Справа № 3/593/449/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" серпня 2025 р. Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Данилів О.М., розглянувши матеріали, які надійшли від командира військової частини НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Добростани Яворівського району Львівської області, громадянина України, заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , - у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2025 року до Бережанського районного суду Тернопільської області від командира військової частини НОМЕР_1 надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Із складеного 8 серпня 2025 року протоколу про військове адміністративне правопорушення видно, що 27 липня 2025 року, близько 13 години, майор ОСОБА_1 спричинив дорожньо-транспортну пригоду у стані алкогольного сп`яніння про що свідчить висновок поліції. Дії ОСОБА_1 начальником тилу заступником командира в/ч НОМЕР_1 кваліфіковані за ч.3 ст.172-20 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, подав суду письмову заяву, у якій просив справу розглянути у його відсутності так як його військова частина НОМЕР_1 змінила місце дислокації з АДРЕСА_2 , а тому і вказаних причин він не може бути присутнім у судовому засіданні, однак при постановленні рішення по справі просив врахувати, що він своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, не визнає оскільки 27 липня 2025 року він не вживав алкогольних напоїв на території військової частини, не перебував на території військової частини та не виконував обов`язки військової служби у стані алкогольного сп`яніння. А так як в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази його вини, тому просив закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Суд, ознайомившись із протоколом про адміністративне правопорушення та долученими до нього документами, взявши до уваги пояснення особи, щодо якої розглядається адміністративна справа, прийшов до висновку, що провадження по справі слід закрити, виходячи із наступного.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною першою ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення (проступок) це - протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначені ст. 255 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 172-20 КУпАП передбачено відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Положеннями ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд звертає увагу на те, що складений протокол не може бути належним доказом вини ОСОБА_1 , виходячи із наступного.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, який повинен відповідати певним вимогам, зокрема, містити відомості про суть адміністративного правопорушення (ч.1 ст. 256 КУпАП).

Обов`язок належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених у протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає (ч.1 ст.254 КУпАП та ч.2 ст.251 КУпАП) та не може бути перекладено на суд.

І хоч диспозиція ч.1 ст.172-20 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення:

по-перше: за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів;

по-друге: за появу таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння;

по-третє: за виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння;

по-четверте: за відмову таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідальність за ч.3 цієї статті настає за умови вчинення цих дій, якщо вони вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, є суспільні відносини у сфері військової дисципліни, належне несення військової служби, однак у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі не конкретизовано, яку саме норму вищевказаної статті він порушив і за яких обставин.

У складеному відносно ОСОБА_1 протоколі зазначено, що він 27 липня 2025 року, близько 13 години, спричинив дорожньо-транспортну пригоду у стані алкогольного сп`яніння про що свідчить висновок поліції, однак дана фабула може кваліфікувати його дії лише за ст. 124 чи 130 КУпАП, а не за ч.3 ст.172-20 КУпАП.

У відповідності до вимог ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка складала протокол; відомості про особу порушника, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення. Таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Каrеlіn v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини 1 статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Виходячи з наведеного, в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП, не наведено відомостей про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого вказаною статтею, а суд враховуючи вищевказану практику ЄСПЛ не може самостійно редагувати фабулу обвинувачення та відшукувати докази винуватості особи.

Крім цього, суд вважає, що наданий на розгляд суду протокол А 5190 про військове адміністративне правопорушення від 8 серпня 2025 року також не є належним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП, оскільки він складений із порушенням вимог, передбачених КУпАП, бо згідно ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила вказане правопорушення. І хоч із тексту складеного протоколу видно, що події вчинення правопорушення мали місце саме 27 липня 2025 року та була відома особа, яка вчинила вказане правопорушення, однак протокол щодо неї було складено із невідомих причин із порушенням, аж 8 серпня 2025 року, тобто не через 24 години, як це вимагається нормами КУпАП, а через дванадцять діб. Крім вказаного, у складеному протоколі не розкрито суть правопорушення, та всупереч вимог ст. 256 КУпАП не зазначено свідків - очевидців вказаного правопорушення, а тому долучені до матеріалів справи письмові пояснення свідків не можуть братися судом до уваги.

Суд звертає увагу на те, що особою, якою складено вказаний протокол про адміністративне правопорушення, до протоколу у якості доказів не долучила ні пояснення свідків очевидців, які би свідчили про те, що бачили, що ОСОБА_1 на території військової частини розпивав алкогольні напої чи з`явився у розташування військової частини у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння, чи що він виконував обов`язки військової служби у стані алкогольного сп`яніння, не долучено самого висновку проведеного освідування.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, дійшов висновку, що особою, яка склала адмінпротокол, не надано суду належних доказів вчинення ОСОБА_1 дій, за які його можна було б притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто, якщо уповноваженим органом не доведені підстави притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи.

Згідно з вимогами ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що матеріали, які надійшли до суду щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст. 172-20 КУпАП, не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ним зазначеного адміністративного правопорушення, а тому суд приходить до висновку, що провадження по справі слід закрити за недоведеністю складу вищевказаного адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 1 ст.247, ст.ст. 251, 254, 256, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Данилів О.М.