ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/1268/25 Головуючий суддя І інстанції Овдієнко В. В.
Провадження № 33/818/1239/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Сігала Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 12 червня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 ,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 19 квітня 2025 року о 20:10 год. в с. Скрипаї Чугуївського району Харківської області по вул. Широкій, 45, ОСОБА_1 керував належним ОСОБА_2 автомобілем «Мерседес», д.р.н. НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками поліції, які виявили у водія ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів) та вимагали від нього проходження огляду на стан сп`яніння. На вимогу працівників поліції пройти оглядна стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, яким передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати судову постанову, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу, події адміністративного правопорушення, посилаючись на фактичні обставини події та не те, що він не керував автомобілем та працівники поліції не зупиняли його автомобіль. Вказував на неправомірні дії працівників поліції, які вводили його в оману, а також на порушення ними порядку проведення огляду на стан сп`яніння.

Поряд з цим, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження судової постанови, посилаючись на те, що строк апеляційного оскарження закінчувався у неділю, тобто у вихідний день, а з апеляційною скаргою він звернувся наступного дня у понеділок, а тому просив поновити йому пропущений строк.

Доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження відомостями, що є наявними у справі не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк для подачі апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Сігал Д.В. повідомив, що ОСОБА_1 дійсно повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, однак за сімейними обставинами не мав можливості прийняти участь в судовому засіданні. Також захисник зазначав, що позиція захисту між ним та ОСОБА_1 узгоджена в повному обсязі та просив розглянути апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 268. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості проведення апеляційного розгляду без участі ОСОБА_1 за обов`язковою участю його захисника, між якими узгоджена позиція захисту.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника Сігала Д.В., який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості, як на докази, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення; направленні на огляд водія, а також на відеозаписі з бодікамери працівників поліції.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 19.04.2025 року в с. Скрипаї керував автомобілем «Мерседес», з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису.

В матеріалах справи міститься відеозапис подій, які відбувались 19.04.2025 року за участю ОСОБА_1 .

Відповідно до відомостей цього відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`ясняли ОСОБА_1 , що стосовно нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП.

Відповідно до положень ч.1 ст. 267 КУпАП, огляд на стан алкогольного сп`яніння може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАС України щодо незаконності дій працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративні правопорушення.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг ОСОБА_1 та його захисника щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в цьому протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 7) вбачається, що 19.04.2025 року під час відпрацювання Харківської області у складі наряду «Лопань 77», в с. Скрипаї на вул. Широка, 45 о 20:10 год. було зупинено автомобіль «Мерседес» під керуванням ОСОБА_1 . Водій керував не маючи при собі посвідчення водія і з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від обслідування на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі і продуття газоаналізатора водій відмовився. На громадянина ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та постанову за ч.1 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції щодо складення протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані у рапорті відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до відомостей, які містяться в постанові про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 4541156 (арк. 9) вбачається, що 19.094.2025 року в с. Скрипаї по вул. Широкій, 45, ОСОБА_1 здійснив рух автомобілем при цьому не мав при собі посвідчення водія на право керування автомобілем відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 ПДР України.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник повідомив, що ані він , ані ОСОБА_3 о не оскаржували ані дій працівників поліції, ані будь-яких процесуальних документі, які ними складались.

З відеозапису також вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував працівникам поліції щодо складення стосовно нього постанови за ст. 126 КУпАП.

Поряд з цим в матеріалах справи не міститься будь-яких відомостей про те, що ця постанова була оскаржена.

Враховуючи такі відомості, вочевидь, вбачається, що постанова про накладення адміністративного серії ЕНА № 4541156 стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 126 КУпАП набрала законної сили.

Поряд з цим, з відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повідомляв працівників поліції, що проїхав лише 200 метрів.

Отже, оцінюючи відомості постанови про накладення адміністративного стягнення, а також відомості відеозапису, вочевидь, вбачається, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та не заперечував щодо складення стосовно нього цієї постанови, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що 19.04.2025 року саме ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції.

Крім того, ОСОБА_1 посилався на пояснення свідка ОСОБА_4 , який заперечував перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння, а також вказував, що працівники поліції не зупиняли ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції ставиться критично до таких пояснень свідка ОСОБА_5 , оскільки він є кумом ОСОБА_1 , тобто близьким знайомим, що підтверджується відомостями відеозапису. В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник не заперечував того факту, що ОСОБА_6 є кумом ОСОБА_1 .

Враховуючи такі відомості, у суду апеляційної інстанції виникають сумніви щодо об`єктивності цих пояснень та суд розцінює їх як обраний спосіб захисту для уникнення ОСОБА_1 відповідальності.

Крім того, з відеозапису, який міститься в матеріалах справи, щодо події, яка зафіксована в протоколі про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля, який перебував на проїжджій частині, до якого підійшли працівники поліції. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що його зупинили за те що він був не пристебнутий паском безпеки, чого ОСОБА_1 не заперечував. Будь-яких документів у ОСОБА_1 не було. Працівники поліції перевірили автомобіль на відсутність заборонених предметів. Пасажир автомобіля, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , повідомляв працівникам поліції, що вони незаконно зупинили їх автомобіль. Під час спілкування працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням алкотестеру Драгер або в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_7 відмовився від проходження огляду.

Крім того, з відеозапису, вбачається, що ОСОБА_8 пропонував працівникам поліції неправомірну вигоду, щоб вирішити питання не складаючи протокол, від чого працівники поліції категорично відмовились та роз`яснили ОСОБА_1 , що за такі дії передбачена кримінальна відповідальність.

Поряд з цим, відповідно до довідки старшого інспектора САП ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області (арк. 6), ОСОБА_1 отримував водійське посвідчення ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи те, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останній знає ПДР України.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення йому пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови судді Зміївського районного суду Харківської області від 12.06.2025 року задовольнити, поновивши йому цей строк.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 12 серпня 2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков