Номер провадження: 33/813/1730/25
Номер справи місцевого суду: 495/4949/25
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

захисника адвоката Сліпкова Віталія Сергійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу захисника Сліпкова Віталія Сергійовича, який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

ОСОБА_1 постановою суду визнано винним у тому, що 05.06.2025 о 07:55 годині прикордонним нарядом «Перевірка документів» в пункті пропуску «Старокозаче», під час здійснення прикордонного контролю осіб на в`їзд в Україну виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон без відповідних документів, а саме з використанням паспорту громадянина Ізраїлю для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , будучи у правових відносинах з Україною, громадянином України згідно із ст. 2 Закону України «Про громадянство України». Своїми діями порушив вимоги ч. 2 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», затвердженого 05.11.2009 року № 1710-VI, ст. 2,3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», затвердженого 21.01.1994 року № 3857-XII, п. 2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 № 57, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, захисник Сліпков В.С., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що 28.02.1999 ОСОБА_1 виїхав до держави Ізраїль, де весь час прожив та проживає разом зі свою родиною. Перед виїздом на постійне місце проживання, ОСОБА_1 знявся з місця реєстрації проживання, був виключений з військового обліку, тощо. Під час проживання в державі Ізраїль, ОСОБА_1 набув громадянство Ізраїлю. Оскільки в Україні у ОСОБА_1 залишилася матір, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, ОСОБА_1 періодично приїздив до України, що підтверджується відмітками в паспорті громадянина Держави Ізраїль для виїзду за кордон № НОМЕР_1 . Прибув 30.11.2023 - Вибув 19.12.2023. Прибув 14.11.2024 - Вибув 03.12.2024. Прибув 28.02.2025 - Вибув 17.02.2025.

Вказує, що за періоди попереднього відвідування території України та перетинання державного кордону ОСОБА_1 не виявлявся як порушник при перетинанні державного кордону України, будь-яких застережень чи зауважень зі сторони працівників ДПСУ не виникало.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , в`їжджаючи на територію України та надаючи на паспортний контроль дійсний паспорт громадянина Держави Ізраїль, діяв з прямим умислом на перетинання кордону у незаконний спосіб, без відповідних документів.

Вказує, що дії ОСОБА_1 не суперечать положенням ст. 12 Закону України «Про Державний кордон України», ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року щодо вимоги про перетин кордону за дійсним паспортним документом, а також узгоджуються із приписами Європейської Конвенції «Про громадянство». ратифікованою Україною.

Звертає увагу, що діючим законодавством відповідальності за множинне громадянство не передбачено.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що 07.08.2025 під час моніторингу сайту Судова влада України ним було виявлено інформацію, що справа № 495/4949/25 розглянута. Будь-яких повідомлень про розгляд справи та/або постанови суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності до останнього не надходило. В протоколі про адміністративне правопорушення в графі щодо дати та часу розгляду справи підпис ОСОБА_1 відсутній. Звертає увагу, що оскаржувана постанова в ЄДРСР була зареєстрована 26.07.2025, а надання загального доступу забезпечено лише 28.07.2025.

В судовому засіданні захисник Сліпков В.С. підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови та доводи апеляційної скарги, просив задовольнити та скасувати постанову суду.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи: отримав повідомлення про дату, час та місце розгляду справи 19.08.2025 о 09:40 год, що підтверджується телефонограмою (а.с. 33), тому відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши клопотання захисника Сліпкова В.С., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова винесена 07.07.2025 за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Проте, матеріали справи не містять доказів належного сповіщення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи.

В графі протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 003651Е від 05.06.2025 щодо дати та часу розгляду справи відсутня така інформація .

Згідно супровідного листа суду першої інстанції, 07.07.2025 ОСОБА_1 надсилалася копія постанови від 07.07.2025.

Доказів отримання копії постанови матеріали справи також не містять.

З апеляційною скаргою захисник Сліпков В.С. звернувся 08.08.2025.

Також апеляційний суд звертає увагу, що оскаржувану постанову до ЄДРСР надіслано судом: 25.07.2025, зареєстровано: 26.07.2025, забезпечено надання загального доступу: 28.07.2025.

Враховуючи, що матеріали справи не містять належного повідомлення ОСОБА_1 про дату та час розгляду справи, доказів отримання копії постанови та забезпечення надання загального доступу в ЄДРСР лише 28.07.2025, апеляційний суд вважає клопотання обґрунтованим, оскільки таке узгоджується із матеріалами справи, тому вважає за можливе поновити захиснику Сліпкову В.С., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови.

Щодо суті апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» (далі Закон) передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24.02.2022 на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення, визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану», заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Відповідно до ч. 1 ст. 204-1 КУпАП відповідальність настає у разі перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Визнаючи винним правопорушника ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, суд вважав доведеною його вину матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 003651Е від 05.06.2025; рапортом начальника віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; рапортом ІПС вищої категорії начальника 3 групи ІПС відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б); копією паспорту громадянина Ізраїлю, виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 06.08.2023 року JERUSALEM; особовою карткою на особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якій міститься інформація щодо паспорту громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_2 , дата видачі 04.05.2023, дійсний до 04.05.2033.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

З протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 003651Е від 05.06.2025, вбачається, що 05.06.2025 о 07:55 годині прикордонним нарядом «Перевірка документів» в пункті пропуску «Старокозаче», під час здійснення прикордонного контролю осіб на в`їзд в Україну виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон без відповідних документів, а саме з використанням паспорту громадянина Ізраїлю для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , будучи у правових відносинах з Україною, громадянином України згідно із ст. 2 Закону України «Про громадянство України». Своїми діями порушив вимоги ч. 2 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», затвердженого 05.11.2009 року № 1710-VI, ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», затвердженого 21.01.1994 року № 3857-XII, п. 2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 № 57, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Документ, що посвідчує особу: закордонний паспорт, НОМЕР_2 , виданий Посольством України в Державі Ізраїль 04.05.2023. Роз`яснено права передбачені ч. 1 ст. 63 Конституції України та ч. 3 ст. 268 КУпАП (а.с. 3).

Згідно пояснень ОСОБА_1 останній пояснив, що під час в`їзду в Україну в пункті пропуску не пред`явив на паспортний контроль паспорт громадянина України, тому що не знав, що він в нього є. З обставинами правопорушення згоден, у вчиненому розкаюється, накладення стягнення не оспорює. Вказані пояснення підписані ОСОБА_1 (а.с. 4)

З копії паспорту вбачається, що він виданий громадянину Ізраїлю на ім`я « ОСОБА_2 », паспорт № НОМЕР_1 від 06.08.2023. (а.с. 5)

Відповідно до інформації про особу на ім`я « ОСОБА_1 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , наявна інформація щодо паспорта громадянина України для виїзду за кордон номер: НОМЕР_2 , дата видачі: 04.05.2023, дійсним до: 04.05.2033, стан документа: дійсний, орган видачі: Посольство України в Державі Ізраїль (а.с. 6)

З рапорту начальника віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) старшого лейтенанта ОСОБА_3 від 05.06.2025 встановлено, що в період з 08.00 05.06.2025 до 20.00 05.06.2025 виконував обов?язки в прикордонному наряді «Старший прикордонних нарядів в пункті пропуску Старокозаче». О 07:55 05.06.2025 прикордонним нарядом «Перевірка документів» в пункті пропуску «Старокозаче», під час здійснення прикордонного контролю осіб на в`їзд в Україну виявлено громадянина України ОСОБА_4 , який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон без відповідних документів, а саме з використанням паспорта громадянина Ізраїлю для виїзду за кордон серії № НОМЕР_1 , будучи у правових відносинах з Україною, громадянином України згідно із ст. 2 Закону України «Про громадянство України». Своїми діями порушив вимоги Закону України «Про державний кордон України», затвердженого 04.11.1991 року № 1777-XII, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», затвердженого 05.11.2009 року № 1710-VI, ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», затвердженого 21.01.1994 року № 3857-ХII, п. 2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 № 57. Відносно громадянина України ОСОБА_4 , 05.06.2025 складено протокол про адміністративне правопорушення ПДРУ № 003651E за ч. 1 статті 204-1 КУпАП. Громадянину повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться у приміщенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду, за адресою: м. Білгород-Дністровський, вул., Військової слави 27. Копія протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 003651E 05.06.2025 вручено громадянину України

ОСОБА_5 рапорту ІПС вищої категорії-начальника 3 групи ІПС відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) штаб-сержанта ОСОБА_6 від 05.06.2025 встановлено, що ним були перевірені матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина України ОСОБА_4 , який намагався незаконно перетнути державний кордон України з РМ по іншому паспортному документу, а саме з використанням паспорта громадянина Ізраїлю для виїзду за кордон серії № НОМЕР_1 , будучи у правових відносинах з Україною, громадянином України згідно із ст. 2 Закону України «Про громадянство України». Своїми діями порушив вимоги ч. 2 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», затвердженого 05.11.2009 року №1710-VI, ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», затвердженого 21.01.1994 року № 3857-ХII, п. 2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 № 57. Під час перевірки матеріалів справи недоліків не виявлено. 05.06.2025 інформація про правопорушення внесена до бази даних ІТС «Гарт 5М». 05.06.2025 року матеріали справи передано до групи адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б).

Щодо доводів скарги, що дії ОСОБА_1 не суперечать положенням ст. 12 Закону України «Про Державний кордон України», ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року щодо вимоги про перетин кордону за дійсним паспортним документом, а також узгоджуються із приписами Європейської Конвенції «Про громадянство», ратифікованою Україною, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 4 Конституції України проголошено, що в Україні існує єдине громадянство.

Поняття єдиного громадянства визначається у ч. 1 ст. 2 Закону України від 18.01.2001 року № 2235-ІІІ «Про громадянство України», як один із принципів законодавства України про громадянство. Якщо громадянин України набув громадянство іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Регулювання порядку здійснення права громадянами України на перетинання державного кордону здійснює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України встановлюються правила перетинання державного кордону громадянами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну). У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання державного кордону громадянами України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у ст. 2 цього закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Згідно із п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Тому, виходячи із принципу єдиного громадянства, виїзд і в`їзд на територію України громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України».

Встановивши правовий зв`язок фізичної особи з державою Україна, тобто належність особи, яка перетинає державний кордон в пункті пропуску за документом громадянина іноземної держави, до громадянства України, службові особи ДПСУ зобов`язанні керуватись правовою нормою п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Відповідна правова норма міститься в ч. 1 ст. 3 Європейської конвенції «Про громадянство» - кожна держава визначає у своєму законодавстві, хто є її громадянами. На сьогодні наявність за громадянином України подвійного громадянства не визнається.

З даного приводу слід зазначити, що об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Таким чином, початком здійснення прикордонного контролю є момент подання особою паспортного документу для перевірки, факт надання громадянином України паспортного документа громадянина іноземної держави кваліфікується як спроба незаконного перетинання державного кордону України,

Оскільки громадянин України ОСОБА_1 під час перетину державного кордону України на пункті пропуску «Старокозаче» всупереч вимогам статей 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», та п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України пред`явив для паспортного контролю документ громадянина Ізраїлю, а не паспорт громадянина України для виїзду за кордон (який є відповідним для громадян України документом), то суд першої інстанції обґрунтовано визнав його винним у спробі незаконного перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів.

Доводи скарги, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , в`їжджаючи на територію України та надаючи на паспортний контроль дійсний паспорт громадянина Держави Ізраїль, діяв з прямим умислом на перетинання кордону у незаконний спосіб, без відповідних документів, є необґрунтованими, оскільки досліджені в матеріалах справи докази у сукупності, а також позицію ОСОБА_1 під час складання протоколу, апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а саме спробу перетнути Державний кордон України без пред`явлення до перевірки відповідних документів 05.06.2025 о 07:55 годині.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи захисника, що за періоди попереднього відвідування території України та перетинання державного кордону ОСОБА_1 не виявлявся як порушник при перетинанні державного кордону України, будь-яких застережень чи зауважень зі сторони працівників ДПСУ не виникало, оскільки дане посилання не стосується даного правопорушення, вчиненого саме 05.06.2025.

Твердження захисника, що 28.02.1909 ОСОБА_1 виїхав до держави Ізраїль, де весь час прожив та проживає разом зі своєю родиною; що перед виїздом на постійне місце проживання ОСОБА_1 знявся з місця реєстрації проживання, був виключений з військового обліку, тощо; під час проживання в державі Ізраїль, ОСОБА_1 набув громадянство Ізраїлю, і що оскільки в Україні у ОСОБА_1 залишилася матір, яка є інвалідом ІІ групи, ОСОБА_1 періодично приїздив до України, що підтверджується відмітками в паспорті громадянина Держави Ізраїль для виїзду за кордон, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та оцінюється судом як спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення, і наведені обставини у своїй сукупністю не можуть бути взяті до уваги як підстава для скасування постанови.

Доводи апеляційної скарги, що діючим законодавством відповідальності за множинне громадянство не передбачено, є необґрунтованим, так як відповідно до положень Закону України «Про громадянство України», Конституції України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», та п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, встановлено процедуру перетинання державного кордону громадянами України, враховуючи, що ОСОБА_1 є громадянином України, то останній був зобов`язаним надати для перевірки саме документи, підтверджуючі його особу як громадянина України.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.

Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Інших доводів апеляційні скарги не містять.

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляційних скаргах мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 289, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Поновити захиснику Сліпкову Віталію Сергійовичу, який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника Сліпкова Віталія Сергійовича, який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова