Справа № 346/2136/25
Провадження № 33/4808/601/25
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,

ВСТАНОВИВ:

Суддя суду першої інстанції встановив, що 22 квітня 2025 року о 0:55:00 у с-ще Печеніжин по вул. Шевченка, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом, VOLVO XC90, державний номерний знак НОМЕР_1 , та від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкофор 507 та проведення такого огляду у медичному закладі Коломийської ЦРЛ відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді суду першої інстанції скасувати, закрити провадження у справі у зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З рішенням суду першої інстанції не погоджуються, оскільки суд належним чином не дослідив викладені доводи, не встановив всі обставини справи та дійшов необґрунтованих висновків.

Зазначає, що відеозаписи, які долучені до матеріалів справи не є безперервними, що вказує на їх недопустимість як доказу. Також матеріали справи не містять письмового доручення уповноваженої особи про долучення відеозаписів, як того вимагає Інструкція.

Наголошує, що працівники поліції не дочекались його відповіді та вирішили розцінювати його слова, як відмова від огляду, але він не відмовлявся від огляду на стан сп`яніння, що дає підстави вважати що він не вчинив адміністративне правопорушення.

Вказує, що йому не було роз`яснено права передбачені ст. 268 КУпАП.

Звертає увагу, що йому не було вручено копію протоколу, що є грубим порушенням порядку, та означає що йому не було пред`явлено обвинувачення.

Наголошує, що судом не було здійснене повне, всебічне та об`єктивне дослідження матеріалів справи.

В судове засідання апеляційного суду з`явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , якому роз`ясненні права, передбачені ст. 268 КУпАП. Заявив, що захищає себе самостійно. Також підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просив скасувати постанову судді, закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях події і складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

При цьому, вважаю за необхідне наголосити на тому, що згідно практики Європейського суду з прав людини(далі - ЄСПЛ), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду («Пономарьов проти України»).

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, крім іншого є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 252 КУпАП оцінка доказів відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Вважаю, що суддя суду першої інстанції дотримався цих вимог закону та належним чином з`ясував обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що висновок судді суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими доказами, що узгоджуються між собою, та яким суддя дав належний аналіз і оцінив їх у сукупності, в тому числі на предмет того, чи вони отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, є належними та допустимими.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 12 жовтня 2024 року серії ЕПР1 № 308125 (а.с. 1) 22 квітня 2025 року о 0:55:00 у с-ще Печеніжин по вул. Шевченка, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом, VOLVO XC90, державний номерний знак НОМЕР_1 , та від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкофор 507 та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області старшим сержантом поліції Мельником І.М., з дотриманням вимог ст. 254 КУпАП, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний ним.

ОСОБА_1 від підпису та дачі пояснень відмовився.

Апелянт наголошує, що йому не було вручено копію протоколу, що є грубим порушенням порядку, та означає що йому не було пред`явлено обвинувачення, однак такі доводи не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

В той час, аналіз змісту протоколу про адміністративні правопорушення дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 відмовився отримати його копію під розписку.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 знав про складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно нього, він був ознайомлений з його змістом поліцейським, в суді першої інстанції не вживав жодних заходів, які б вказували на те, що він бажає ознайомився з матеріалами справи, йому був відомий зміст висунутого обвинувачення та уповноваженими особами вжито всіх заходів для реалізації його права на захист.

Крім того відсутність копії такого протоколу у матеріалах справи свідчить про те, що ОСОБА_1 отримав таку копію, йому відомий зміст протоколу та він користується передбаченими законодавством правами, зокрема правом на захист, про що свідчить залучення адвоката, який представляє його інтереси в суді.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3) вбачається, що ОСОБА_1 у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчяне пройшов огляд на місці зупинки транспортного засобу у зв`язку з відмовою, ОСОБА_1 акт не підписав.

Згідно з направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до Коломийської ЦРЛ (а.с. 4) на такий огляд направлявся ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя проте не пройшов огляд в медичному закладі у зв`язку з відмовою.

На відеозаписі, який міститься на компакт-диску в матеріалах справи (а.с. 6), безсторонньо зафіксовано деякі обставини події, зокрема: зафіксовано зупинку транспортного засобу марки VOLVO XC90, державний номерний знак НОМЕР_1 у зв`язку з порушенням комендантської години. Після зупинки працівники поліції перевірили документи у водія ОСОБА_1 та виявивши ознаки сп`яніння запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці, але ОСОБА_1 не давав відповіді, зачинив вікно автомобіля не бажаючи спілкуватись з працівником поліції. Працівники поліції повторно запропонували водієві ОСОБА_1 пройти огляд, але він знову не давав відповіді, що було розцінено працівниками поліції як відмова від огляду. Далі працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти такий огляд у медичному закладі, але водій знову не давав відповіді, що також було розцінено працівниками поліції як відмова, про що було повідомлено ОСОБА_1 і стало підставою для складання процесуальних документів, про що було повідомлено ОСОБА_1 . Також зафіксовано складання процесуальних документів.

За змістом п. 1 ч. 1. ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, для виявлення або фіксування правопорушення.

Законом не передбачено вимог щодо показань технічних приладів, що мають функції відеозапису, як доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Твердження апелянта про те, відеозаписи, які долучені до матеріалів справи не є безперервними, що вказує на їх недопустимість як доказу, також матеріали справи не містять письмового доручення уповноваженої особи про долучення відеозаписів, як того вимагає Інструкція не є слушним, оскільки досліджені судом відеозаписи досить інформативні, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, є послідовними, мають безсторонній характер, містять у хронологічній послідовності відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Також не є слушним твердження апелянта про те, що йому не було роз`яснено права передбачені ст. 268 КУпАП, оскільки відсутність зафіксованого моменту роз`яснення прав ОСОБА_1 не доводить, що працівниками поліції не було роз`яснено його права. Також слід зазначити, що реалізація прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,виникає не в момент зупинення водія, а з моменту складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та під час розгляду справи судом, оскільки в справі про притягнення до адміністративної відповідальності рішення приймає суд, а не працівники поліції.

Передбачені чинним законодавством права за ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, ОСОБА_1 були реалізовані, зокрема право особи користуватися юридичною допомогою адвоката. Дане право було реалізоване ОСОБА_1 , про що свідчить залучення адвоката, який представляв його інтереси в суді першої інстанції. Тому вважаю, що у даному випадку не порушено права ОСОБА_1 .

Твердження апелянта про те, що він не керував транспортним засобом спростовується наявними відеозаписами, з яких вбачається що працівники поліції підійшли до транспортного засобу марки VOLVO XC90, державний номерний знак НОМЕР_1 з увімкненими фарами та двигуном, та повідомили водієві причини зупинки з приводу яких ОСОБА_1 не висловлював заперечень, так само, як і не висловлював заперечень про те що він є водієм, а тому вище викладена сукупність доказів поза розумним сумнівом доводять, що ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог п.п. 2.5. Правил дорожнього руху водієві визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, приписами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкції), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядку).

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Аналогічні приписи містить Інструкція.

Також, за змістом ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Твердження апелянта про те, що працівники поліції не дочекались його відповіді та вирішили розцінювати його слова, як відмова від огляду, але він не відмовлявся від огляду на стан сп`яніння не є слушним, оскільки наявні у матеріалах справи докази, в тому числі і відеозаписи підтверджують, що ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу і йому, як водію транспортного засобу запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, але ОСОБА_1 не давав відповіді, зачинив вікно автомобіля не бажаючи спілкуватись з працівником поліції. Працівники поліції повторно запропонували водієві ОСОБА_1 пройти огляд, але він знову не давав відповіді, що було розцінено працівниками поліції як відмова від огляду.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на місці, поліцейські запропонували пройти огляд у медичному закладі, проте водій знову не давав відповіді, що також було розцінено працівниками поліції як відмова від проходження огляду.

Такі дії ОСОБА_1 правильно було розцінено працівниками поліції як відмова від проходження огляду та стали підставою для оформлення протоколу.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_1 будучи водієм транспортного засобу у якого працівники поліції виявили ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння у відповідності до закону, відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння у відповідності до закону, чим порушив п.п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обставин, які б підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови суду першої інстанції та наявності підстав для її скасування з закриттям провадження у справі, за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому її необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2025 року, щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло