Справа № 299/1925/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.08.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., з участю захисника-адвоката Молдован Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Молдован Д.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 та ч. 1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Згідно постанови суду слідує, що водій ОСОБА_1 29.03.2025 о 20 год. 55 хв. у с. Підвиноградів по вул. Ардовецькій, керував автомобілем Фіат, н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що засвідчує висновок КНП Виноградівська РЛ за № 59 від 29.03.2025, а саме 0,96 проміле, чим порушив п. 2.9а ПДР.

Крім цього, водій ОСОБА_1 29.03.2025 близько 20 год. 55 хв. у с. Підвиноградів по вул. Ардовецькій, керував автомобілем Фіат, н.з. НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмежений у праві керування транспортними засобами Виноградівським ДВС від 26.09.2020, чим порушив п. 2.1а ПДР.

Не погоджуючись з даною постановою суду адвокат Молдован Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях останнього складу адміністративного правопорушення. Вважає, що оскаржувана постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, винесена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що у матеріалах справи не міститься постанова Виноградівського ДВС про встановлення тимчасового обмеження в праві керування транспортним засобом відносно ОСОБА_1 та не міститься ніяка постанова державного виконавця датована 26.09.2020 на яку посилається представник органу поліції під час складання протоколу. Вказує, що суд першої інстанції посилається на постанову державного виконавця Гульпа І.І. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 07.10.2020 за ВП №62655895, яка не містить встановлення тимчасового обмеження у керуванні транспортним засобом відносно ОСОБА_1 . Відтак, зазначає, що суд неуважно дослідив матеріали справи та прийняв рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП без належних та допустимих на те доказів. Стверджує, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а сидів у ТЗ, припаркованому біля цілодобової аптеки, так як йшов купувати ліки своїй дитині, та до нього підійшли працівники поліції, нічого не пояснюючи, повідомили, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння та зауважили, що потрібно проїхати з ними в лікарню. Зазначає, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки був впевнений, що ніякого алкоголю не вживав, оскільки йому за станом здоров`я не можна вживати алкоголь, так як має серйозні вади з хребтом, є особою з інвалідністю з дитинства та приймає щоденно знеболюючі ліки, які є не сумісними з алкоголем, проте поліцейські не дали йому можливість пройти огляд на місці у присутності працівників поліції та двох свідків, не пояснили причину неможливості проведення огляду та зухвало потягнули його у машину для доставки до лікарні. Вказує, що на момент зустрічі ОСОБА_1 з працівниками поліції, жодних правил дорожнього руху не порушував, тобто працівниками поліції ТЗ не зупинявся. Отже, зазначає, що у матеріалах справи відсутні в повному обсязі докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 та ч.3 ст.126 КУпАП, а саме те, що водій ОСОБА_1 керував ТЗ і був зупинений працівниками поліції в процесу руху, а також матеріали справи не містять належних доказів, що підтверджують факт порушення водієм ПДР і як наслідок його законне зупинення за таке порушення. Зазначає, що всі винесені протоколи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи, не знаходять логічного пояснення щодо хронології розвитку подій, зазначення місця та часу ніби-то вчинення адміправопорушення, мають суттєві розбіжності, ОСОБА_1 не міг знаходитись у двох місцях територіально віддалених одночасно, його не зупиняли працівники поліції та він не міг керувати ТЗ.

До початку судового засідання адвокат Молдован Д.В. подала доповнення до апеляційної скарги, в яких зазначила, що довідкою №68 від 20.05.2025, яка видана КНП «Хустська центральна лікаря ім.Віцинського О.П.» підтверджується те, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку та лікуванні у лікаря-психіатра поліклінічного відділення з 07.12.1998 з діагнозом шифр хвороби F40.8. Періодично для послаблення больового синдрому та здатності працювати ОСОБА_1 за суворим рецептом та призначенням лікаря виписується курс лікування спеціальним препаратом Гідазепам. Відтак, у період настання події адміністративного правопорушення ОСОБА_1 приймав даний препарат, який категорично є не сумісний з алкоголем, тому він не міг перебувати у стані алкогольного сп`яніння. Звертає увагу, що працівники поліції мають до ОСОБА_1 упереджене ставлення, оскільки це не перший випадок, коли йому інкримінують керування ТЗ у стані алкогольного сп`яніння (посилається на ряд постанов Виноградівського районного суду). Зазначає, що накладення штрафу у розмірі 17000 грн. стане для ОСОБА_1 непосильним стягненням, оскільки останній не має стабільного доходу та повинен забезпечувати свою родину та себе відповідними ліками та постійними обстеженнями. Керування та користування автомобілем є його єдиним джерелом заробітку, так як такий неофіційно працює водієм приватної служби таксі у місті Виноградів. Просить суд, скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,неявка якого із урахуванням положень ч.6 ст.294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що адвокат Молдован Д.В. не заперечувала про апеляційний розгляд справи без участі її підзахисного.

Апеляційний суд вважає, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_1 враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.

Заслухавши пояснення захисника-адвоката Молдован Д.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила їх задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції у частині визнання винуватості ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, кваліфікації дій та накладеного стягнення, апеляційний суд відхиляє беручи до уваги такі обставини.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимоги ст. ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд першої інстанції при її розгляді у частині визнання винуватості ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП дотримався зазначених вимог закону.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Незважаючи на заперечення стороною захисту вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 285285 від 29.03.2025, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Згідно зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення, 29.03.2025 о 20 год. 55 хв. у с. Підвиноградів по вул. Ардовецькій, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Фіат, н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що засвідчує висновок КНП Виноградівська РЛ за № 59 від 29.03.2025, а саме 0,96 проміле, чим порушив п. 2.9а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується: направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.03.2025 результати огляду позитивний 0,96проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який проведений у зв`язку з виявленими ознаками: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 59 від 29.03.2025, згідно якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння 0,96 ‰, копією постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП від 29.03.2025; довідками, які видані старшим інспектором САП Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області О.Токар про те, що ОСОБА_1 видавалось посвідчення водія НОМЕР_2 з 03.04.2015 по 03.04.2045, та що власником автомобіля марки Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_2 ; відеозаписом, який міститься на компакт-диску, долученому до протоколу у відповідності до ст. 266 КУпАП, на якому міститься відеозапис, а саме на якому зафіксовано, що водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, результат був 0,96 ‰ (проміле),з яким водій був згідний та не заперечував його. Після чого на ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши досліджені докази, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні в повному обсязі докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 та ч.3 ст.126 КУпАП, а саме те, що водій ОСОБА_1 керував ТЗ і був зупинений працівниками поліції в процесу руху, а також не містять належних доказів, що підтверджують факт порушення водієм ПДР і як наслідок його законне зупинення за таке порушення,апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й спростовані доказами, які наявні в матеріалах справи. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує, що згідно норм діючого законодавства огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться виключно щодо водіїв транспортних засобів, факт проходження такого огляду ОСОБА_1 поза всяким розумним сумнівом свідчить про те, що саме він був водієм автомобіля та керував ним у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, апеляційний суд стверджує, що причини та обставини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , обставини того, чи порушував останній правила дорожнього руху під час керування транспортним засобом, не підлягають встановленню, оскільки предметом доказування в межах даної справи є саме фактичні дані щодо керування останнім транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, та ці відомості не впливають на висновок про винуватість цієї особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд не приймає до уваги пояснення сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а сидів у ТЗ, припаркованому біля цілодобової аптеки, так як йшов купувати ліки своїй дитині, оскільки з дослідженого відеозапису слідує, що про такі обставини ОСОБА_1 поліцейським не повідомляв, та не заперечував факт керування ним транспортним засобом.

Разом з тим, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних даних щодо протиправності дій працівників поліції, й оскарження таких дій та його результатів ОСОБА_1 та його захисником.

Не надано й доказів, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість працівників поліції.

Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі щодо хронології розвитку подій, є слушними, однак жодним чином не спростовують правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а відтак не впливає на обставини вчинення адміністративного правопорушення, кваліфікацію дій ОСОБА_1 та не спростовує факту керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Твердження сторони захисту про те,що поліцейські не дали ОСОБА_1 можливість пройти огляд на місці у присутності працівників поліції та двох свідків, не пояснили причину неможливості проведення огляду та зухвало потягнули його у машину для доставки до лікарні, на переконання апеляційного суду не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки у відповідності до висновку №59 від 29.03.2025, ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікаря КНП Виноградівська РЛ ОСОБА_3 , який проводив огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та склав висновок про перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, були підстави для фальсифікації вищевказаного висновку щодо ОСОБА_1 , а також для його обмови у перебуванні у такому стані, у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість вищевказаного лікаря у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

В апеляційного суду відсутні підстави для сумніву у достовірності лікарського висновку, оскільки він зроблений лікарем в межах наданих повноважень, містить необхідні дані щодо особи, стосовно якої проводився медичний огляд, часу та місця їх проведення.

Всупереч доводів сторони захисту, працівники поліції діяли у відповідності до вимог закону, та в законному порядку встановили факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, а тому провадження щодо нього не може бути закрите за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 має серйозні вади з хребтом, є особою з інвалідністю з дитинства та приймає щоденно знеболюючі ліки, які є не сумісними з алкоголем, та що у період настання події адміністративного правопорушення ОСОБА_1 приймав препарат Гідазепам, який категорично є не сумісний з алкоголем, тому він не міг перебувати у стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд приймає до уваги, проте із дослідженого відеозапису вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції, ОСОБА_1 не вказував про свою хворобу та приймання ним будь-яких медичних препаратів, тому зазначене, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Також апеляційний суд приймає до уваги доводи захисника-адвоката Молдован Д.В. щодо матеріального становища ОСОБА_1 на сьогоднішній день, є вкрай важким, постійного місця роботи не має, отже не має стабільного доходу та повинен забезпечувати свою родину та себе відповідними ліками та постійними обстеженнями, а тому сума адміністративного штрафу у розмірі 17000 грн. є непомірною для підзахисного, - однак суть накладення стягнення полягає саме в тому, що особа, яка вчинила правопорушення обмежується в своїх правах та свободах, що безумовно не може не позначитись на якості її життя.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для інших учасників дорожнього руху та може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч. 1 ст. 130 КУпАП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника.

При вирішанні цього питання законодавець виходив з того, що міжнародний досвід забезпечення безпеки на дорогах свідчить, що одним з найпростіших і водночас найдієвіших способів примусити водіїв дотримуватися вимог Правил дорожнього руху є запровадження системи ефективного покарання.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували доводи апеляційної скарги щодо незаконностіта необґрунтованості постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного перегляду справи не встановлено, а доводи апеляційної скарги сторони захисту зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також направлені останнім на уникнення адміністративної відповідальності.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, та узгоджуються зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011).

Щодо доводі апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції у частині визнання винуватості ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП, то такі підлягають задоволенню.

Так, згідно протоколу серії ЕПР1 №285297 від 29.03.2025 водій ОСОБА_1 29.03.2025 близько 20 год. 55 хв. у с. Підвиноградів по вул. Ардовецькій, керував автомобілем Фіат, н.з. НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмежений у праві керування транспортними засобами Виноградівським ДВС від 26.09.2020, чим порушив п. 2.1а ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, зокрема протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №285297 від 29.03.2025, постанову державного виконавця Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 07.10.2020 року ВП №62655895, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до зазначеної постанови державного виконавця від 07.10.2020 року ВП №62655895 відносно ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №299/3365/19 виданого 17.02.2020 року. Саме ця постанова долучена до матеріалів про адміністративне правопорушення, які надійшли з відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП Закарпатської області.

Постанова державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві користування транспортними засобами суду не надавалась.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Так, згідно до ч. 3 ст. 126 КУпАП, відповідальність за даною статтею настає, за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Тобто, відповідальна особа, яка склала протокол повинна довести та надати докази, що було встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами водієві. Проте, ні суду першої, ні апеляційної інстанцій таких доказів не надано, в порушення вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП.

Вимоги ст.ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У зв`язку з тим, що не встановлено, що у відношенні ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, то складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП не має, і відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, рішення місцевого суду є частково необґрунтованим, та підлягає до зміни, оскільки винесено з істотним порушенням вимог КУпАП, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Молдован Д.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 травня 2025 року змінити.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.126 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага