Справа № 585/3213/25
Номер провадження 3/585/1130/25
П О С ТА Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м.Ромни

Суддя Роменського міськрайонного суду Сумської області Цвєлодуб Г.О., за участі прокурора Микитовського С.М., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його захисника адвоката Менька Д.Д., секретаря Салій О.І., розглянувши матеріали у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ромни, Сумської обл., українця, громадянина України, не одруженого, утриманців не має, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , обіймає посаду лікаря - стоматолога відділення амбулаторної допомоги з денним стаціонаром медико-санітарної частини Міжрегіонального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій, не є особою, звільненою від сплати судового збору,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

УСТАНОВИВ:

Як зазначено у протоколі за № 30-2025 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, складеному 21.08.2025 року, лікар (стоматолог) відділення амбулаторної допомоги з денним стаціонаром медико-санітарної частини Міжрегіонального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій ОСОБА_1 , який як суб`єкт декларування, несвоєчасно подав без поважних причин щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за 2021 рік, подавши декларацію 08.07.2025 (останнім днем подання була дата 31.01.2024), що є вчиненням правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 1 статті 1726 КУпАП

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні визнав та щиро розкаявся у вчиненому, пояснив суду, що він до 2022 року не був суб`єктом декларування та вперше подавав електронну декларації через сайт НАЗК за 2021 рік як кандидат на посаду. У зв`язку із введенням воєнного стану було призупинено обов`язок декларування до строку, визначеного у Законі, однак він усе одно подав річну декларацію за 2022 рік та за 2023 рік. Йому було відомо, що усі особи, які протягом воєнного стану не подавали декларацію, мали подати її за минулі період у строк до 31.01.2024 року, однак він не вважав, що зобов`язаний повторно подавати декларацію за 2021 рік як щорічну, оскільки подавав її вже як кандидат на посаду та у її змісті нічого не змінилось, це пов`язано із неповним розумінням змісту Закону та відсутністю достатнього досвіду у електронному декларуванні.

Також, як зазначив у судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Менько Д.Д., в діях його довірителя відсутня суб`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 допустив добросовісну помилку у розумінні змісту антикорупційного законодавства з необережності, що не є підставою для його притягнення до відповідальності та може мати наслідком звільнення від адміністративної відповідальності з підстав, визначених ст. 22 КУпАП.

Прокурор вважав доведеним несвоєчасне, без поважних причин, подання суб`єктом декларування ОСОБА_1 08.07.2025 року щорічної декларації за 2021 рік, що є підставою для визнання винуватим останнього за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, з наступних підстав.

Так, стаття 7 КУпАП визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеномузакономпорядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентованийстаттею 251 КУпАП. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначеніст. 255 цього Кодексу.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод"(далі Конвенція), а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до статті 17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» N 3477 від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У розумінні Конвенції, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», особі повинно бути забезпечено реалізацію її права на захист, що у свою чергу є важливим етапом для забезпечення справедливого розгляду справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а вмотивоване і обґрунтоване судове рішення є одним із складових елементів права особи на справедливий суд.

У зв`язку із зазначеним суд враховує вказані правові позиції при наданні оцінки якості та змісту протоколу про адміністративне правопорушення, згідно із яким ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП та долучених до нього доказів, зокрема виходячи із позиції обґрунтованості пред`явленого обвинувачення та достатності доказів для доведеності вини, за аналогією до кримінального закону.

Так, з поданого на розгляд суду протоколу з додатками не вбачається, яким чином автором протоколу було встановлено відношення особи ( ОСОБА_1 ) до спеціального суб`єкта адміністративного правопорушення, визначеного ЗУ «Про запобігання корупції», та якими доказами це підтверджується, виходячи з наступного.

Як зазначається у протоколі, ОСОБА_1 , відповідно до підпункту «д» пункту 1 ч. 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», відносився до осіб начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення пов`язаного з корупцією.

У той же час у чинній на час вчинення адміністративного правопорушення у редакції статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2653-IX від 06.10.2022, який набрав чинності з 26.10.2022 р.) у підпункті «д» пункту 1 ч. 1 статті суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону визначено: особи рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, особи начальницького складу служби цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України.

Вбачається, що у діючій редакції статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2653-IX від 06.10.2022, який набрав чинності з 26.10.2022 р.) відсутній такий суб`єкт декларування як «особи начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту», яким у протоколі визначений ОСОБА_1 .

Окрім вказаного, суд звертає увагу на суть пред`явленого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП (фабулу адміністративного правопорушення), що викладена у протоколі, якому надає оцінку за аналогією до кримінального та кримінального процесуального закону, що за своєю сутністю має відповідати вимогам до змісту обвинувального акту, зокрема містити виклад фактичних обставин правопорушення, які уповноважений суб`єкт вважає встановленими, правову кваліфікацію правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, для розкриття об`єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 1-4 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративноправовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативноправових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

У той же час уповноважена на складення протоколу особа, викладаючи формулювання адміністративного правопорушення та визначаючи ОСОБА_1 як суб`єкта цього правопорушення, зазначає наступну інформацію (далі пряма мова) «лікар (стоматолог) відділення амбулаторної допомоги з денним стаціонаром медико-санітарної частини Міжрегіонального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій ОСОБА_1 , який як суб`єкт декларування, несвоєчасно подав без поважних причин щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за 2021 рік, подавши декларацію 08.07.2025 (останнім днем подання була дата 31.01.2024), що є вчиненням правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

Однак таке формулювання не розкриває та не деталізує відношення ОСОБА_1 до будь-якого із суб`єктів адміністративного правопорушення відповідно до примітки до ст. 172-6 КУпАП, яке має містити відомості про осіб, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Виходячи із наведеного вище слід враховувати, що поняття «достатність» даних є оцінною категорією, що має свідчити про наявність у діянні особи ознак правопорушення. Це питання в кожному конкретному випадку вирішує особа, уповноважена на складання протоколу. Проте за будь-яких обставин мають бути дані, які однозначно засвідчують, що: 1) правопорушення вчинено; 2) його вчинено певною особою; 3) ця особа є суб`єктом правопорушення, пов`язаного з корупцією; 4) це правопорушення вчинено умисно; 5) наявні інші, передбачені главою 13-А «Адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією» КУпАП, ознаки правопорушення.

Підсумовуючи викладене, слід прийти до висновку, що суть вчиненого правопорушення (формулювання обвинувачення), що викладена автором протоколу від 21.08.2025 р., загалом не відповідає змісту гіпотези та диспозиції ч.1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки у ній згідно вимог закону не викладено відомості про суб`єкта такого правопорушення, вчинені ним дії, порушення вимог спеціального закону («ЗУ «Про запобігання корупції»), наявність у таких діях особи умислу, а також інших суттєвих ознак вказаного правопорушення.

Враховуючи викладене вище та приймаючи рішення у справі, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав про те, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягуються до відповідальності, які є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Крім того судом наголошується, що у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява F 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява F 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Окрім цього, відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Це випливає з аналізу ст. 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати). Зважаючи на те, що законом в диспозиції даної статті не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Такої ж думки притримуються судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність у нього прямого чи непрямого умислу на несвоєчасне подання електронної декларації, а так само про допущення добросовісної помилки, заслуговують на увагу, оскільки вони є логічними та послідовними, крім того окремо про відсутність умислу у ОСОБА_1 , свідчить та обставина, що останні подавав щорічні декларації у той період, коли таке декларування було тимчасово призупинене Законом.

Більше того, під час розгляду справи не було встановлено в діях ОСОБА_1 будь-яких мотивів на уникнення фінансового контролю шляхом несвоєчасного подання декларації.

Таким чином, судом встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки суб`єктивного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що свідчить про відсутність вини у формі прямого чи непрямого умислу, крім того і відсутнє належним чином сформульоване обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, а у суду відсутні підстави для його редагування для приведення у відповідність до Закону, а відтак наведене робить неможливим притягнення особи до адміністративної відповідальності за даною статтею.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 280, 287, 288 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Роменського міськрайонного суду Сумської області протягом 10 днів дня винесення постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подано протягом 10 днів. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Г.О.ЦВЄЛОДУБ