Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Гапончука В.В.,

з участю

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника ОСОБА_1 Цехоша А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою захисника Цехоша Анатолія Миколайовича в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого автокрановщиком, до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.08.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого автокрановщиком, РНОКПП невідомий, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, і піддано його адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого автокрановщиком, РНОКПП невідомий на користь держави судовий збір в сумі 605,60 гривень.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 02.05.2025 року о 15.50 годині, керуючи транспортним засобом «МАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Захисників, України, 22, в місті Луцьку, Волинської області, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не був уважний, не стежив за дорожною обстановкою, не надав перевагу в русі пішоходам та здійснив наїзд на ОСОБА_2 та малолітню ОСОБА_3 , яка перебувала в дитячому візочку. Внаслідок чого ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_3 отримали тілесні ушкодження. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КпАП України (а.с.16-17).

Не погоджуючись із постановою суду захисник Цехош А.М. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою в частині накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення. Вказує на те, що постанову суду в частині визнання ОСОБА_1 винним у ДТП не оскаржує, оскільки останній повністю визнає свою вину.

Вказує на те, що окрім визнання ОСОБА_1 своєї вини у скоєному правопорушенні, суд першої інстанції не взяв до уваги наступні пом`якшуючі обставини:

- ОСОБА_1 щиро розкаюється у вчиненому правопорушенні, з потерпілою від ДТП ОСОБА_4 він примирився, вона претензій до нього не має.

-упродовж 37 років керування транспортними засобами ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності, працевлаштований, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно;

-на його утриманні перебуває неповнолітня дитина і теща, його робота пов`язана з необхідністю щоденного керування автомобілем, а тому позбавлення права керування транспортними засобами позбавить його можливості належним чином забезпечувати потреби своєї сім`ї.

Судом першої інстанції не враховано вказані вище пом`якшуючі обставини, а застосована до ОСОБА_1 максимальна міра покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік є надто суворою.

Просить змінити постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.08.2025 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КпАП України в частині накладеного стягнення, застосувавши до нього стягнення, не пов`язане з позбавленням права керування (а.с.26-27).

В судове засідання потерпіла ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи (а.с.36) не з`явилася, клопотань про перенесення розгляду справи не подавала. А тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності потерпілої, відповідно до вимог ст.268 КпАП України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги; заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КпАП України суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху і вчиненні адміністративного правопорушення.

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, а висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, ґрунтуються на наявних та доведених належним чином, досліджених в судовому засіданні доказах.

Постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.08.2025 року в частині факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, ОСОБА_1 та іншими учасниками не оскаржується, а тому в силу ч.7 ст.294 КпАП України перегляду в апеляційному порядку в цій частині не підлягає.

Разом з тим, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови в частині накладеного адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами апелянт вказує на те, що при призначенні адміністративного стягнення ОСОБА_1 судом не було враховано обставини, що пом`якшують відповідальність, зокрема те, що останній свою вину визнав повністю, щиро розкаюється у вчиненому правопорушенні, з потерпілою від ДТП ОСОБА_4 він примирився, вона претензій до нього не має, вперше притягується до адміністративної відповідальності, працевлаштований, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина і теща, його робота пов`язана з необхідністю щоденного керування автомобілем.

Апеляційний суд вважає, що дані доводи апелянта на висновок суду першої інстанції в частині накладеного адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами не впливають з врахуванням наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.23 КпАП України адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст.33 КпАП України, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Санкція статті 124 КпАП України передбачає накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

З системного аналізу норм Кодексу України про адміністративні правопорушення вбачається, що його завдання полягає у встановленні винних і забезпеченні правильного застосування законодавства з тим, щоб до кожного правопорушника були застосовані справедливі заходи адміністративного впливу.

Також слід зазначити, що судова дискреція (судовий розсуд) охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

В оскаржуваній постанові зазначено, що внаслідок наїзду на потерпілу ОСОБА_2 та малолітню ОСОБА_3 , яка перебувала в дитячому візочку, вони отримали тілесні ушкодження (легкі тілесні ушкодження).

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Встановлено, що обираючи вид та розмір стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, суд першої інстанції врахував, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КпАП України, було вчинене ОСОБА_1 внаслідок комплексного ігнорування ним вимог ПДР України та їх грубого порушення, внаслідок чого було здійснено наїзд на пішоходів безпосередньо на пішохідному переході.

При цьому визнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, судом першої інстанції взято до уваги, однак саме по собі є недостатньою умовою для застосування найлегшого виду адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст.124 КпАП України, за вчинене ним порушення, як і врахування того факту, що ОСОБА_1 працює водієм-автокрановщиком.

За наведених обставин апеляційний суд погоджується з мотивами, наведеними у судовому рішення, щодо обрання ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 свою вину визнав повністю, щиро розкаюється у вчиненому правопорушенні, з потерпілою від ДТП ОСОБА_4 він примирився, вона претензій до нього не має, він вперше притягується до адміністративної відповідальності, працевлаштований, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина і теща, не є підставою для зміни накладеного адміністративного стягнення.

Окрім цього, посилання захисника на те, що робота ОСОБА_1 пов`язана з необхідністю щоденного керування автомобілем, а призначена судом санкція у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік унеможливить його роботу і ускладнить фінансове забезпечення його родини, також не є підставою для зміни накладеного адміністративного стягнення.

Апеляційний суд вважає, що накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення буде необхідним та достатнім для попередження особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у вчиненні нових адміністративних правопорушеннях.

Це рішення суду належним чином обґрунтовано і сумнівів у його правильності щодо доцільності застосування адміністративного стягнення, обраного судом ОСОБА_1 , не викликає.

Відповідно усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі та наведені ним та його довірителем в ході розгляду справи апеляційним судом, щодо незаконності судового рішення в частині накладеного стягнення, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності та пом`якшення йому накладеного стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КпАП України.

З урахуванням наведеного приходжу до висновку, що постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.08.2025 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її зміни, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Цехоша Анатолія Миколайовича в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.