Справа № 138/1573/25
Провадження № 33/801/729/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ясінський Ю. А.
Доповідач: Панасюк О. С.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Мацака О. Ю. на постанову судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Постановою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн 00 к. в дохід держави за те, що 05 червня 2025 року о 12 год 45 хв. в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський на напрямку «виїзд з України» він, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону та здійсненням прикордонного контролю, а саме всупереч приписам частини другої статті 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» відкрито відмовився, ігнорував та ухилявся від виконання неодноразово повтореної та наполегливої законної вимоги прикордонного наряду «Старший прикордонних нарядів в пункті пропуску» лейтенанта ОСОБА_2 залишити територію міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський» після відмови у перетинанні державного кордону України.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Мацак О. Ю. подав апеляційну скаргу на цю постанову, у якій, посилаючись на неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суддя вважав встановленими, просив постанову судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2025 року скасувати, провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не здійснив повного та об`єктивного з`ясування обставин, тому що матеріали справи не містять доказів неодноразових вимог покинути пункт пропуску та зухвалої поведінки ОСОБА_1 . Відеозаписи не підтверджують його вини, а рапорти працівників прикордонної служби не можуть слугувати однозначним доказом винуватості через їх зацікавленість. Вказував на невідповідність дат рішень про відмову та актів про відмову від підпису в матеріалах справи. Зазначав, що підпис на протоколі не доводить вини, а ОСОБА_1 було позбавлено права на правову допомогу та можливості самостійно запросити захисника. Показання свідків не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не були безпосередніми свідками обставин правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Адміністративна відповідальність за частиною першою статті 185-10 КУпАП настає за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторюваних законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185-10 КУпАП, є обґрунтованим, вмотивованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, яким суд надав правильну оцінку.

Такими доказами є дані, зафіксовані:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 333334 від 05 червня 2025 року, відповідно до якого 05 червня 2025 року о 12 год 45 хв. в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський на напрямку «виїзд з України» ОСОБА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону та здійсненням прикордонного контролю, а саме всупереч приписам частини другої статті 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» відкрито відмовився, ігнорував та ухилявся від виконання неодноразово повтореної та наполегливої законної вимоги прикордонного наряду «Старший прикордонних нарядів в пункті пропуску» лейтенанта ОСОБА_2 залишити територію міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський» після відмови у перетинанні державного кордону України;

-у протоколі про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 05 червня 2025 року;

-у письмових поясненнях ОСОБА_1 , згідно з якими останній відмовлявся покидати пункт пропуску через незаконну, на його думку, відмову у перетині державного кордону попри наявність у нього всіх необхідних документів та бажання очікувати поліцію для написання заяви;

-у рішенні про відмову в перетинанні державного кордону України від 05 червня 2025 року;

-в акті відмови особи від підпису в рішенні про відмову в перетинанні державного кордону України;

-на відеозаписах з місця події, які фіксують ігноруваня ОСОБА_1 вимоги працівника Державної прикордонної служби України покинути територію пункту пропуску «Могилів-Подільський», а також роз`яснення останньому його прав, передбачених статтею 268 КУпАП.

Суд першої інстанції відповідно до статей 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 адвоката Мацака О. Ю. про невідповідність дат рішень про відмову в перетині державного кордону та актів про відмову від підпису не спростовують висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення. Суд першої інстанції ухвалив судове рішення на основі протоколу про адміністративне правопорушення від 05 червня 2025 року та інших матеріалів справи, які підтверджують факт події саме в цей день.

Щодо доводів апеляційної скарги адвоката Мацака О. Ю. про позбавлення ОСОБА_1 права на правову допомогу та можливості самостійно запросити захисника під час адміністративного затримання, то вони є безпідставними.

Статтею 260 КУпАП установлено, що у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до статті 261 КУпАП про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.

Про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право на надання правничої допомоги адвоката саме при розгляді справи (статті 268 КУпАП), порядок якого визначений Главою 22 КУпАП.

Очевидно, що адміністративне затримання особи в момент виявлення правопорушення з метою його припинення, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення й доставлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення не передбачає можливості участі в цьому процесі визначеного самим правопорушником захисника, тому що здійснюється безпосередньо в момент вчинення (виявлення) правопорушення і не може бути відтерміноване до тих пір, коли з`явиться адвокат, участі якого бажає особа, що здійснює дії, які складають об`єктивну сторону правопорушення, за умови, що він фізично не присутній в місці затримання в момент його здійснення.

Інші доводи, на які посилається заявник, також не дають підстав для скасування судового рішення та не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою 185-10 КУпАП.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду.

Стягнення на ОСОБА_1 накладене в межах строків, встановлених статтею 38 КУпАП, і відповідає вимогам статті 33 КУпАП.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись статтею 294 КУпАП апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Мацака О. Ю. залишити без задоволення, а постанову судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: О. С. Панасюк