Справа № 404/8330/25
Номер провадження 3/404/2257/25
П О С Т А Н О В А
26 серпня 2025 року суддя Фортечного районного суду м.Кропивницького Поступайло Володимир Васильович, розглянувши матеріали справи стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП,
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 21.07.2025 року о 13 год. 56 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Renault Duster», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою: вул.Героїв-земляків, 56 у м.Кропивницькому, в порушення вимог п.10.9 Правил дорожнього руху допустив ДТП, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимоги п.2.10.а Правил дорожнього руху, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 21.07.2025 року о 13 год. 56 хв. він заїхав на територію КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради», оскільки внаслідок збройної агресії Російської Федерації та атаки Кіровоградської області були поранені. Коли він завіз поранених до госпіталю, він задів дзеркало та подряпав двері транспортного засобу, який стояв позаду в «мертвій зоні». Тоді він пішов шукати власника транспортного засобу, щоб вирішити з ним всі питання щодо дорожньо-транспортної пригоди. Він від`їхав, щоб звільнити проїжджу частину для інших автомобілів, а власника транспортного засобу так і не знайшов. Оскільки транспортний засіб, яким транспортували поранених, внаслідок поломки не міг рухатися далі та були важко поранені, яких необхідно було транспортувати до лікарні внаслідок поломки транспортного засобу, який їх віз до лікарні, на прохання військовослужбовців він погодився їхати за іншими пораненими людьми внаслідок атаки, що і зробив. Самовільно місце дорожньо-транспортної пригоди він не залишав. На вимогу працівників патрульної поліції з`явився у відділення поліції. Крім того, долучив розписку потерпілого ОСОБА_2 про відшкодування йому завданих збитків внаслідок ДТП у день події.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що 21.07.2025 року о 08 год. 30 хв. він приїхав КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» на лікування і перебував там в палаті №34. Приблизно о 13 год. 00 хв. йому зателефонував його син та повідомив, що він повинен переставити автомобіль, оскільки до госпіталю привезли велику кількість поранених, внаслідок російської атаки. Вийшовши на вулицю він помітив, що його автомобіль стоїть не так, як він його припаркував із пошкодженням передньої лівої дверці. Підтвердив відшкодування йому ОСОБА_1 збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та погодився із твердженнями ОСОБА_1 у суді, оскільки вважає його невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..122-4 КУпАП.
На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, долучено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №407279 від 30.07.2025 року (а.с.1-3); копію схеми місця ДТП (а.с.4-6); копію письмових пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.7, 8).
Заслухавши ОСОБА_1 , потерпілого, а також дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.
За змістом статтей 10, 11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Згідно з п.2.10 а Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Згідно з диспозицією ст.122-4 КУпАП, відповідальність за вказане правопорушення настає у разі залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Відповідно до п.1.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306(далі -ПДР), ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно з п.1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п.1.10 ПДР України, залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.
Як вбачається із пояснень ОСОБА_1 , з його вини відбулась вказана дорожньо-транспортна пригода, він в короткий проміжок часу намагався знайти власника транспортного засобу, але оскільки йому потрібно було вивозити поранених, залишив місце пригоди, так як вважав, що життя і здоров`я осіб, які зазнали поранень, внаслідок російської атаки, є переважаючим суспільним інтересом над наслідками вчиненої ним дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ч.1 ст.8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.
Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Наявні в матеріалах справи докази стосуються події ДТП, та підтверджують пояснення ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 , що він доставляв поранених до військового госпіталю, не свідчать, що він залишив місце ДТП, з метою приховання факту його здійснення або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.
У судововому засіданні встановлено та вказаний факт не оспорювали сторони, що ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу та виконував завдання щодо транспортування поранених до військового шпиталю на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Тобто його дії, спрямовані на доставку поранених до медичного закладу з метою збереження їх життя та здоров`я, та порушення вимог Правил дорожнього руху України в частині залишення місця ДТП, суд оцінює як вчинені в умовах крайньої необхідності, оскільки заподіяна шкода (залишення місця ДТП) є менш значною, ніж відвернена шкода (урятування життя людини), тому відповідно до вимог ст.17 КУпАП адміністративна відповідальність ОСОБА_1 за порушення вимог п.2.10 а ПДР України виключається.
У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності, така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини. Аналізуючи встановлені у справі обставини, наявні підстави вважати, що в діях ОСОБА_1 відсутній прямий умисел на залишення місця транспортної пригоди, а відтак в його діях відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, яка утворює його склад у сукупності з іншими обставинами.
Винуватість особи у вчиненні правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом, а усі сумніви тлумачиться на користь особи.
Згідно ч.2 ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частиною третьою цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
На підставі вищевикладеного, враховуючи пояснення ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 та матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_1 по залишенню місця ДТП були викликані крайньою необхідністю, оскільки існувала небезпека для життя та здоров`я осіб, тобто мало місце відвернення більшої шкоди, яка не могла бути усунута іншими засобами, окрім як вчинення таких дій.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 діяв в межах крайньої необхідності, яка являється обставиною, що виключає провадження по справі про адміністративне правопорушення, а тому провадження за ст.122-4 КУпАП відносно нього слід закрити відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.247 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.1, 7, 9, 122-4, 245, 247, 251-252, 280, 283-285 КУпАП,
Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.122-4 КУпАП закрити на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення через Фортечний районний суд м.Кропивницького.

Суддя Фортечного районного

суду м.Кропивницького В.В. Поступайло