № 377/493/25
№ 33/824/4060/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Алієвої Д.У.

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Гармаша Михайла Юрійовича на постанову судді Славутицького міського суду Київської області Малишенко Т.О. від 04 липня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №316887, 01 травня 2025 року о 08 год. 56 хв., в м. Славутичі, Єреванський квартал біля буд. 3, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Citroen С5», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме було сповільненість мови, порушення координації рухів та неприродна блідість шкіри обличчя. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп'яніння в медичному закладі, що входить до переліку МОЗ України, відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Славутицького міського суду Київської області від 04 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Не погоджуючись з постановою судді, захисник ОСОБА_1 адвокат Гармаш М.Ю. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову Славутицького міського суду Київської області від 04 липня 2025 року скасувати та провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що постанова судді винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що у процесі спілкування з ОСОБА_1 після його згоди на проходження огляду в найближчому медичному закладі, замість доставлення його до найближчого медичного закладу, працівники поліції запропонували їхати до м. Чернігова, з метою спонукання останнього до відмови від проходження огляд. Однак ОСОБА_1 погодився пройти огляд навіть у неналежному медичному закладі, проте там йому було відмовлено у відібранні зразків крові. Таким чином, працівники патрульної поліції фактично спровокували ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, схиливши його до відмови від проходження огляду на стан сп'яніння.

Вказує, що твердження інспектора патрульної поліції про нібито наявність ознак сп`яніння у ОСОБА_1 є надуманим та спростовуються відеозаписом, з якого об`єктивно не вбачається у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, передбачених п. 4 Розділу 1 Інструкції, а також перевірки на предмет наявності даних ознак. Будь-яких наркотичних речовин в організмі ОСОБА_1 вбачається з результатів лабораторних досліджень, викладених у висновку від 30 квітня 2025 року, що свідчить про відсутність підстав для направлення ОСОБА_1 на огляд.

На думку захисника, вказане, свідчить про те, що пропозиція інспектора патрульної поліції до ОСОБА_1 про проходження огляду на стан сп'яніння є безпідставною, незаконною та необгрунтованою, а також не відповідає встановленому законом порядку, що у свою чергу свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Також зазначає, що враховуючи зміст ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд в закладах охорони здоров'я проводиться лише у разі незгоди водія на проведення огляду поліцейським на місці зупинки або у разі незгоди з його результатом. Відтак, запропонований ОСОБА_1 огляд не відповідає встановленому законом порядку, зокрема ч. 3 ст. 266 КУпАП.

Посилається на те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, оскільки згідно відеозапису ОСОБА_1 наполягав на проведенні огляду «по місцю», тобто в КНП «Славутицька міська лікарня». Тому, відмова від проведення огляду на стан сп`яніння в м. Чернігів не утворює складу правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки проведення огляду на стан сп`яніння в даному закладі не відповідає встановленому порядку.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Гармаш М.Ю. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення зазхисника, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з доведеності вини останнього у порушенні ним вимог пункту 2.5 ПДР України, що підтверджується матеріалами даної справи про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Окремим видом адміністративних правопорушень є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений статтею 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 , та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС і МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Згідно з частинами 1-3, 5 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають відстороненню та оглядові. Огляд проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в закладах охорони здоров`я у разі незгоди особи з результатами огляду на місці. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу. Огляд особи на стан сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до пункту 2 Інструкції та пункту 2 Порядку № 1103, огляду на стан сп`яніння підлягають водії, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. У пункті 4 Інструкції визначені ознаки наркотичного чи іншого сп`яніння. Пункт 12 розділу ІІ Інструкції визначає, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно з пунктами 3-4 розділу ІІІ цієї Інструкції, огляд у закладах охорони здоров`я проводиться лікарем з метою встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння.

Пункти 11 та 12 розділу ІІІ Інструкції у редакції, чинній з 16 травня 2025 року, передбачають наступне: «Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук» (п. 11), а також «Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу» (п. 12). Отже, кров є допустимим альтернативним біологічним середовищем для дослідження, якщо інші зразки (зокрема, сеча, слина) не можуть бути взяті.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №316887 вбачається, що 01 травня 2025 року о 08 год. 56 хв., в м. Славутичі, Єреванський квартал біля буд. 3, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Citroen С5», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме було сповільненість мови, порушення координації рухів та неприродна блідість шкіри обличчя. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп'яніння в медичному закладі, що входить до переліку МОЗ України, відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, згідно з відеозаписом із нагрудних камер поліцейських, які містяться у матеріалах про адміністративне правопорушення, вбачається, що ОСОБА_1 добровільно погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. Однак, з фізіологічних причин він не зміг здати аналіз сечі.

У зв`язку з неможливістю здати сечу, ОСОБА_1 просив лікаря здійснити забір альтернативних біологічних матеріалів для дослідження, які передбачені Інструкцією, на що йому було відмовлено, з посиланням на відсутність обладнання для проведення дослідження, а неможливість здати саме сечу було кваліфіковано як відмову від проходження огляду.

Таким чином, огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння проведено з грубим порушенням Інструкції, зокрема, з порушенням пунктів 11 та 12 розділу ІІІ Інструкції, яка чітко вказує на перелік допустимих біологічних середовищ та можливість взяття крові у разі неможливості інших зразків. Це означає, що поліцейські не забезпечили належного порядку проведення огляду, передбаченого чинним законодавством.

Більше того, поведінка ОСОБА_1 , що виразилася у добровільному прибутті до медичного закладу та висловленні готовності надати інші біологічні матеріали, свідчить про відсутність умисної відмови від проходження огляду. Він не ухилявся від процедури огляду, а лише не зміг надати один конкретний вид біологічного матеріалу через об`єктивні фізіологічні причини. Натомість, поліцейські не виконали своїх обов`язків щодо забезпечення можливості здачі інших, передбачених Інструкцією, зразків.

Таким чином, у діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у частині відмови від проходження огляду.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи. Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту». Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення.

Суд першої інстанції надав неналежну оцінку протоколу про адміністративне правопорушення та відеозаписам з нагрудних камер поліцейських у їх сукупності. Надаючи перевагу окремим доказам та ігноруючи інші, зокрема відеозаписи, які суперечать висновку про відмову, суд не забезпечив повноти, всебічності та об`єктивності розгляду справи, що призвело до необґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що суперечить обставинам справи та вимогам закону.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суди мають керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може ґрунтуватися на сукупності достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою ознак чи неспростовних презумпцій (наприклад, рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Обов`язок доведення вини «поза розумним сумнівом» покладається на сторону обвинувачення, а будь-який обґрунтований сумнів повинен тлумачитися на користь обвинуваченого. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Зокрема, ЄСПЛ підкреслює, що неконкретність обвинувачення розглядається як порушення права на захист (справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України (КСУ) у своєму Рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо конституційності статті 368-2 КК України зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким усі сумніви щодо вини особи повинні тлумачитися на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу. У мотивувальній частині Рішення від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 КСУ також вказав, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, зумовлених визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4). Таким чином, принцип презумпції невинуватості, який застосовується не лише в кримінальному, але й в адміністративному провадженні, означає, що будь-які сумніви щодо події правопорушення та винуватості особи повинні тлумачитися на користь цієї особи, а недоведеність цих обставин прирівнюється до доведеної невинуватості.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог статей 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 ознак відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, не врахувавши його готовності надати інші біологічні зразки, чітко передбачені пунктами 11 та 12 розділу ІІІ Інструкції. Таким чином, районний суд дійшов помилкового висновку про вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення. З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного перегляду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова судді Славутицького міського суду Київської області від 04 липня 2025 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Гармаша Михайла Юрійовича - задовольнити.

Постанову судді Славутицького міського суду Київської області від 04 липня 2025 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В.В. Саліхов