БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/1242/25
Провадження № 3/730/535/2025
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2025 р. м. Борзна

Суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області Ріхтер В.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від ВП № 3 (м. Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Берестовець Борзнянського району Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні дитину 2010 року народження, не працюючого, є особою з інвалідністю ІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст.173-2; ч. 1 ст. 184 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло два протоколи про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Згідно протоколів, 13.08.2025 близько 16-09 год ОСОБА_1 (далі - особа, що притягується до адміністративної відповідальності) за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто особи, на яку поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі - Закон), а саме: умисно висловлював погрози, образи та нецензурну лайку, чим міг завдади шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Крім того, 13.08.2025 близько 16-00 год за адресою: с. Берестовець, вул. Центральна ОСОБА_1 ухилявся від виконання батьківських обов`язків щодо виховання (батьківської опіки взагалі не помітно) відносно своєї доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: від 10.08.2025 до 13.08.2025 не знав, де перебуває дочка, не забезпечив належних умов для здоров`я та безпеки життя своєї дитини (три доби дитина перебувала у м. Києві).

Оскільки дії ОСОБА_1 носять ознаки правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2; ч. 1 ст. 184 КУпАП, справу направлено для розгляду до суду.

Відповідно до статті 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, неповнолітньої потерпілої, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності щодо часу, місця, способу настання обставин, вказаних у протоколах про адміністративне правопорушення, та безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступних висновків.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість не визнав у повному обсязі, пояснив, що 13.08.2025 він домашнього насильства не вчиняв, а лише не пускав дочку саму їхати до Києва, погроз не висловлював, не ображав. Не заперечує, що міг розмовляти з дочкою нецензурно, оскільки дочка також дозволяє собі вживати такі слова.

Що стосується того, що він не знав, де дочка, то це є неправдою, бо він знав, що вона у Києві.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що їй вже 15 років. Вона дорослішає, а батько цього не розуміє, постійно обмежує її права. Він хоче, щоб вона робила лише те, що каже він, щоб вона їла лише те, що готує він, й так далі. Батько не хоче її чути, не розуміє її проблем, вона не може йому довіритися. 13.08.2025 він дійсно її не пускав до Києва, до її тітки. Хоча це було домовлено ще дуже давно. Всі були в курсі, що вона має їхати, було узгоджено. 13.08.2025 її тітка забрала її з траси на ОСОБА_3 , куди ОСОБА_2 дійшла сама. 13.08.2025 батько її не ображав, їй не погрожував. Чому так написали у протоколі, не знає. Що стосується нецензурної лексики, то не уважає це за насильство, оскільки до неї вже звикла, бо батько так з нею розмовляє щодня. У вихованні батька це вже є нормою. Підсумовуючи, зазначила, що поліцію сама не викликала. Її змусила це зробити ювенальний поліцейський, сама вона б не телефонувала, просить суд не втручатися у її відносини з батьком, його не карати.

Щодо того, що батько не знав де вона, то це правда, оскільки батько взагалі не знав, де вона перебуває (у брата, а потім у тітки). Батько їй рідко телефонує, вони не спілкуються. Це все через те, що батько не є їй другом, не підтримує її, а лише змушує робити те, що він хоче.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленого законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі докази мають випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто бути такими, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

За змістом положень ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними, достатніми та допустимими доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (стандарт доведеності вини поза розумним сумнівом).

Відповідальність за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

У цьому випадку в протоколі іде мова про учинення домашнього насильства психологічного характеру.

Згідно ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У ході судового розгляду факту того, що у конфліктній ситуації, у розумінні ст. 1 Закону з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дій, які б підпадали під поняття психологічне насильство, не установлено.

Як і факту того, що у цілому конфліктна ситуації викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суд не убачає підстав уважати, що конфлікт, який стався був різновидом гендерно-обумовленого насильства, а не окремим від нього видом насильства.

У даній справі жодних даних про те, що було завдано шкоди психічному здоров`ю потерпілого, немає.

Не зазначено про нього й у самому протоколі, оскільки в останньому висловлено тільки припущення щодо завдання шкоди.

Таким чином, матеріали справи не дають підстав констатувати в цій справі характеристику домашнього насильства як різновиду насильства, що ґрунтується на певних дискримінаційних, у тому числі гендерних ознаках.

Не у компетенції суду урегульовувати конфліктні ситуації в родині у порядку норм КУпАП, так як не кожен конфлікт є домашнім насильством.

Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

За таких умов, на думку суду, на цьому етапі, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій за ст. 173-2 КУпАП, а саме учиненні домашнього насильства психологічного характеру є сумнівною, що є не прийнятним, та не кореспондується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», а тому оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважаю, що провадження у цій справі слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

На думку суду, ОСОБА_1 дійсно належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, що корелюється з викладеним у протоколі.

У цій справі суд бере до уваги й поведінку ОСОБА_1 у судовому засіданні, який постійно перебивав дочку, намагався на неї впливати, показуючи, щодо неї свою зверхність, намагаючись довести свою правоту.

З поведінки ОСОБА_1 убачається, що він уважає, що має виключно права щодо свої дитини. Останній не розуміє, що він має ще й обов`язки щодо нормального виховання дитини, у безпечному для дитини середовищі, він має не тільки слухати дитину, а й уміти її чути, чого суд не побачив у діях ОСОБА_1 .

Тим самим, є дійсним факт, що всупереч загальноприйнятим нормам моралі, батьківського обов`язку, а також в порушення ст. 150 Сімейного кодексу України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 18 «Конвенції про права дитини», які зобов`язують батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, дбати та забезпечувати охорону здоров`я, рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також в рівній мірі нести відповідальність за виховання і розвиток дитини, норм ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», якою регламентовано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, тож на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, ОСОБА_1 не виконував покладені на нього обов`язки по догляду за дитиною.

Таким чином, суд уважає доведеним винуватість ОСОБА_1 у тому, що він 13.08.2025 близько 16-00 год за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 ухилявся від виконання батьківських обов`язків щодо виховання своєї доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: від 10.08.2025 до 13.08.2025 не знав, де перебуває дочка, не забезпечив належних умов для здоров`я та безпеки життя своєї дитини.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, на особу, що притягається до адміністративної відповідальності, суд враховує обставини визначені ст. 33 КУпАП, а саме: особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Обставин, які обтяжують чи пом`якшують відповідальність винного, суд не вбачає.

У цій справі, на думку суду, з урахуванням думки дитини, саме стягнення не є самоціллю.

Як зазначила сама дитина, їй важливо, щоб батько змінився, почув її, почав її розуміти, щоб вона могла йому довіряти.

З урахуванням викладеного, а також того, що санкція статті передбачає стягнення або у виді попередження або у виді штрафу, який є досить великим, суд вважає більш доречним у цій ситуації застосувати стягнення у виді попередження, оскільки застосування стягнення у виді штрафу може додатково стати тягарем для усієї сім`ї, оскільки бюджет є спільним, а це не буде відповідати інтересам самої дитини.

Тим більше, жоден штраф не змінить поведінки батька щодо свої дитини без критичного осмислення ситуації.

Враховуючи матеріальний стан ОСОБА_1 , уважаю, що він підлягає звільненню від сплати судового збору.

Одночасно, ураховуючи те, що, як пояснила дитина в судовому засіданні, вона вже звикла, що батько щоденно спілкується з нею матом, що, на думку суду, виходить за межі цивілізованого виховання, вважаю за необхідне копію даної постанови направити до Служби у справах дітей Комарівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області для врахування викладеного у мотивувальній частині цієї постанови та вжиття заходів у відповідності до вимог Закону.

Одночасно суд роз`яснює потерпілій, що у відповідності до законодавства України, особи, що постраждали від домашнього насильства, мають право на безоплатну медичну, юридичну та психологічну допомогу. Таким чином, потерпіла має отримати безоплатно послуги юриста чи адвоката. Для цього варто звернутися до системи безоплатної правничої допомоги (БПД).

Потерпіла також має право звернутися до суду із заявою про видачу судом обмежувального припису.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 36,173-2, 184, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 визнати винуватим у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та застосувати щодо нього адміністративне стягнення у виді попередження.

Копію постанови направити до Служби у справах дітей Комарівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області для відома та вжиття заходів у відповідності до чинного законодавства.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Суддя Ріхтер В.В.