Провадження № 33/801/883/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковальчук Л. В.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Войтка Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Хоменчука Анатолія Олеговича, на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 30 липня 2025 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 . КНОКПП НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 30 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень на користь держави Україна із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням, 20.04.2025 о 21:30 год. по вул. Зодчих, 19 в м. Вінниця водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «BMW X3», д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу Drager Alkotest №6810, результат 1,90 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 адвокат Хоменчук А. О. оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову незаконною, просить її скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, захисник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» право працівників поліції на зупинку транспортного засобу виникає виключно у випадку наявності належно зафіксованих та підтверджених доказів порушення водієм Правил дорожнього руху. Відповідно, матеріали справи повинні містити належні та допустимі докази такого порушення, яке могло б бути підставою для зупинки транспортного засобу та подальшої вимоги щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння. Натомість у даній справі такі докази відсутні.

В матеріалах немає жодних належних доказів, які б підтверджували сам факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Позиція захисту узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17, де наголошено, що саме на працівниках поліції лежить обов`язок доведення наявності підстав для зупинки транспортного засобу та подальших процесуальних дій.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а звернув увагу на те, що відеозапис може вважатися належним доказом лише у випадку, коли він містить відомості про сам факт вчинення правопорушення, а не лише відображає процесуальну послідовність складання чи винесення постанови. Водночас, наявні у справі матеріали не містять доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 автомобілем у момент зупинки та проведення огляду.

За таких обставин відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відтак, факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення не доведений, а притягнення його до адміністративної відповідальності є необґрунтованим.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Хоменчука А. О., які підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити, дослідивши матеріали справи, вважаю, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд, враховуючи положення статті 294 КУпАП переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом статті 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями статті 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Згідно частини першої статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством ( стаття 1 КУпАП).

Відповідно до частини першої статті 130 КУпАП забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з пунктом 2.9. «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За правилами частини другої статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).

Пунктами 1, 3 частини першої статті 23 Закону України «Про національну поліцію», визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд дійшов до висновку, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, відповідають встановленим фактичним обставинам справи, вина останнього доведена наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, а його дії за частиною першою статті 130 КУпАП кваліфіковані правильно.

До таких висновків суд дійшов дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 306702 від 20.04.2025 (а.с.2); роздруківку тестування на алкоголь, згідно з якою ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат тесту становить 1,90 ‰ (а.с.4); направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.04.2025 (а.с.5); акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.6); та відеозапис з нагрудної камери поліцейського (а.с. 8).

Докази в сукупності узгоджуються між собою, жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку, в сукупності підтверджують вину скаржника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, і встановлений судом перебіг досліджуваної події відповідає змісту відео, яке міститься на технічному носієві з відеозаписом, який знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейськими за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (пункт 6 розділу І Інструкції).

Поліцейські, виявивши у водія ознаки сп`яніння (алкогольного або наркотичного), який свідчить про зниження уваги та швидкості реакції водія, з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язані вчинити дії по перевірці стану водія на предмет перевірки дотримання водієм вимог підпунктів "а" та "б" пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, а водій відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували сам факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Разом з тим, аналіз наявного у матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського свідчить про протилежне, а саме про обставини, що підтверджують факт керування ОСОБА_1 автомобілем без увімкнення покажчика повороту.

Так, з відеозапису вбачається, що у момент зупинки транспортний засіб уже перебував у нерухомому стані, а ОСОБА_1 знаходився поруч із ним. На запитання працівників поліції ОСОБА_1 не заперечував факту того, що саме він керував вказаним автомобілем, погодився на вимогу співробітників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку проходив огляд на стан сп`яніння, будучи водієм транспортного засобу. На запитання ОСОБА_1 щодо зупинки транспортного засобу поліціант відповів причину покажчик повороту. Крім того, на відеозаписі зафіксовано розмову поліцейських з ОСОБА_1 та іншою особою, яка прибула для того, щоб забрати автомобіль як тверезий водій, з якої випливає, що ОСОБА_1 дійсно здійснював керування транспортним засобом і пояснював, що «хотів просто прокататися».

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази, зокрема відеозапис з нагрудної камери, у своїй сукупності підтверджують, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а заперечення цього факту після проходження огляду на стан сп`яніння та роз`яснення йому поліціантом наслідків керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення. Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та не звільняють його від відповідальності за скоєне.

Посилання адвоката на постанову Верховного Суду від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17 та постанову Верховного Суду від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а є безпідставними, оскільки в даній справі встановлені судом інші фактичні обставини.

Апеляційний суд зауважує що, питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, а відтак вирішення цього питання не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови суду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що у матеріалах справи наявні належні, допустимі та достатні докази, які підтверджують об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Спосіб, у який було встановлено алкогольне сп`яніння скаржника, не суперечить вимогам закону.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаного проходження огляду, фальсифікації матеріали справи не містять та правопорушником надано не було.

Протокол про адміністративне правопорушення не містить істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому правильно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.

Також не приймаються до уваги доводи сторони захисту про те, що відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» право працівників поліції на зупинку транспортного засобу виникає виключно у випадку наявності належно зафіксованих та підтверджених доказів порушення водієм Правил дорожнього руху. Посилання захисту на відсутність у матеріалах справи доказів порушення ПДР як підстави для зупинки автомобіля суд визнає безпідставними.

Апеляційний суд зазначає, що положення ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначають перелік підстав для зупинки транспортного засобу. При цьому слід враховувати, що з 24 лютого 2022 року на всій території України введено правовий режим воєнного стану, у межах якого діють спеціальні заходи забезпечення публічної безпеки та порядку. Зокрема, військове командування спільно з органами Національної поліції України наділені повноваженнями здійснювати перевірку документів у громадян, огляд транспортних засобів, а також здійснювати інші превентивні заходи, спрямовані на недопущення вчинення кримінальних та адміністративних правопорушень, а також протидію загрозам національній безпеці держави.

Враховуючи зазначене, під час дії воєнного стану право поліцейських на зупинку транспортного засобу не обмежується виключно наявністю ознак порушення Правил дорожнього руху. Таке право може реалізовуватися і з метою виконання покладених на органи поліції завдань із забезпечення обороноздатності держави, охорони громадського порядку та безпеки, перевірки документів у водіїв та пасажирів, а також запобігання можливим правопорушенням.

Таким чином, зупинка транспортного засобу працівниками поліції у даній справі здійснена правомірно, у межах наданих законом повноважень та в умовах правового режиму воєнного стану, а тому посилання сторони захисту на відсутність у матеріалах справи доказів порушення ПДР як підстави для такої зупинки не заслуговують на увагу і відхиляються судом як безпідставні.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було дотримано процедуру проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у відповідності до вимог статті 266 КУпАП та Інструкції.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, в даному випадку винуватість ОСОБА_1 доводиться зібраними матеріалами.

Суд першої інстанції відповідно до статті 245 КУпАП у повній мірі дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази і надав їм належну правову оцінку, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні пункту 2.9 (а), що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів щодо протиправності дій працівників поліції під час складання протоколу. Відсутні також відомості щодо оскарження ОСОБА_1 дій працівників поліції, неправомірності зупинки транспортного засобу, відсутності факту керування транспортним засобом, тощо, і результати такого оскарження.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено доказами наявними в матеріалах справи.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення і його мотивування є достатніми й зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів і викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Таким чином апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно; вина ОСОБА_1 доведена повністю, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та призначене судом адміністративне стягнення відповідає вимогам статті 33 КУпАП.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Хоменчука Анатолія Олеговича, залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 30 липня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко