Справа № 635/5520/25
Провадження № 3/635/2467/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року Суддя Харківського районного суду Харківської області Якішина О.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Відділення поліції №2 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4, ч.1 ст. 130, ч.5 ст. 126 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

14.06.2025 року о 19-10 год. за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Манченки, вул.Покровська, буд.7, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ-2108, д.н.з. НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на паркан. При дорожньо-транспортній пригоді автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.12.1 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Крім того, 14.06.2025 рок о 19-10 год. за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Манченки, вул.Покровська, буд.7, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ-2108, д.н.з. НОМЕР_2 , здійснив наїзд на паркан та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, чим порушив п.2.10 ПДР України, за що ст.122-4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 361873 від 14.06.2025 року, 14.06.2025 р. о 19-10 год. за адресою: Харківська область, Харківський район, смт.Манчекнки, вул.Покровська, буд.7, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ-2108, д.н.з. НОМЕР_2 , не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, чим порушив п.2.1 ПДР України, за що ч.5 ст.126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 838473 від 14.06.2025 року, 14.06.2025 р. о 21-14 год. за адресою: Харківська область, смт.Манченки, вул.Покровська, буд.7, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-2108, д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі останній відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КупАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки 29.07.2025 року. Враховуючи те, що ОСОБА_1 без поважних причин не з`явився до суду, будь-яких заяв від нього не надходило, доказів поважності причини неявки в судове засідання суду не надав, суд вважає причини його неявки не поважними.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судове засідання ОСОБА_1 , якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті.

Приймаючи до уваги, що судом вжито всіх необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні, клопотань про відкладення розгляду справи від останнього не надходило, причини його неявки до суду визнано неповажними та, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, а також беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає повністю доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2.10.а. Правил дорожнього руху України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Стаття 122-4 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до п.12.1 Правил дорожнього руху України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна

Факт скоєння ОСОБА_2 правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, підтверджується наступними доказами, дослідженими судом:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 361893 від 14.06.2025 року, в якому викладені обставини порушення ОСОБА_1 п. 12.1 ПДР України;

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 361945від 14.06.2025 року, в якому викладені обставини порушення ОСОБА_1 п. 2.10.а. ПДР України;

- схемою до протоколу місця ДТП, на якій зафіксовано розташування автомобіля ВАЗ-2108, д.н.з. НОМЕР_2 відносно паркану та відносно проїзної частини у момент зіткнення, напрямок руху транспортного засобу із зазначенням пошкоджень транспортного засобу ВАЗ-2108, д.н.з. НОМЕР_2 ;

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 , в яких вона зазначає, що 14.06.2025 року о 19-07 год. вона йшла за адресою: Харківська область, Харківський район, смт.Манченки, вул.Покровська, буд.7, коли їй на зустріч їхав автомобіль ВАЗ-2108, д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом був ОСОБА_1 , він врізався у її прибудинковий паркан переднім бампером. Після цього останній виїхав з паркана та припаркувався біля будинку № 11 по вул.Покровській, він там проживає. Коли ОСОБА_3 підійшла до ОСОБА_1 , то почула від останнього сильний запах алкоголю з порожнини рота, він не стояв на ногах та не міг чітко щось сказати. Після чого ОСОБА_3 викликала наряд поліції за даним фактом.;

- письмовими поясненнями ОСОБА_4 , в яких вона зазначає, що 14.06.2025 року о 19-07 год. за адресою: Харківська область, Харківський район, смт.Манченки, вул.Покровська, буд.7, вона стояла біля будинку та чекала свою знайому ОСОБА_3 . В цей час біля неї проїхав автомобіль ВАЗ-2108, д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 . Повертаючи по дорозі до будинку № 11, останній не впорався з керуванням та врізався в паркан її знайомої. Після зіткнення ОСОБА_1 виїхав та підїхав до сусіднього будинку. Підійшовши до водія, ОСОБА_4 почула від останнього сильний запах алкоголю з порожнини рота, він ледве стояв на ногах. На її запитання водій відповісти чітко нічого не зміг.;

- довідкою ІПНП від 16.06.2025 року, згідно якої ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_3 05.045.2010 року в центрі ДАІ № 6307;

- відеозаписом, який міститься в матеріалах справи.

Таким чином, дослідженням наданих суду доказів встановлено, що ОСОБА_1 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на паркан, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, чим порушив п.п. 2.10.а, 12.1 Правил дорожнього руху України, за що ст.ст. 122-4, 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Даних, які б спростовували докази вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, суду не представлено.

Також, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає не доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ч.5 ст.126 КУпАП, виходячи з наступного.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Основними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, є, крім інших, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, на водія покладено обов`язок на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395, направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).

Відповідно до п.3 цього Порядку, огляд проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Із відеозапису, який доданий до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 838473 слідує, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки на місці зупинки транспортного засобу, однак працівниками поліції не було запропоновано останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до п.2.1.а. Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частинами другою четвертою ст.126 КУпАП.

Основними засадами судочинства, визначеними п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є, крім інших, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У справах "Малофєєва проти Росії" ("Malofeyevav.Russia", рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та "Карелін проти Росії" ("Karelinv.Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

При цьому суд наголошує, що не може перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження за справою про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про закриття проваджень у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу даних адміністративних правопорушень

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення за правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно ст. 36 КпАП України при вчиненні особою двох або більше адміністративних правопорушень стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Вирішуючи питання щодо міри адміністративного стягнення, яке необхідно призначити ОСОБА_1 враховуючи особу правопорушника, а саме те, що дані, які б з негативного боку характеризували ОСОБА_1 суду не надані, враховуючи ступінь його вини у скоєному ним адміністративному правопорушенні, яка доведена матеріалами справи, а також враховуючи відсутність обставини, що обтяжують відповідальність та відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність, суд дійшов висновку про необхідність піддати ОСОБА_1 адміністративному стягненню у мінімальних межах санкцій ст.124, ст.122-4 КУпАП та призначає стягнення у межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд вважає, що саме ця міра покарання буде достатньою для виправлення порушника та запобігання вчинення ним нових адміністративних правопорушень.

Крім того, згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.

Отже, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 36, 221, 283, 130 ч.1, 126 ч.5,124, 122-4 КпАП України, Законом України «Про дорожній рух», Законом України «Про судовий збір», суд

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, та призначити адміністративне стягнення:

- за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.;

- за ст. 122-4 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст.36 КпАП України остаточно призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130, ч.5 ст. 126 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу даних адміністративних правопорушень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави на розрахунковий рахунок - UA 0026001, код класифікації доходів бюджету - 22030106, МФО-899998, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код суду (ЄДРПОУ) - 02894007, судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Повний текст постанови складено 09.09.2025 р.

Суддя О.М. Якішина