КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня2025 року м. Київ

справа №753/11904/25

провадження № 33/824/4168/2025

Київськийапеляційний суд у складісуддіЖелепи О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2025 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 333738 ОСОБА_1 17 травня 2025 року о 00 год. 00 хв. керував автомобілем Volkswagenд.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Промислова, не маючи права керування таким транспортними засобами, правопорушення вчинено повторно протягом року (постанова ЕНА 4398363 від 31 березня 2025 року за ч. 2 ст. 126 КпАП України), чим порушив вимоги п. 2.1 а ПДР.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2025 рокуОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн 00 коп, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд змінити оскаржувану постанову в частині призначеного покарання та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 40800 грн без позбавлення права керування транспортним засобом та без оплатного вилучення транспортного засобу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не встановив причини зупинки транспортного засобу та жодних підтверджуючих документів не долучено та вважає, що неможливо встановити чи дійсно особа керувала транспортним засобом та яка саме особа керувала автомобілем.

Зазначає, що судом було порушено ч.1 ст. 285 КУпАП, а саме: ОСОБА_1 не було запрошено в зал судового засідання для надання пояснень.

Вказує, що ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував, а тому суд не вправі був застосовувати адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів, коли апелянт взагалі не отримував такого права.

Стверджує, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського не може бути належним та допустимим доказом, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про такий технічний засіб та відсутня його характеристика.

В судове засідання апеляційного суду, яке призначене на 02 вересня 2025 року з`явився ОСОБА_1 та його захисниця - адвокат Оверчук Ю.О., які підтримали доводи апеляційної скарги.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд робить висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії серіїЕПР1 № 333738 ОСОБА_1 17 травня 2025 року о 00 год. 00 хв. керував автомобілем Volkswagenд.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Промислова, не маючи права керування таким транспортними засобами, правопорушення вчинено повторно протягом року (постанова ЕНА 4398363 від 31 березня 2025 року за ч. 2 ст. 126 КпАП України).

Своїмидіями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП як повторнепротягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті (керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортнимзасобомабо не пред`явилаїх для перевірки, абостосовноякоївстановленотимчасовеобмеження у правікеруваннятранспортнимизасобами).

Так, диспозицією ч.5 ст.126 КУпАПпередбачений склад адміністративногоправопорушення, якийінкримінується ОСОБА_1 , який полягає у повторному протягом року вчиненні порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Диспозиція ч.2 ст.126 КУпАП передбачає склад правопорушення, який полягає у керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачі керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Водночас, санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у виді накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Вказана санкція у частині накладення штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом є безальтернативною.

Відповідно до абзацу третього пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами Українизаконодавства у справах про деякізлочинипротибезпекидорожньогоруху та експлуатації транспорту, а також про адміністративніправопорушення на транспорті» (іззмінами, внесенимизгідно з Постановою Верховного Суду №17 від 19.12.2008) позбавлення права керуватитранспортнимизасобамиможназастосовуватитільки як основнеадміністративнестягнення за вчиненняправопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КпАП. Можливостінакладати на винну особу такестягнення як додатковецей Кодекс не надає. Суди не вправізастосовуватийого й тоді, коли винна особа вжепозбавлена такого права абовзагалійого не мала.

Разом з тим, стаття 126 КУпАП в цьомуперелікувідсутня.

Частина 5 статті 126 КУпАП, якоюпередбаченавідповідальність у видінакладення штрафу в розмірідвохтисяччотирьохсотнеоподатковуванихмінімумівдоходівгромадян з позбавленням права керуваннятранспортнимзасобом на строк відп`яти до семи років та з оплатнимвилученням транспортного засобучи без такого, встановленаЗаконом України «Про внесеннязмін до деякихзаконодавчихактівУкраїнищодопосиленнявідповідальності за окреміправопорушення у сферібезпекидорожньогоруху» від 16 лютого 2021 року №1231-ІХ.

Чиннеадміністративнезаконодавстворозрізняє таких суб`єктів, як осіб, якіздійснюютькеруваннятранспортнимзасобом та водія транспортного засобу. Відмінністьвказанихсуб`єктівполягає в тому, щоводій транспортного засобу - це особа, яка здійснюєкерування таким транспортнимзасобом на законнихпідставах, оскількинабула у встановленому законом порядку право керуваннятранспортнимзасобом.

На відмінувідводія, суб`єкт, передбачений ч. 2 ст. 126 КУпАП, - це особа, яка не має (не набувала) права керуваннятранспортнимзасобом у встановленому законом порядку. В цьомувипадку ч. 2 ст. 126 КУпАП є спеціальною нормою, яка врегульовуєвідповідальність особи, яка здійснюєкеруваннятранспортнимзасобом, не отримавши на цевідповідного права.

Об`єднана палата Касаційногокримінального суду Верховного суду в постановівід 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20 досліджуваламожливістьпризначенняособідодатковогопокарання у видіпозбавлення права керуватитранспортнимизасобами, коли така особа на момент вчиненнякримінальногоправопорушення не мала посвідчення на право керуваннятранспортнимизасобами.

Об`єднана палата вказала, щопозбавлення права керуватитранспортнимизасобамимаєвідповідатизагальнійметі будь-якогопокарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК. У контекстірозглядуваногопитанняособливоїувагинабуваєдосягнення мети покараннящодозапобіганнявчиненнюновихкримінальнихправопорушень як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівностівсіх перед законом.

Так, внаслідокпорушення особою, незалежновіднаявностічивідсутності у неїпосвідченняподія, правил безпекидорожньогорухуабоексплуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`яіншихосіб та спричиняєтьсявідповідна шкода, а тому додатковепокарання у видіпозбавлення права керуватитранспортнимизасобами в окремихвипадках є необхідним з метою попередженняспричинення такою особою шкодиздоров`ючинавітьсмертііншим особам через порушення нею правил дорожньогоруху в майбутньому, а також для дієвоговпливу на сприйняттясуспільством, у тому числііншимиводіями.

При цьому, слідзвернутиувагу на підвищенусуспільнунебезпечністьдійосіб, якікеруютьтранспортнимизасобами, не маючидостатніхтеоретичних і практичнихзнань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідченняводія, оскількивірогідністьнастаннядорожньо-транспортноїпригоди у такому випаду є значновищою, а тому попереджувальна мета додатковогопокарання у видіпозбавлення права керуватитранспортнимизасобами у такому випадкунабуває особливого значення.

Каральна мета такого додатковогопокараннядосягається як безпосередньою забороною керуватитранспортнимизасобами (позбавленнясуб`єктивного права), так і покладенням на особу у зв`язку з цимуповноваженим органом з питаньпробаціїпевнихобов`язків, а такожроз`ясненняособінаслідківневиконанняпокладенихобов`язків та ухиленнявідвідбуваннядодатковогопокарання.

Підхідщодонеможливостіпризначеннядодатковогопокарання у видіпозбавлення права керуватитранспортнимизасобамиособі, яка не отримувалапосвідченняводія на право керуваннятранспортнимизасобами, не відповідаєзасадісправедливості та принципу рівностівсіх перед законом, а такожнівелюєпопереджувальну мету покарання.

Враховуючизазначене, виходячиізаналізуположень статей 1, 50, 55, 65, 286, 286-1 КК, особі, яку визнановинуватою у вчиненнікримінальногоправопорушення, передбаченоговідповідноючастиною статей 286, 286-1 КК, суд можепризначитидодатковепокарання у видіпозбавлення права керуватитранспортнимизасобаминезалежновід того, чи мала така особа на момент вчиненнякримінальногоправопорушенняотримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керуваннятранспортнимизасобами.

За таких обставин, викладені в апеляційнійскарзі доводи щодонезаконностіпритягнення ОСОБА_1 до адміністративноївідповідальності та накладенняадміністративногостягнення у видіпозбавлення права керуваннятранспортнимизасобами є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірної зупинки автомобіля спростовуються відеозаписом з якого вбачається, що під час розмови працівника поліції з ОСОБА_1 поліцейський повідомляє останньому, що автомобіль зупинили, оскільки не працювали фари.

Київський апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не запрошували в зал судового засідання для надання пояснень, оскільки такі доводи спростовуються постановою Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2025 року в якій зазначено: «В судовому засіданні ОСОБА_1 визнав себе винуватим у порушенні ПДР, пояснивши, що зробив для себе належні висновки, щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати».

Отже, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 порушив п. 2.1 (а) ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст. 126 КУпАП.

Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, скаржником не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишитиапеляційнускаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закритипровадження у справі;

3) скасувати постанову та прийнятинову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставинапеляційнаскаргазалишається без задоволення, а постанова суду першоїінстанціїзалишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Желепа