Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1084/25
Провадження № 3/382/516/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Яготин

Суддя Яготинського районного суду Київської області Нарольський М. М., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділення поліції № 2 Бориспільського районного управління поліції ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

До Яготинського районного суду Київської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 331822 від 16.05.2025 року та матеріали до нього про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, в якому зазначено, що 16.05.2025 о 01 год. 20 хв. в м. Яготин по вул. Поштова, 50 особа керувала ТЗ ВАЗ 2106 н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей), ввід проходження медичного огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився під відеозапис службових бодікамеру. Правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 та захисник в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином. Він захисника надійшла заява про проведення судового засідання у їх відсутність. Крім цього, в матеріалах справи містяться письмові пояснення, в яких просили закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Крім цього, заначають, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП є не доведеною належними та допустимими доказами. Так, ОСОБА_1 транспортним засобом не керував. Як вбачається з долученого до матеріалів справи (відеозапис export-qsuwj, час 02:14) працівники поліції проїжджали поблизу нерухомого транспортного засобу, поруч з яким проходив чоловік у військовій формі. В подальшому працівники поліції здійснили зупинку біля вказаного транспортного засобу та з`ясовували причини його стоянки. Як з?ясувалося в процесі розмови, у транспортному засобі було пробите колесо і 3 хлопців чекали поки їм принесуть заміну. В процесі розмови працівник поліції запитав чи є у водія посвідчення водія. Час відеозапису export-qsuwj 4:12 чоловік у військовій формі показав працівникам поліції своє водійське посвідчення в додатку «Дія», та зазначив, що він керував транспортним засобом. Однак, працівники поліції наполягали, що саме ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу, оскільки він нібито вийшов із за руля. В той же час, ОСОБА_1 наголошував, що транспортним засобом не керував, оскільки позбавлений права керування. ( час 8:33 відеозапису export-qsuwj). Вказані обставини працівники поліції ігнорують та пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп?яніння. Разом з тим, обов?язок на проходження огляду на стан сп?яніння виникає лише у водія транспортного засобу, який саме керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції. Натомість, будь-якого доказу факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, встановлених за допомогою об?єктивних засобів контролю (відеозаписів зроблених за допомогою камер спостереження, нагрудних камер поліцейських або ініціативних записів будь-яких осіб, зроблених із дотриманням вимог закону) матеріали справи не містять. Відтак, висновок працівників поліції про керування ОСОБА_1 транспортним засобом ґрунтується виключно на припущеннях.

Про надходження на розгляд суду вказаної справи, враховуючи судову практику ЄСПЛ, було повідомлено прокурора Яготинського відділу Бориспільської окружної прокуратури Київської області. Прокурор не скористався правом на участь у розгляді справи. Участь прокурора у вказаній категорії справ не є обов`язковою відповідно до ст. 250 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положення ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачають відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У ході здійснення судом провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак такого сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду або згода і факт проходження огляду.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в цілому підтверджується у своїй сукупності: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 331822 від 16.05.2025 року; направленнями на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; розпискою ОСОБА_2 про отримання транспортного засобу, в якій зазначено, "... Зобов`язуюсь не допускати водія ОСОБА_1 , який керував ВАЗ 2106 з явними ознаками алкогольного спяніння. Даний автомобіль буде зберігатись у мене до витвереження водія...". Дана розписка власноруч написана ОСОБА_2 ; копією постанови серії ЕНА № 4740646 від 16.05.2025; довідкою про отримання ОСОБА_1 посвідчення на право керування транспортними засобами; довідкою про наявність повторності вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП; постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.07.2024 року залишеною без змін 11.09.2024 року Київським апеляційним судом; відеозаписами події (боді камери поліцейських), які містяться на DVD-R диску, що долучений органом поліції до матеріалів.

Вищевказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності, вони є належними, допустимими та достатніми.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає доведеним факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, виходячи із наступного.

Так, як вбачається з відеофайлу "export-qsuwj" на проміжку часу 0:02:10-0:02:18 зафіксовано момент зупинки транспортного засобу, що підтверджується його рухом та загорянням покажчиків сигналу стоп. Відразу після зупинки транспотрого засобу із водійського сидіння виходить особа чоловічої статі, худої статури, одягнена у камуфльований ("військовий") одяг (куртку та штани) та кашкет (кепка) та відразу спереду обходить автомобіль і йде за нього. Інші особи в цей момент відсутні, в подальшому інші особи вийшли з іншого боку автомобіля. При цьому з усіх осіб які вийшли із автомобіля та перебували на місці події саме ОСОБА_1 єдиний був одягнений в такий одяг - камуфльований ("військовий") одяг (куртку та штани) та кашкет (кепка). Крім цього, під час розмови з працівниками поліції особа позивача на місці вчинення адміністративного правопорушення була встановлена на підставі документу, який він особисто пред`явив. Таким чином, на відеозаписі був зафіксований рух та зупинка автомобіля та одразу без відриву у часі вихід із автомобіля з водійського сидіння саме ОСОБА_1 . При цьому, ОСОБА_1 , заперечуючи своє керування, жодного разу не зазначив хто саме керував транспортним засобом.

З іншого відеозапису вбачаються ті ж самі зафіксовані події з іншої бодікамери поліцейського.

Відтак, судом встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом 16.05.2025, будучи позбавленим права такого керування за постановою суду, що ним не заперечується та визнавалося на відеозаписі.

Таким чином доводи сторони захисту щодо керування іншого чоловіка (був одягнутий лише у розстібнуту військову куртку), який показав працівникам поліції своє водійське посвідчення в додатку «Дія», та зазначив, що він керував транспортним засобом, судом не приймаються.

Також суд звертає увагу, що в письмових поясненнях сторона захисту також не зазначає хто саме керував транспортним засобом ВАЗ 2106 н.з. НОМЕР_2 , 16.05.2025 та заявляє клопотання про виклик та допит в якості свідка даної особи.

З огляду на досліджений відеопис, суд відхиляє доводи сторони захисту щодо некерування ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ 2106 н.з. НОМЕР_2 16.05.2025, вважаючи їх такими, що спростовуються іншими матеріалами справи, в тому числі й відеозаписами, а також такими, що направлені на уникнення відповідальності.

Доводи захисника, не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Обставини, які зазначені в протоколі, узгоджуються із дослідженими судом відеозаписом із нагрудної камери поліцейського, на якому достатньо повно відображені події, які відбувалися 16.05.2025 року за участю ОСОБА_1 , а також із вищевказаними письмовими доказами.

З огляду на викладене, аналізуючи зазначені вище положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Отже вищеперелічені докази узгоджуються між собою, підстав для сумнівів у їх достовірності суд не вбачає, що в сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП; суд вважає доведеними обставини, які є підставами для притягнення до відповідальності.

При цьому суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування "поза розумним сумнівом", сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах "Кобець проти України" (п. 43) та "Авшар проти Туреччини" (п. 282), "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року, "Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії" від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на її користь, оскільки докази винності ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно були підставами для закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та самої події, стороною захисту не наведено і при розгляді справи судом не встановлено.

Даючи оцінку іншим доводам, викладеним стороною захисту, суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах "Серявін та інші проти України", "Трофимчук проти України", "Проніна проти України"). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Наведені стороною захисту аргументи не спростовують наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Зокрема, вони не спростовують дані, в тому числі й відеозапис, що підтверджує поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження огляду відмовився, та відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд звертає увагу, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень ст. ст. 8, 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Підстав для повернення протоколу про адміністративне правопорушення, так само як і підстав для закриття провадження у справі не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд відхиляє клопотання сторони захисту про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи особу ОСОБА_1 , характер вчиненого правопорушення, ступінь суспільної небезпеки, дане правопорушення є грубим порушенням Правил дорожнього руху та потенційно небезпечним для суспільства, а також становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, враховуючи пом`якшуючі та обтяжуючі обставини по даній справі, суд вважає призначити адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

З урахуванням вимог непорушності права власності та примусового відчуження об`єктів права власності лише у виняткових випадках та відповідно до ст. 28, 130 КУпАП оплатне вилучення транспортного засобу слід застосовувати лише у випадку, якщо власник транспортного засобу, який не є особою відносно якої складено вказаний протокол та знає про те, що передає транспортний засіб у користування/керування особі, яка не має права керування ним або позбавленою такого права. Відсутні підстави для застосування оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки до протоколу про адміністративні правопорушення не додано доказів належності його ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладання адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст. ст. 23, 33, 40-1, 130, 283-284, 289, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, стягнути з нього 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень (отримувач коштів: ГУК у Київ.обл./м.Київ/21081300, , банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN) UA 0010001, код класифікації бюджету 21081300) та позбавити права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Стягувачем є державний орган, за матеріалами якого судом прийнято відповідне рішення.

Стягнути із ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , судовий збір на користь держави у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (ІВАN) UA0026001, код класифікації бюджету 22030106. Стягувачем є Державна судова адміністрація України.

Боржником за цією постановою є особа, яка притягається до адміністративної відповідальності (анкетні дані, що видалося за можливе установити, наведені в вступній частині постанови).

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити, що у випадку несплати накладеного штрафу у передбачений законом строк, до нього можуть бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 294 КУпАП може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя М. М. Нарольський