Справа №: 630/751/25
Провадження № 3/630/194/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 серпня 2025 рокум. Люботин

Суддя Люботинського міського суду Харківської області Малихін О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу, яка надійшла від Відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Люботин Харківської області, громадянина України, українця, одруженого, ідентифікаційний № НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , інші відомості суду не відомі,

до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП

в с т а н о в и в:

На розгляд суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 360785 від 13 червня 2025 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 13 червня 2025 року о 18-23 год. в м. Люботин на вул. Деповська, 5, керував автомобілем BMW 520I, державний номер НОМЕР_2 , та був зупинений згідно з п. 5 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». При перевірці документів було встановлено, що водій посвідчення водія не отримував та не має права керуванням таким транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року. 20 січня 2025 року відносно водія складено постанову ББА № 109205 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, чим порушив вимоги п. 2.1.а) ПДР.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, але подав клопотання, в якому просив проводити розгляд справи за його відсутності, а також просив закрити провадження в справі за відсутності в його діях складу правопорушення, посилаючись на відсутність належних доказів його провини у вчиненні правопорушень, оскільки вважає, що зупинення автомобіля, яким він керував, було здійснено поліцейським з порушенням вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст. 268 КУпАП, за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за умови, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, справу може бути розглянуто під час відсутності цієї особи.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши наявні в справі докази, приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Водночас відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є зміцнення законності.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року № 686/11314/17 чітко вказано, що у випадку незаконної зупинки транспортного засобу працівники поліції не мають жодного права вимагати від водія пред`явити посвідчення водія та вчиняти будь-які інші дії щодо водія внаслідок такої незаконної зупинки.

Тобто якщо працівники поліції зупиняють транспортний засіб незаконно, то вони також не мають законних підстав вимагати в особи надати документи чи, наприклад, вимагати пройти огляд на стан сп`яніння.

Відповідно доктрини «плодів отруєного дерева», яку використовує ЄСПЛ, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його (джерела) допомогою, також будуть вважатися неналежними (справа «Гефген проти Німеччини»).

Тобто незаконні дії працівників поліції не можуть у майбутньому породжувати законних вимог до особи.

За таких обставин, в силу доктрини «плодів отруєного дерева» та з огляду на те, що обвинувачення має ґрунтуватись виключно на законних діях поліцейських, тому незаконні дії поліцейських щодо зупинки автомобіля роблять й незаконними подальші вимоги поліцейських до такого водії щодо необхідності пред`явлення документів чи здійснення інших на вимогу поліцейського.

Відповідно до вимог статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту, якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Суддя звертає увагу, що відсутність належних доказів правомірних підстав зупинки транспортного засобу під керуванням особи може свідчити про порушення поліцейським норм статті 35 Закону України «Про національну поліцію», що випливає з наступного.

Як вже було зазначено вище, протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 360785 від 13 червня 2025 року зафіксоване те, що ОСОБА_1 13 червня 2025 року о 18-23 год. в м. Люботин на вул. Деповська, 5, керував автомобілем BMW 520I, державний номер НОМЕР_2 . Але доказів того, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 у зазначених місці та часі порушив ПДР, в матеріалах справи відсутні.

В той же час, додатком до протоколу ЕПР1 № 360785 від 13 червня 2025 року, складеного за ч. 51 ст. 126 КУпАП, є рапорт інспектора СРПП Відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області С.Савоскіна, в якому зазначено, що екіпажем поліції під час патрулювання та обслуговування території м. Люботин Харківського району Харківської області було зупинено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» автомобіль BMW 520I, державний номер НОМЕР_2 , з метою отримання від водія та пасажира вказаного автомобіля інформації про подію, яка була надана в орієнтуванні при заступанні на добове чергування.

Верховний Суд у справі №524/5741/16-а, постанова від 20 травня 2020 року, висловив свою позицію про те, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

З метою надання оцінки рапорту поліцейського як доказу в справі, судом були досліджені відеозаписи з бодікамер поліцейський, які перебували у складі патруля в момент здійснення зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , та які додані до протоколу на DVD-диску.

Так, відеозапис починається з того, що поліцейський виходить зі службового автомобіля та підходить до автомобіля BMW 520I, державний номер НОМЕР_2 , який рухався попереду та зупинився на правому узбіччі. Далі, поліцейський звертається до водія автомобіля з повідомленням: «Пане водій, пасажир не пристебнутий у вас». Але в цей же момент поліцейський побачив, що пасажир автомобіля BMW 520I, державний номер НОМЕР_2 , пристебнутий ременем безпеки. Жодних іншим підстав для зупинки транспортного засобу поліцейським не проголошено.

Отже, можна припустити, що причиною зупинки транспортного засобу слугувало, на думку поліцейського, ймовірне порушення водієм Правил дорожнього руху, як це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Але доказів того, що поліцейським було зафіксовано у належний спосіб порушення водієм Правил дорожнього руху, зокрема, обов`язку не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременем безпеки, до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено.

Далі, як це зафіксовано на відеозаписі, поліцейський вимагає від водія пред`явити документи. Та навіть після цього поліцейський не інформує водія ОСОБА_1 про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Таким чином, досліджений відеозапис спростовує зміст рапорту поліцейського щодо причини зупинки транспортного засобу, оскільки не підтверджено те, що поліцейський дійсно мав підстави вважати, що водій ОСОБА_1 та його пасажир були чи могли бути свідками певного кримінального чи адміністративного правопорушення. В даному випадку рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом виникнення та існування підстави для зупинки транспортного засобу, яка передбачена ч. 5 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

З огляду на зазначене працівниками поліції не було дотриманого вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено незаконно, внаслідок чого було порушено його права.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України(частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність в матеріалах справи належних доказів, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Тому провадження в справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10-ти днів з дня її винесення до Харківського апеляційного суду шляхом подачі особою, щодо якої її винесено, та її захисником, а також потерпілим апеляційної скарги до органу, який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Суддя О. О. Малихін