БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 3-зв/356/5/25
Справа № 356/622/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2025 Березанський міський суд Київської області у складі судді Дудар Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Березанського міського суду Київської області Капшученко Ірини Олексіївни у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

18.08.2025 до канцелярії Березанського міського суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Березанського міського суду Київської області Капшученко Ірини Олексіївни у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП.

Заява про відвід судді обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є учасником справи за протоколами серії КК № 392829 та № 392852.

Під час перебування у приміщенні суду 04.08.2025 року ОСОБА_1 особисто спостерігав, як батько іншого учасника справи ОСОБА_2 , а також сам ОСОБА_3 віталися за руку з працівниками суду. Це свідчить про їхні особисті знайомства.

Крім того, суд, де розглядається справа, розташований у тій же будівлі (на другому поверсі), що й підрозділ поліції, працівники якого склали на ОСОБА_1 протоколи, та один із поліцейських є свідком у справі. Така ситуація створює об`єктивні сумніви у довірі ОСОБА_1 до безсторонності суду та судді, яка веде розгляд справи.

На переконання заявника, відповідно до ст. 20 КУпАП суддя не може брати участі у розгляді справи, якщо є інші обставини, що викликають сумнів у його об`єктивності. Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просить відвести суддю Капшученко І.О. від розгляду справи за протоколами серії КК № 392829 та № 392852 у зв`язку з наявністю обставин, що викликають сумніви в її неупередженості.

Заявник ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про час та місце розгляду заяви про відвід судді, до суду не з`явився (а.с. 5).

Суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І.О. через канцелярію суду 19.08.2025 подала заяву, у якій зазначила, що не бажає давати пояснень у судовому засіданні відповідно до ч. 3 ст. 81 КПК України, просить розглянути заяву без її участі (а.с. 8).

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду заяви про самовідвід судді (а.с. 7).

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути заяву про відвід судді за відсутності належним чином повідомлених учасників справи, зважаючи на те, що відповідно до ст. 81 КПК України, яка застосовується за аналогією, їх неприбуття в судове засідання не перешкоджає розгляду питання про відвід судді.

Дослідивши матеріали заяви про відвід судді, ознайомившись з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2025 головуючим суддею у справі № 356/622/25 про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, визначено суддю Капшученко І.О.

18.08.2025 до канцелярії Березанського міського суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 , який є потерпілою особою в даній справі, про відвід судді Березанського міського суду Київської області Капшученко І.О. Дана заява мотивована тим, що під час перебування у приміщенні суду 04.08.2025 року ОСОБА_1 особисто спостерігав, як батько іншого учасника справи ОСОБА_2 , а також сам ОСОБА_3 віталися за руку з працівниками суду, що на його думку свідчить про їхні особисті знайомства. Крім того, суд, де розглядається справа, розташований у тій же будівлі (на другому поверсі), що й підрозділ поліції, працівники якого склали на ОСОБА_1 протоколи, та один із поліцейських є свідком у справі. Заявник вважає, що така ситуація створює об`єктивні сумніви у його довірі до безсторонності суду та судді, яка веде розгляд справи.

Згідно з ч. 2 ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим кодексом та іншими законами України.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норм, які регулюють підстави, порядок та процедуру розгляду заяви про відвід судді.

Однак, у пункті 4 рішення № 34 Ради суддів України від 08.06.2017 роз`яснено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративні правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Враховуючи вказане, практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою, з огляду на каральну мету стягнення у виді штрафуабо позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, що передбачене санкцією ст. 124 КУпАП, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008, заява N 7460/03, рішення у справі «Лучанінова проти України» від 09.06.2011, заява № 16347/02), вважаю доцільним та необхідним врегулювання питання про відвід судді за аналогією закону, а саме з урахуванням положень Кримінального процесуального кодексу України.

Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 1 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ (черговим) з`їздом суддів України 22.02.2013, суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною (ст. 3 Кодексу суддівської етики).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Згідно зі ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v Malta, заява № 17056/06) висвітлив законодавчу прогалину та негативні наслідки відсутності правового врегулювання інституту відводу у національному законодавстві, констатувавши, що відсутність останнього ставить під сумнів існування одної з гарантій передбаченої ст. 6 Конвенції щодо незалежності і безсторонності суду під час відправлення правосуддя.

Інститут відводу має важливе значення для реалізації принципів судочинства, сприяє ефективному розгляду справи і забезпечує правильне її вирішення.

Правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться. Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України», заява № 33949/02).

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді під час розгляду справи. Сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Так, стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-якого боку або з будь-яких причин. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідноз: (і)"об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти,що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості судді,а позиція зацікавленої сторони є важливою, але невирішальною; (іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи.

Відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Оцінюючи заяву ОСОБА_1 про відвід судді Капшученко І.О. суд бере до уваги те, що заявник не констатує, що вбачає в діях саме судді порушення принципу неупередженості чи стандарту безсторонності, а веде мову про те, що за його особистими спостереженнями особа, яка притягається до адміністративної відповідальності в даній справі, а саме ОСОБА_2 та його батько, особисто знайомі з працівниками суду, адже вони віталися за руку. А також, вказує, що суд, де розглядається справа та підрозділ поліції, працівники якого склали на нього протокол, знаходяться в одному приміщенні.

Відтак, суд дійшов висновку, що у заяві про відвід судді не наведено фактів прояву суддею Капшученко І.О. поведінки, яка б свідчила про її упередженість у цій справі.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про відвід судді Капшученко І.О. не містить належних, достатніх доказів, які б свідчили про порушення гарантій неупередженості судді з точки зору суб`єктивного та об`єктивного критерію, якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про відвід судді Капшученко І.О.

Керуючись ст. 75, 80-82 КПК України, ст. 246, 283 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Березанського міського суду Київської області Капшученко Ірини Олексіївни у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП - відмовити.

Постанова окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Т. В. Дудар