Номер провадження: 33/813/1660/25
Номер справи місцевого суду: 946/5332/25
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

захисника адвоката Нєдова О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу захисника Арнаута Андрія Георгійовича, який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ),

на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 липня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Румунії, що проживає: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 липня 2025 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 )визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та застосовано до нього захід впливу у виді штрафу у розмірі шістсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 11050,00 грн.

Засіб вчинення правопорушення: катер «ROU-096-MG», довжина - 5,33 м, ширина 2,47 м, двигун MERKURY 115 ELPT 4S/1B186569, 84,5 RW, - конфісковано на користь держави України.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на користь держави України судовий збір в розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) постановою суду визнано винним у тому, що 13.07.2025 року о 14 год. 30 хв. в районі 68 км р. Дунай, на відстані близько 50 метрів від прикордонного знаку № 1386, близько в 100 метрах від лінії державного кордону, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» у складі головного сержанта Шевченко + 2 на малому прикордонному катері НОМЕР_1 , було виявлено громадянина Румунії ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), який у складі групи осіб на катері «ROU-096-MG» незаконно перетнув державний кордон поза пунктом пропуску з Румунії в Україну, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, захисник Арнаут А.Г., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що 13.07.2025 він разом зі своїм другом йшли по річці Дунай з боку м. Кілія Веке в бік м. Тулча, в районі 64 км ріки Дунай випадково, ненавмисно зайшли у територіальні води України, тому в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, а саме умисел на незаконний перетин кордону.

Щодо конфіскації засобу вчинення правопорушення, вказує, що не є пропорційним, не відповідає тяжкості правопорушення, а санкція тяжкості правопорушення для покарання за який вона призначається. Конфіскуючи маломірний катер, суд першої інстанції порушив права іншого співвласника - ОСОБА_4 , який не був залучений судом першої інстанції до участі у справі та не був повідомлений про конфіскацію, а тому застосування додаткового стягнення є незаконним.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що під час оголошення оскаржуваної постанови особа, що притягається до адміністративної відповідальності, чи його представник присутні не були, копію постанови ОСОБА_1 не отримував, в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження вручення копії постанови. 24.07.2025 між ОСОБА_1 та адвокатом Арнаутом А.Г. було укладено договір про надання правничої допомоги. 25.07.2025 адвокат Арнаут А.Г. отримав копію постанови та ознайомився з матеріалами справи.

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до судового засідання не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Захисник Нєдов О.С. в судовому засіданні 20 серпня 2025 року підтримав доводи апеляційної скарги, згодом, після оголошеної у справі перерви, до судового засідання не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи: судову повістку-повідомлення доставлено до електронного кабінету 21.08.2025 о 22:21:59 хв, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 60), крім того, час призначеного судового засідання з ним узгоджений у судовому засіданні.

Захисник Арнаут А.Г. до судового засідання не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи: судову повістку-повідомлення доставлено до електронного кабінету 21.08.2025 о 19:37:17 хв, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 60 зв).

З огляду на наведене та зважаючи на положення ст. 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).

Вивчивши клопотання захисника Арнаута А.Г., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Оскаржувана постанова Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ухвалена 14 липня 2025 року за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).

Згідно матеріалів справи про судове засідання, призначеного на 14.07.2025, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) судом першої інстанції не сповіщався.

Відповідно до ч. 1 ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення ПдРУ № 382076 від 23.07.2025 зазначено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 14.07.2025 о 14 годині у приміщенні Ізмаїльського міськрайонного суду м. Ізмаїл, проте вказане не може вважатися належним сповіщенням у відповідності до ст. 277-2 КУпАП.

З заявою про видачу копії постанови від 14.07.2025 захисник Арнаут А.Г. звернувся 24.07.2025, отримав 25.07.2025 (а.с. 27-30).

З апеляційною скаргою захисник Арнаут А.Г., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), звернувся 28.07.2025.

Враховуючи, що матеріали справи не містять належного повідомлення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про дату та час розгляду справи, апеляційний суд вважає клопотання обґрунтованим та за можливе поновити захиснику Арнауту А.Г., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), строк на апеляційне оскарження постанови.

Щодо суті апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 204-1 КУпАП відповідальність настає у разі перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Згідно з частиною 2 цієї статті відповідальність настає за вчинення тих саме дій, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Аналіз змісту диспозиції ч. 1, 2 статті 204-1 КУпАП дає підстави дійти висновку про те, що вказані норми за своєю властивістю є бланкетними, тобто з метою їх застосування та врегулювання суспільних відносин, виникає необхідність звернення до нормативно-правових актів, які детально регламентують зазначені правила.

Положеннями ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» (далі Закон) передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Відповідно до ст. 35 Закону особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

Правила, які визначають порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724).

Відповідно до положень п. 2 Правил перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Визнаючи винним правопорушника ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, суд вважав доведеною його вину матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ № 382076 від 13.07.2025 року, рапортами інспекторів прикордонної служби від 13.07.2025 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , заявою від 13.07.2025 року, схемою виявлення правопорушення від 13.07.2025 року.

Апеляційний суд, переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, вважає висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, є помилковим, оскільки вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані не в повному обсязі.

З протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 382076 від 23.07.2025 вбачається, що 13.07.2025 року о 14 год. 30 хв. в районі 68 км р. Дунай, на відстані близько 50 метрів від прикордонного знаку № 1386, на відстані 100 метрах від лінії державного кордону, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» у складі головного сержанта Шевченко + 2 на малому прикордонному катері НОМЕР_1 , було виявлено громадянина Румунії ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), який у складі групи осіб на катері «ROU-096-MG», незаконно перетнув державний кордон поза пунктом пропуску з Румунії в Україну, чим порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року (а.с. 1).

При собі ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) мав документи, що посвідчують його особу, а саме: ідентифікаційну картку громадянина Румунії НОМЕР_2 , виданий 06.06.2019, дійсний до 29.09.2079, орган, що видав - SPCLEP Constanta ( а.с. 20), що відповідає вимогам пункту 8 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою КМУ № 1147 від 27 липня 1998 року, відповідно до якого громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають у контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в його межах на підставі документів, що посвідчують їх особу.

Відповідно до протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 13.07.2025 під час огляду виявлено та вилучено для тимчасового зберігання: катер «ROU-096-MG», довжина - 5,33 м, ширина 2,47 м, двигун MERKURY 115 ELPT 4S/ 1 B НОМЕР_3 , 84,5 RW (а.с. 2)

Згідно схеми незаконного перетинання державного кордону України двома громадянами Румунії 13.07.2025 по річці Дунай вбачається: напрямок руху по Кілійському гирлу та місце незаконного перетину державного кордону з Румунії в Україну близько 68 км р. Дунай, неподалік від прикордонного знаку № 1386 (а.с. 23).

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) в своїх поясненнях зазначив, що 13.07.2025 разом зі своїм другом ОСОБА_8 вийшли по р. Дунай по напрямку м. Тулча на катері, в районі 64 км р. Дунай випадково, ненавмисно зайшли в територіальні води України, свою вину визнає (а.с. 6).

Проте, матеріали справи не містять об`єктивних відомостей на підтвердження того, що дії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) були спрямовані на безпосереднє перетинання державного кордону України поза межами пунктами пропуску, тобто у спосіб, заборонений законом.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення та рапорти, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовними та беззаперечними доказами доведення вини особи у вчиненні вказаного вище адміністративного правопорушення.

Як і не може бути беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) і написана ним 13.07.2025 заява про визнання своєї провини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, оскільки така не містить доказів наявного у ОСОБА_9 прямого умислу на вчинення даного виду правопорушення, а він прямо вказує на ненавмисність своїх дій.

Крім того, така заява зроблена в один день зі складенням протоколу, за відсутності захисника та адресована наперед суду, в провадженні якого справа ще не перебувала.

Диспозиція ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачає перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 2 ст. 204-1 КУпАП полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, зокрема вчинені групою осіб.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Отже, за умови відсутності об`єктивних доказів, які б свідчили про намір ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) перетнути державний кордон поза межами пункту пропуску, не є підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Матеріали провадження не містять будь-яких доказів на спростування первісних пояснень ОСОБА_1 про те, що він рибалив та про відсутність у нього умислу на перетин державного кордону України з порушенням встановленого порядку та про те, що такі його дії були випадковими та ненавмисними.

За наведених обставин, апеляційний суд констатує, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достатні та допустимі докази на підтвердження факту незаконного перетину ОСОБА_1 державного кордону України поза межами пункту пропуску через державний кордон України за викладеними в протоколі обставинами.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у скоєнні діяння, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

У п. 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), сформовано висновок згідно якого «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Виходячи зі змісту ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи про адміністративне правопорушення об`єктивних доказів вчинення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) умисного незаконного перетину Державного кордону, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно наданих доказів катер «ROU-096-MG», довжина - 5,33 м, ширина 2,47 м, двигун MERKURY 115 ELPT 4S/1B186569, 84,5 RW, крім ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) належить на праві приватної власності іншій особі як співвласнику - ОСОБА_4 , про що свідчить Сертифікат для прогулянкового судна, орган, що видав Морське управління Румунії Капітанія порту Мангалія, дата видачі 21.04.2017 (а.с. 37-41).

Вирішивши питання про права та обов`язки особи, не залученої до участі у справі, суд порушив права такої особи та безпідставно вилучив належне їй майно.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

За таких обставин, апеляційний суд, вважає, що постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 липня 2025 року слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 289, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Поновити захиснику Арнауту Андрію Георгійовичу, який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), строк на апеляційне оскарження постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 липня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника Арнаута Андрія Георгійовича, який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), задовольнити.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 липня 2025 року скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв?язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова