Справа № 191/282/25
Провадження № 3/191/98/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Порошина О.О., розглянувши протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №216118 від 09.01.2025 року вбачається, що 08.01.2025 року о 23 годині 40 хв. у м. Синельникове вул. Садова, 3А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ТЗ Рено Скенік н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, як на місці так і в медичному закладі відмовився, від керування відсторонений, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Представник ОСОБА_1 , Красюк І.В. надав суду клопотання про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , оскільки відсутні події і склад адміністративних правопорушень. Підставою для складання вказаного адміністративного протоколу стало те, що 08.01.2025 року о 23.40 годині в м. Синельникове, Дніпропетровської області по вул. Садовій, будинок № 3-А, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault scenic з номерним знаком НОМЕР_1 , який був не освітлений в темну пору доби чим порушив п. 2.9. в) ПДР України. Поліцейський, котрий підійшов до автомобіля не проінформував його про конкретну причину зупинення ним ТЗ з детальним описом підстави зупинки, чим порушив вимоги п. 3 ч. 1 ст. 35 та ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», котра встановлює правові випадки для зупинки транспортного засобу та відповідний обов`язок для поліцейського. Постановою поліцейського Синельниківського районного Управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області Устименка А.А. серія ЕНА № 3818623 від 08.01.2025 року мене, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1190,00 гривень за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП за те, що 08.01.2025 року о 23.40 годині в м. Синельникове, Дніпропетровської області по вул. Садовій, будинок № 3-А, ОСОБА_1 начебто керував транспортним засобом Renault scenic з номерним знаком НОМЕР_1 , який був не освітлений в темну пору доби чим порушив п. 2.9. в) ПДР України, що на думку співробітників поліції і було підставою зупинки. Однак, 31 березня 2025 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області прийнято рішення, яким скасовано постанову, винесену поліцейським Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області Устименком Андрієм Анатолійовичем, серії ЕНА №3818623 від 08.01.2025 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 1190,00 грн., та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Отже співробітниками поліції було незаконно зупинено автомобіль Renault scenic з номерним знаком НОМЕР_1 в якому перебував ОСОБА_1 . В матеріалах адміністративної справи мається фрагмент відеозапису, який відображає рух автомобіля марки Renault scenic з номерним знаком НОМЕР_1 , однак цей фрагмент відеозапису не фіксує того факту, хто саме керує вказаним автомобілем, оскільки автомобіль поліцейських з якого ведеться відео зйомка рухається позаду автомобіля марки Renault scenic з номерним знаком НОМЕР_1 . Матеріали справи містять фрагмент відеозапису (WhatsApp Video 2025-01-10 at 09.49.39 (1), яким начебто зафіксовано, що ОСОБА_1 від поліцейського пропозиція пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння, однак він відмовляється. Однак цей фрагмент не відображає дати і часу коли саме фактично здійснюється цей відеозапис. Більше того цей фрагмент відеозапису не відображає і обличчя того, кому надходить пропозиція від так званих поліцейських. Фрагмент відеозапису відображає ноги людини, одягнені в спортивні штани. Вважає, що суд позбавлений можливості ідентифікувати на цьому відеозаписі його, як людину, якій так звані поліцейські пропонують, саме 08.01.2025 року чи 09.01.2025 року в певний час доби пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_1 від такого огляду відмовився. Отже наданий суду фрагмент відеозапису (WhatsApp Video 2025-01-10 at 09.49.39 (1) не може бути належним та допустимим доказом, як факту застосування так званими поліцейськими технічних засобів відеозапису під час проведення огляду на стан сп`яніння, так і вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі внаслідок відсутності події і складу адміністративного правопорушення з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), тому вона є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Також Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

З огляду на викладене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Згідно п. 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є водії транспортних засобів.

Згідно п.1.1розділу 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2006 року № 1306 (далі ПДР України), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі (п. 1.10 ПДР).

В матеріалах адміністративної справи відсутній відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Також, у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано на який пристрій вівся відеозапис зафіксованого правопорушення.

Працівниками поліції як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення було додано відеозапис зроблено на особистий телефон працівника поліції WhatsApp Video, з якого не можливо встановити час вчинення адміністративного правопорушення, які є обов`язковими для занесення до протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 256 КУпАП.

Разом з тим, перелік дозволених для застосування технічних пристроїв, а також вимоги щодо їх використання прописані в Інструкції із застосування органами поліції технічних приладів, що мають функції фото, кінозйомки, відеозапису, затвердженій наказом МВС України від 18.12.2018 №1026.

Ця Інструкція містить чіткий перелік пристроїв, за допомогою яких працівникам поліції надано право проводити відеофіксацію. Зокрема, дозволено застосовувати портативні відеореєстратори на форменому одязі поліцейського, встановлені відеореєстратори на службових транспортних засобах, стаціонарні відеокамери в цілодобовому режимі. Є навіть в переліку системи відеозапису на безпілотних літальних апаратах.

Проте в даному переліку відсутні такі пристрої фото- чи відеофіксації як «мобільні телефони» чи «смартфони», тим більше приватні.

Отже, Інструкція №1026 не надає право поліцейським здійснювати відеофіксацію порушень чи процедуру розгляду адміністративних справ власними мобільними телефонами.

Таким чином, зроблений працівниками поліції відеозапис з особистого мобільного телефону не може бути належними доказом у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому суд не приймає його до уваги.

Крім того, суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є водії транспортних засобів.

Для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія».

Так, у своєму рішенні від 15.03.2019 року Верховний Суд у справі №686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують факт порушення водієм правил дорожнього руху і як наслідок його законне зупинення за таке порушення, так як постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч1 ст.121-3 КУпАП відносно ОСОБА_1 , яка підтверджувала законність зупинення ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення була скасована 31 березня 2025 року рішенням Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Враховуючи вищезазначену практику Європейського суду з прав людини та презумпцію невинуватості, передбачену статтею 62 Конституції України, матеріали даної справи про адміністративне правопорушення не містять достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суд не знаходить підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності події та складу правопорушення.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст.40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 7, 247 п. 1, 245, 251, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження.

Суддя О. О. Порошина