Справа № 363/1774/25 Головуючий в суді І інстанції - Рудюк О.Д.
Провадження № 33/824/3110/2025 Доповідач в суді II інстанції - Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

в особі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Костирко П.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Костирко П.М. на постанову судді Вишгородського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Вишгородського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, працюючого директором магазина ФОП ОСОБА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 24.03.2025 року о 22 годині 30 хвилин в м. Вишгород, вул. Шолуденка, 6, керував автомобілем «Мерседес бенц с 500» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у Вишгородській ЦРЛ водій відмовився, чим порушив п 2.5 ПДР України.

У апеляційній скарзі захисника вказано, що постанова судді підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що ОСОБА_1 в розумінні ПДР не був водієм, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів того, що він керував транспортним засобом і його зупинив поліцейський під час руху. Також вказав, що на відеозаписі відсутній момент дихання ОСОБА_1 у технічний засіб, що вказує, що керування ним автомобілем з ознаками наркотичного або у стані алкогольного сп`яніння є не більше ніж припущенням, а припущення не є доказом і не може використовуватись для доведення винуватості. Крім того, зазначив, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, наявний в матеріалах справи, у якому відображено лише обставини події, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не може слугувати безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи. Вважає, що суд першої інстанції допустив спрощений підхід при розгляді адміністративного провадження за ч.1 ст.130 КУпАП, всебічно не з`ясувавши всіх обставин події, оскільки відеодоказ, на який посилається суд першої інстанції, не містить інформації, про те, що ОСОБА_1 було зупинено під час руху на автомобілі, не містить інформації, що він у час зупинки безпосередньо перебував за кермом, а тому відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Крім того, відео зйомка обстановки та обставин подій даного правопорушення не велася з моменту початку виконання службових обов`язків поліцейськими, та здійснена епізодично, переривалася. Також вказав, що на відеозаписі не зафіксована присутність свідків на місці зупинки транспортного засобу під час огляду та оформленні протоколу, що нівелює належність та допустимість цього відеозапису як доказу винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. Разом з тим вказав, що зі змісту відео вбачається, що момент коли ОСОБА_3 дихав у технічний засіб на відео не зафіксовано, оскільки працівники поліції його взагалі не застосували всупереч ч.2 ст.266 КУпАП. Вважає, що відео спростовує обвинувачення ОСОБА_1 , що він керував автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме з порушенням мови, координації рухів, що зіниці очей не реагують на світло, та почервоніння очей. Вказав, що за відсутності на відео моменту дихання ОСОБА_1 у технічний засіб, керування ним автомобілем з ознаками наркотичного або у стані алкогольного сп`яніння є припущенням, яке не є доказом. Також, будь - які сумніви щодо наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння спростовується наявною в матеріалах справи довідкою медичної лабораторії «Діла» від 25.03.2025 року, згідно з якою ОСОБА_1 25.03.2025 року о 10 год.22 хв. ранку пройшов обстеження, і наркотиків у сечі не виявлено. Вважає, що огляд ОСОБА_1 був проведений всупереч ч.ч.1, 2 ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та з чисельними порушеннями законодавства. За таких обставин, просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

Вислухавши пояснення:

ОСОБА_1 та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника Костирка П.М. до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновки судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст. 130 КУпАП, необхідності накладення на нього стягнення та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 23 і 33 КУпАП наклав на нього стягнення у межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.

Так, суддею вірно встановлено та наведено в постанові, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР, оскільки водій повинен на вимогу працівників поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп'яніння.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції за допомогою відео фіксації на нагрудні камери, було запропоновано ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння внаслідок виявлення таких ознак як порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, почервоніння очей.

Відмовляючись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому суд зважає на те, що мотиви відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не мають значення для висновків про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був водієм, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що він керував транспортним засобом і його зупинив працівник поліції, не приймаються судом до уваги з огляду на наступне. Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП полягає у керуванні особою транспортними засобами в стані сп`яніння, або у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Факт зупинки чи не зупинки працівниками поліції транспортного засобу не становить об`єктивну сторону вказаного адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні в залі суду ОСОБА_1 надав пояснення про те, що він приїхав за адресою проживання, припаркував авто і хотів йти, і після цього під`їхали працівники поліції. Враховуючи надані ОСОБА_1 пояснення, факт керування ним транспортним засобом не заперечувався самим ОСОБА_1 в ході судового розгляду.

Також не ґрунтуються на вимогах законодавства доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом вини ОСОБА_1 . Так, відповідно до ст.251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, у тому числі, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими доказами.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 24.03.2025р. щодо ОСОБА_1 , він містить дату, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, також вказаний протокол містить викладення фактичних обставин вчинення правопорушення, зазначення статті та частини статті, за якою ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності. Крім того, викладені у вказаному протоколі обставини вчинення правопорушення узгоджуються з наявним в матеріалах справи відеозаписом. Відтак, вказаний протокол є належним та допустимим доказом, таким, що оформлений відповідно до вимог законодавства.

Також судом не приймаються до уваги доводи щодо незаконності зупинки транспортного засобу у разі відсутності порушень ПДР з боку водія. Факт неправомірної, на думку апелянта, зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , не виключає його вини у відмові від проходження на вимогу поліцейського в установленому законом порядку медичного огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння. Так, нормативними документами, якими регламентується порядок виявлення у водіїв стану сп`яніння, проведення огляду на стан сп`яніння та фіксації результатів такого огляду не ставиться у залежність факт проходження огляду на стан сп`яніння від правомірності зупинки водія поліцейськими, а відповідно до положень п.2.5 ПДР України проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія незалежно від наявності будь-яких чинників чи факторів.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння та не здійснення перевірки наявності таких ознак за допомогою технічних засобів також є безпідставними. Ознаки наркотичного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння, поліцейськими викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Суд при цьому зважає на те, що підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані наркотичного сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи ознак наркотичного сп`яніння, перелік яких визначений у п.4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. У зв`язку із викладеним суд вважає, що зазначена обставина не є такою, яка дає підстави для скасування постанови судді щодо ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис не є безперервним, а також не містить інформації про залучення двох свідків при оформленні протоколу, а тому є недопустимим доказом, також є безпідставними. Так, на даному відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні. Із цього відеозапису вбачається те, що ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку, у зв`язку з чим на нього складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, щодо відсутності двох свідків при оформленні протоколу, то звертаю увагу на те, що відповідно до п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 з наступними змінами, протокол за відмову водія від проведення огляду на стан сп`яніння складається у присутності двох свідків у тому разі, коли неможливе застосування технічних засобів відеозапису.

За наявності в матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, доводи апеляційної скарги в цій частині також є безпідставними.

З урахуванням викладеного суд вважає, що у ході розгляду цієї справи у суді першої інстанції із належною повнотою були доведені як подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП так і вина ОСОБА_1 у його вчиненні.

Отже, розгляд цієї справи суддею місцевого суду проведений відповідно до вимог закону, при її розгляді та ухваленні рішення суддею дотримані вимоги ст. 23, 245, 280 КУпАП, рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності із накладенням стягнення є обґрунтованим і належним чином мотивоване. Підстав для скасування чи зміни постанови судді Вишгородського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючисьст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Костирко П.М. залишити без задоволення.

Постанову судді Вишгородського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька