КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/4109/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Алієвої Д.У.

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Ткаченка Олега Анатолійовича на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва Проскурні О.І. від 10 липня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 362239, 15 червня 2025 року о 04 год. 03 хв. у м. Києві, просп. Палладіна, 7а, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, розширені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки за допомогою технічного приладу «Drager» відмовився, від огляду у медичному закладі у лікаря-нарколога також відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Ткаченко О.А. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Святошинського районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року та закрити провадження у справі, за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою безпідставність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а відтак усі подальші дії представників патрульної поліції, зокрема винесення спірного протоколу є протиправними. Також судом не враховано, що після зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 не повідомлено про підстави зупинки та не роз`яснено його прав.

Звертає увагу на те, що під час спілкування з працівниками патрульної поліції у ОСОБА_1 відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, та встановлення поліцейськими ознак сп`яніння у водія відбулося дистанційно. Крім того, направлення ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння складено працівниками патрульної поліції після проведення медичного огляду останнього.

Зауважує, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, про що він неодноразово повідомляв лікарю та працівникам патрульної поліції. Тому, суд першої інстанції помилково вважав, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп'яніння підтверджена наявними у справі доказами.

За вищевказаних обставин, захисник вважає, що огляд на стан алкогольного сп`яніння відносно ОСОБА_1 проведено з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, а тому такий огляд є недійсним.

Наголошував, що лише після з`ясування та дослідження усіх обставин справи, можна встановити чи допустиме, у даному випадку, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що судом першої інстанції не було зроблено.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Ткаченко О.А. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Приймаючи постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, до суду був наданий протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 362239, 15 червня 2025 року о 04 год. 03 хв. у м. Києві, просп. Палладіна, 7а, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, розширені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки за допомогою технічного приладу «Drager» відмовився, від огляду у медичному закладі у лікаря-нарколога також відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

До протоколу було долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, CD диск із відеозаписом з нагрудних камер №№ 470777, 476814 працівників поліції.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, тягне за собою адміністративну відповідальність.

Виходячи з вказаних норм законодавства, сама по собі відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є складом адміністративного правопорушення та тягне за собою адміністративну відповідальність передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, вищезазначених Інструкції і Порядку, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Судом апеляційної інстанції досліджено відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 була пред`явлена вимога щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, а працівниками поліції забезпечено останньому проходження такого огляду. В подальшому, прибувши до медичного закладу, ОСОБА_1 відмовився підписувати письмову згоду на проведення відносно нього огляду на стан сп`яніння та не вчинив жодних дій, спрямованих на проходження такого огляду, в зв`язку з чим поведінка останнього була обґрунтовано розцінена лікарем-наркологом та працівниками поліції як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.

З відеозаписів вбачається, що на неодноразові пропозиції поліцейських та лікаря-нарколога пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився підписувати згоду на проведення огляду, тобто згоди не надав. Як наслідок, обов`язок, встановлений п. 2.5 Правил дорожнього руху водій, не виконав.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі не спростовано.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння судом оцінюються критично, та розцінюються такими, що спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності та спростовуються переглянутим відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, на якому чітко зафіксовано як працівники поліції та лікар-нарколог неодноразово пропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, однак водій жодних дій, спрямованих на проходження огляду не вчиняє та намагається його уникнути.

Апеляційний суд відхиляє посилання захисника на те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, оскільки вказані посилання спростовуються відеозаписом та постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4979375 від 15 червня 2025 року, в якій зазначено, що водій керуючи транспортним засобом проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений «червоний» сигнал світлофора, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Крім того, як вбачається з відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, останні зупинивши транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , вказали, що він проїхав на заборонений сигнал світлофора та запитали з яких причин він в комендантську годину здійснює рух на автомобілі. Жодних заперечень на те, що він не керував транспортним засобом, ОСОБА_1 працівникам поліції не висловлював.

Відтак, посилання в апеляційній скарзі на безпідставність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 не грунтуються на наявних у справі доказах.

Твердження в апеляційній скарзі щодо відсутності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, та ознаки у водія були встановлені поліцейськими дистанційно, апеляційний суд відхиляє, оскільки встановлення наявності ознак сп`яніння у водія є обов`язком поліцейського, а не суду, і такі ознаки були встановлені поліцейськими під час спілкування з водієм ОСОБА_1 , а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушена мова, розширені зіниці очей, що не реагують на світло, що і стало підставою для висловлення пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" роз`яснено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, що підтверджує його поведінка, зафіксована технічними засобами відеозапису. У такому випадку дії працівників поліції відповідають вимогам ст. 266 КУпАП.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів і викладених обставин в них, по справі не вбачається.

У Висновку службового розслідування, призначеного з метою повної, усебічної та об'єктивної перевірки причин та обставин можливого порушення службової дисципліни заступником командира роти та інспектором взводу, від 25 липня 2025 року, який долучено до матеріалів справи за клопотанням сторони захисту, не встановлено порушень працівниками поліції Закону України «Про Національну поліцію» під час складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а порушення лейтенантом поліції Сікорським А.А. вимог ч. 6 ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію» під час здійснення поверхневої перевірки не свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Сам протокол про адміністративне правопорушення був складений саме за відмову у проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні, тому апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суд першої інстанції, проаналізувавши усі докази у справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм п.2.5 ПДР України, отже дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова судді Святошинського районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Ткаченка Олега Анатолійовича- залишити без задоволення.

Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В.В. Саліхов