ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/7003/24 Головуючий суддя І інстанції Губська Я. В.
Провадження № 33/818/431/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Мельниченка Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Мельниченка Є.О. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 14 січня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 23.07.2024 року о 14:29 год. в м. Харкові по вул. Амурська, 1, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіряного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер» та в закладі охорони здоров`я водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Мельниченко Є.О. просив скасувати судову постанову та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказував на порушення, які були допущені під час складення матеріалів справи та під час розгляду справи судом першої інстанції, посилаючись на практику ЄСПЛ. Зазначав, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, оскільки за кермом перебувала інша особа, а працівники поліції не встановивши обставини події незаконно визнали, що ОСОБА_1 керував автомобілем та склали стосовно нього протокол. Вважав, що суд першої інстанції не мав процесуальної можливості розглянути цю справу без сторони обвинувачення. Посилався на показання свідків, які зазначали, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а також на неправомірну поведінку інспектора патрульної поліції Саніної О.В. Вважав, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права з порушенням вимог чинного законодавства, що, на його думку, свідчить про порушення права на захист.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Мельниченка Є.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості, як на докази, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення; акті огляду; рапорті працівника поліції; направленні водія на огляд, а також відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції.

Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем «Шкода» з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіряного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на визначення алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції працівник поліції, яка склала протокол інспектор Саніна О.В. повідомила, що 23.07.2024 року вона у складі екіпажу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснювала патрулювання у м. Харкові.

Повідомила, що вони здійснювали службове патрулювали у м. Харкові по вул. Амурській, біля ринка «Барабашово» та виявили, як автомобіль «Шкода» під керуванням саме ОСОБА_1 проїхав під забороняючий знак «3.2». Вона була старшою екіпажу та перебувала за кермом службового автомобіля. Виявивши правопорушення, вона відразу поїхала за цим автомобілем та увімкнула красні та сині проблискові маячки, а також гучномовець на службовому автомобіля з метою зупинити автомобіль, водій якого порушив вимоги ПДР України. Зупинивши цей автомобіль, з місця водія вийшов саме ОСОБА_1 , закрив автомобіль та відійшов від автомобіля. Вказувала, що в автомобілі він був сам. Вказувала, що у ОСОБА_1 під час спілкування не було документів та через деякий час його документи привезла його дружина. Свідок ОСОБА_4 також повідомила, що під час спілкування з ОСОБА_1 вона йому повідомила, що він був зупинений за проїзд під знак, який забороняє проїзд у цьому місці, а останній почав пропонувати їй неправомірну вигоду, щоб не складати стосовно нього постанову за це адміністративне правопорушення. ОСОБА_4 заперечувала щодо отримання неправомірної вигоди та повідомила ОСОБА_1 про кримінальну відповідальність за такі дії. Під час спілкування з ОСОБА_1 працівник поліції ОСОБА_4 особисто виявила у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Після виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, запропонувала ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки або в закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 відмовився. Поряд з цим ОСОБА_4 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції повідомила, що ОСОБА_1 пропонував їй неправомірну вигоду щоб вона не складала постанову за порушення саме ним ПДР України.

Поряд з цим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції у якості свідка був допитаний працівник поліції ОСОБА_2 , який 23.07.2024 року разом із ОСОБА_4 здійснював службове патрулювання у м. Харкові. Він пояснив, що ОСОБА_4 була старшою в їх екіпажі. Також з ними перебував працівник поліції ОСОБА_3 , який на теперішній час проходить військову службу. Патрулювання вони здійснювали біля ринку «Барабашово» у м. Харкові. Перебували у службовому автомобілі, за кермом якого перебувала ОСОБА_4 . Виявили правопорушника, який проїхав на забороняючий дорожній знак та почали його переслідування, з метою зупинити його. Цей автомобіль зупинився приблизно через 400 метрів. Повідомив, що з водійського місця вийшов ОСОБА_1 . Першою до нього підійшла ОСОБА_4 та повідомила, що він порушив вимоги ПДР України, проїхавши на забороняючий дорожній знак. Також свідок повідомив, що крім ОСОБА_1 в автомобілі нікого не було, а останній не заперечував, що він керував транспортним засобом та порушив вимоги дорожнього знаку. У ОСОБА_1 при собі не було будь-яких документів, які можуть встановити його особу, однак через деякий час його дружина приїхала та привезла документи. Вказував, що ОСОБА_1 хотів якось вирішити це питання, однак йому повідомили про кримінальну відповідальність, а після цього ОСОБА_4 показала, що ОСОБА_1 дав їй грошові кошти, а потім забрав їх. Під час спілкування з ОСОБА_1 . ОСОБА_4 встановила ознаки алкогольного сп`яніння, запропонувала йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки, або в закладі охорони здоров`я, від чого ОСОБА_1 відмовився.

Поряд з цим, свідок ОСОБА_2 повідомив, що під час спілкування з ОСОБА_1 також особисто встановив у останнього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота.

Також в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції працівники поліції повідомляли, що в їх службовому автомобілі перебував відеореєстратор, який був у справному увімкненому стані, а тому вони вважали, що все що відбувається зовні автомобіля фіксується на цей відеореєстратор. Натомість відомості з цього реєстратора вони здають до відповідного відділу Управління патрульної поліції, який саме і формує додатки до протоколу, які направляють до суду.

Належить врахувати, що адвокат Мельниченко Є.О. оскаржував дії працівників поліції в інтересах ОСОБА_1 , в тому числі, до Державного Бюро Розслідувань.

Натомість, 13 травня 2025 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшов лист слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві Осадчої Оксани, в якому зазначено, що слідчим відділом розглянута заява адвоката Мельниченко Є.О., що діє в інтересах ОСОБА_1 від 04.04.2025 року щодо неправомірних, на думку заявника, дій працівників правоохоронних органів, за результатами якої, заявнику було відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР, про що заявнику була надана відповідь від 30.04.2025.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Мельниченко Є.О. повідомив, що скористався усіма процесуальними можливостями щодо оскарження дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

Належить врахувати, що захисник Мельниченко Є.О. не надав суду апеляційної інстанції будь-яких фактичних відомостей про те, що дії працівників поліції, які складали матеріали стосовно ОСОБА_5 , визнані незаконними.

Враховуючи такі відомості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які повідомили свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції заслуговують на увагу, оскільки вони були безпосередніми учасниками спілкування з ОСОБА_1 та особисто переслідували та зупиняли автомобіль під його керуванням, тобто були очевидцями події за участю ОСОБА_1 .

Крім того, в матеріалах справи міститься копія постанови серії ЕНА № 2665222 від 23.07.2024 року, з відомостей якого вбачається, що23.07.2024 року об 15:51 год. ОСОБА_1 по вул. Амурській, 1 в м. Харкові, керуючи транспортним засобом не виконав вимогу дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено», чим порушив п. 8.4.в ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 122 КУпАП.

Поряд з цим з відомостей цієї постанови вбачається, що її було винесено інспектором поліції ОСОБА_2 .

Відомості цієї постанови про накладення адміністративного стягнення узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які повідомляли про те, що ОСОБА_1 був зупинений за порушення вимог ПДР України, а саме за проїзд на забороняючий дорожній знак.

Поряд з цим належить врахувати, що відповідно до відомостей листа начальника Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Харківській області Віктора Левченка вбачається, що згідно облікових даних інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» 23.07.2024 року відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2665222 із накладенням стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн., який ОСОБА_1 сплачено 26.07.2024 року.

Отже, ОСОБА_1 не оспорював постанову про накладення на нього адміністративного стягнення від 23.07.2024 року за ч.1 ст. 122 КУпАП та особисто сплатив штраф, що, поза розумним сумнівом, свідчить про те, що він визнавав себе винним у вчиненні цього правопорушення.

Такі відомості вочевидь свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, порушив вимоги забороняючого дорожнього знаку, за що стосовно нього була винесена постанова працівником поліції.

Належить врахувати, що відомості, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 898379 від 23.07.2024 року за ч.1 ст. 130 КУпАП узгоджуються з відомостями, які зафіксовані у вищенаведеній постанові щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом по вул. Амурській, 1 у м. Харкові 23.07.204 року.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 23.07.2024 року керував автомобілем «Шкода» та був зупинений працівниками поліції під час порушення ним вимог ПДР України.

В судовому заданні в суді апеляційної інстанції були допитані у якості свідків співмешканка ОСОБА_1 та її син.

Зокрема ОСОБА_6 повідомив, що саме він керував автомобілем 23.07.2024 року, а не ОСОБА_1 . Після того як він з ОСОБА_1 та його матір`ю ОСОБА_7 приїхали на ринок «Барабашово», всі разом пішли на ринок. ОСОБА_1 щось забув в автомобілі та самостійно повернувся до автомобіля, де до нього підійшли працівники поліції.

Такі ж самі пояснення надавала співмешканка ОСОБА_1 ОСОБА_7 .

Однак, належить взяти до уваги, що захисник Мельниченко Є.О. у своїй скарзі генералу поліції на дії працівників поліції, а також в своїх поясненнях суду апеляційної інстанції вказував на те, що на місце події під час спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції підійшли ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та повідомляли працівникам поліції, що за кермом перебував саме ОСОБА_6 .

Натомість в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_6 повідомив, що під час коли працівники поліції перебували на місці пригоди та спілкувались з ОСОБА_1 він стояв вдалі від цього місця та підійшов до ОСОБА_1 лише тоді, коли працівники поліції уїхали з місця події.

Оцінюючи такі суперечності у поясненнях захисника Мельниченка Є.О. та свідка ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі пояснення захисника та свідків необхідно розцінювати як обраний спосіб захисту та до цих пояснень необхідно ставитись критично.

Крім того, відповідно до відомостей зобов`язання від 23.07.2024 року (рк. 6) вбачається, що ОСОБА_1 зобов`язався не сідати за кермо транспортного засобу до повного протверезіння та зникнення ознак сп`яніння.

Такі відомості цього зобов`язання вочевидь підтверджують існування у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, які були встановлені працівниками поліції.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції Єльнікова В. (арк. 7) вбачається, що 23.07.2024 року за адресою м. Харків, вул. Амурська, 1, екіпажем 1203 (Єльніков, Саніна, Чуніхін) під час патрулювання Київського району м. Харкова було зупинено транспортний засіб «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 за порушення вимог дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено». Під час спілкування з даним водієм були виявлені у останнього ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою алкотестера ДРАГЕР або у закладі охорони здоров`я, на що водій відмовився. У зв`язку з чим на даного водія було складено постанову ЕНА 2665222 за ч.1 ст. 122 та протокол ААД № 898379 за ч.1 ст. 130 за порушення п. 2.5 ПДР.

Враховуючи відсутність будь-яких рішень компетентних органів щодо незаконності дій працівників поліції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в цьому рапорті відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк. 2.)

З відомостей цього відеозапису вбачається, що автомобіль «Шкода» рухається біля ринку «Барабашово». Також вбачається, що ОСОБА_1 спілкується з працівником поліції та повідомляє, що йому було необхідно «..выскочить на базар, чтобы купить какую-то штуку». Після цього працівники поліції показали ОСОБА_1 відеозапис з тим, як він рухався на забороняючий дорожній знак. Останній не повідомляв працівникам поліції, що за кермом автомобіля перебував не він. Після цього працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про кримінальну відповідальність за пропонування неправомірної вигоди працівникам поліції під час виконання ними їх службових обов`язків. Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 намагався надати працівнику поліції неправомірну вигоду у сумі 1000 грн, а потім забрав ці грошові кошти. Саме у ОСОБА_1 були ключі від автомобіля «Шкода» та саме він особисто відчиняв двері водія цього автомобіля, а поряд з ним будь-яких інших осіб не було. Після цього до місця події підійшла жінка, яка повідомила що вона є співмешканкою ОСОБА_1 та надала його документи. Також ця жінка повідомила, що ОСОБА_1 приїхав на базар за якоюсь запасною частиною. З відеозапису також об`єктивно вбачається, що співмешканка ОСОБА_1 , а саме ОСОБА_7 не повідомляла працівникам поліції про те, що за кермом автомобіля перебував не ОСОБА_1 , а інша особа, в тому числі, її син ОСОБА_6 . Під час спілкування з ОСОБА_8 , працівник поліції виявила ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 та повідомила йому про це, зокрема про те, що у нього вбачається різкий запах алкоголю з порожнини рота. Працівник поліції запропонувала ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці з використанням алкотестеру Драгер або в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці його зупинки так і в закладі охорони здоров`я. Після цього працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про те, що за відмову пройти огляд на стан сп`яніння стосовно нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 погодився з тим, що стосовно нього буде складено протокол за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Також з відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`яснювали ОСОБА_9 його права, як особі, стосовно якої складалися постанова та протокол. Після складення протоколу, працівники поліції під розпис ознайомили ОСОБА_1 зі змістом протоколу. Останній ознайомившись зі змістом протоколу, погодився з ним та поставив свій особистий підпис у цьому протоколі у відповідних графах.

Належить врахувати, що з відомостей відеозапису поза розумним сумнівом вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 жодного разу не повідомляв працівників поліції про те, що він не керував автомобілем.

Поряд з цим належить врахувати, що з відомостей відеозапису не вбачається, що на місті події був присутній ОСОБА_6 , оскільки усі чоловіки, які були присутніми не схожі на ОСОБА_6 , який був допитаний в суді апеляційної інстанції. До цього ж ОСОБА_6 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції повідомив, що з працівниками поліції він не спілкувався, а відеозаписи в матеріалах справи походять лише з бодікамер працівників поліції., а тому твердження захисника про те, що на відеозаписі вбачається ОСОБА_6 є необґрунтованими та таким, що не відповідають дійсності.

Отже, враховуючи відомості відеозапису, рапорту, пояснень працівників поліції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, порушив вимоги ПДР та був зупнений працівниками поліції. Під час спілкування у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння після чого йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого він категорично відмовився.

Крім того, твердження апелянта про те, що свідки є працівниками поліції та їх показання не можуть бути взяті до уваги судом є необ`єктивними, оскільки будь-яких фактичних відомостей про те, що ці свідки є зацікавленими особами матеріали справи не містять, а також не надали таких відомостей ані ОСОБА_1 , ані його захисник і в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Мельниченка Є.О. залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 14 січня 2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков