Справа № 306/135/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю секретаря судового засідання Волощук В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 лютого 2025 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 коп.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 605,60 (шістсот п"ять гривень 60 коп.) судового збору на користь держави.

Відповідно до постанови суду, - 21 січня 2025 року біля 16.23 годин в с. Сусково на трасі М06 Київ-Чоп 754 км., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Volkswagen, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, нестійка хода. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп"яніння ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду, та справу закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає оскаржувану постанову суду незаконною, та необґрунтованою, такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи і має бути скасована. Зазначає, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував обставини справи, розглянувши її поверхнево, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах справи та не відповідають фактичним обставинам справи.

Одночасно ОСОБА_1 порушив питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови судді, посилаючись на те, що копію повного тексту оскаржуваної постанови не отримував, з необізнаністю її мотивами, був позбавлений можливості направити апеляційну скаргу у встановлений законом строк. Просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, визнавши причину пропуску поважною.

До початку судового розгляду адвокат Сидоренко В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав доповнення до апеляційної скарги, в яких просить оскаржувану постанову суду скасувати, винести нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови судді розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сидоренка В.В., неявка яких із урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується те, що останні належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, а розгляд справи вже відкладався, у зв`язку з їх неявкою до суду. Заяви про відкладення розгляду справи не надходили.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апелянта щодо поважності пропуску строку на оскарження судового рішення, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення клопотання відсутні, виходячи з наступного.

Діючим Кодексом України про адміністративні правопорушення чітко встановлено процедуру та строки оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону.

Згідно ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Отже, нормами діючого законодавства чітко встановлено, що строк на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення відраховується не з моменту отримання копії оскаржуваного судового рішення, а з моменту винесення постанови.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 посилається, в тому числі, на не отримання копії повного тексту оскаржуваної постанови.

В той же час, за правовим змістом зазначених норм КУпАП, строк на оскарження постанови суду першої інстанції може бути поновлений особі, яка подала апеляційну скаргу, тільки виключно у разі, коли він пропущений з поважних причин, які об`єктивно позбавляли останнього реалізувати своє законне право на оскарження судового рішення.

З постанови суду вбачається, що ОСОБА_1 06.02.2025 був присутнім в суді першої інстанції під час проголошення судового рішення, тобто йому було відомо як про зміст винесеного судового рішення, так і про порядок його оскарження. Крім того, з наявної в матеріалах справи платіжної інструкції вбачається, що 06.02.2025 ОСОБА_1 оплатив штраф, накладений на нього оскаржуваною постановою.

Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення забезпечують за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності (п. 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008; п. 47 рішення у справі «Устименко проти України», від 29.10.2015).

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

При прийнятті рішення щодо поновлення строку, суди зобов`язані вказувати підстави поновлення строку. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» п. 27, рішення від 26.04.2007, та «Трух проти України» від 14.10.2003).

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 був присутнім під час проголошення постанови суду першої інстанції, останній подав апеляційну скаргу до Свалявського районного суду Закарпатської області через поштове відділення Укрпошти 19 березня 2025 року, тобто з порушенням строку на апеляційне оскарження, без зазначення об`єктивних причин, що перешкоджали йому оскаржити судове рішення у визначений законом десятиденний строк, а тому апеляційний суд вважає, що у поновленні строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 слід відмовити.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку з врахуванням того, які саме дані наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та чи підтверджуються вони відповідними доказами.

Будь-яких інших посилань на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, окрім несвоєчасного отримання копії судового рішення, клопотання не містить.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не підтвердив поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а тому відсутні підстави для його поновлення, у зв`язку з чим у поновленні строку на апеляційне оскарження слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Повернення апеляційної скарги, не позбавляє особу яка подала апеляційну скаргу права звернутися з апеляційною скаргою на постанову суду з вмотивованим клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження, в якому необхідно конкретизувати причини, які не дозволили йому своєчасно у встановлений законом строк оскаржити постанову суду з долученням належних та достатніх доказів.

При прийнятті рішення про необхідність відмови ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд також враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань не вправі витребовувати будь-які докази; те, що ОСОБА_1 не доведено поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення й не надано таких доказів, які б підтверджували поважність причин його пропуску; що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті, тому інші доводи апеляційної скарги, що не стосуються причин поновлення строку на апеляційне оскарження, не перевіряються.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 лютого 2025 року, - відмовити.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала, ОСОБА_1 , а також надіслати йому копію постанови.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага