Справа № 129/1832/25
Провадження № 33/801/894/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дєдов С. М.
Доповідач: Береговий О. Ю.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О. Ю.,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 06 серпня 2025 року у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про військове адміністративне правопорушення серії ОДВ/Г №253 від 19 травня 2025 року, лейтенант ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем військової служби по мобілізації, офіцер резерву військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам служби та порушення своїх статутних обов`язків, перебував 19 травня 2025 року на території військової частини НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду відмовився, що підтверджується актом фіксації відмови, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 06 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000,00 грн.

Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Обґрунтовуючи доводи скарги, цитуючи положення ст. 266-1 КУпАП, що визначає порядок проведення огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути предметом судового розгляду, оскільки викликає обґрунтовані сумніви, що мають тлумачитися на користь особи. Окрім того, вказує, що не був обізнаний про судовий розгляд, оскільки судові повістки були направлені не за місцем його проживання.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо підчас розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться доказами. Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Згідно протоколу про військове адміністративне правопорушення серії ОДВ/Г №253 від 19 травня 2025 року, лейтенант ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем військової служби по мобілізації, офіцер резерву військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам служби та порушення своїх статутних обов`язків, перебував 19 травня 2025 року на території військової частини НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду відмовився, що підтверджується актом фіксації відмови.

До матеріалів справи доданий акт фіксації відмови від добровільного проходження медичного огляду від 19 травня 2025 року, складений капітаном ОСОБА_2 та капітаном ОСОБА_3 , з якого слідує, що 19 травня 2025 року о 04:20 год. лейтенант ОСОБА_1 перебував на роботі у нетверезому стані, що виражалося в таких ознаках: нечітка мова, запах алкоголю з порожнини рота. Начальником патруля ст. солдатом ОСОБА_4 у їх присутності ОСОБА_1 було запропоновано добровільно і за рахунок підприємства пройти медичне обстеження на предмет підтвердження чи спростування факту перебування у нетверезому стані, від чого у їх присутності відмовився.

Згідно письмових пояснень капітана ОСОБА_3 від 19 травня 2025 року він виявив на території В/ч НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та неадекватну поведінку. Надалі лейтенант ОСОБА_1 відмовився від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно письмових пояснень капітана ОСОБА_2 від 19 травня 2025 року, того дня близько 03:00 год. отримав доповідь про те, що лейтенант ОСОБА_1 перебуває у можливому алкогольному сп`янінні. Зустрівшись із останнім помітив, що у нього присутні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, не чітка вимова, порушення координації. Близько 04:00 год. до військової частини прибули представники ВСП для проведення освідування ОСОБА_1 , після чого останній відмовився від його проходження.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 172-20 КУпАП передбачено відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, є суспільні відносини у сфері військової дисципліни, належне несення військової служби, а суб`єктом вчинення зазначеного правопорушення є військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти.

Зважаючи на приписи ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настав з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування , Збройних Сил України , інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період розпочався з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року о 5:30 строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні було неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України та він діє і на час апеляційного розгляду.

Положеннями ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що військовослужбовці зобов`язані свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, бути хоробрим і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Згідно з ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Відповідно до преамбули Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Статут) усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Статтею 1 Статуту передбачає, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Відповідно до ст. 4 Статуту військовослужбовець має додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

За ст. 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Процедура проведення огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного сп`яніння визначена ст. 266-1 КУпАП та Порядком направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2024 року № 32.

Відповідно до ч. 1, 2, 6, 8 ст. 266-1 КУпАП, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Порядок направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.6 Порядку уповноважена посадова особа, яка проводить огляд, застосовує спеціальні технічні засоби відеозапису. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі неможливості застосування спеціальних технічних засобів відеозапису такий огляд проводиться у присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки особи, які перебувають у відносинах підлеглості з особою, стосовно якої проводиться огляд, або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Військовослужбовець/військовозобов`язаний, який відмовився від проведення огляду уповноваженою посадовою особою з використанням спеціального технічного засобу і тесту або не висловив згоду з його результатами, направляється відповідним командиром (начальником) для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я (п.8 Порядку).

У разі відмови військовослужбовця/військовозобов`язаного від проведення огляду в закладі охорони здоров`я уповноважена посадова особа із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів - у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначає ознаки сп`яніння і дії військовослужбовця/військовозобов`язаного щодо ухилення від огляду (п.11 Порядку).

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення цілком доведена матеріалами справи, а саме наявними у ній вищезазначеними доказами.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції цілком погоджується. Зібрані у справі докази є належними та допустимими, відповідають фактичним обставинам справи і повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду суд оцінює критично.

Як слідує із матеріалів справи судові повістки надсилалися за зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення адресою, а також за адресою військової частини, де проходить службу ОСОБА_1 , однак, такі були повернуті до суду не врученими із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Апеляційний суд враховує, що згідно наданих ОСОБА_1 до апеляційної скарги доказів, адреса зареєстрованого місця проживання скаржника є іншою, аніж та, яка зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення, однак, жодних інших можливих засобів зв`язку ( телефонного, електронного ) суду першої інстанції повідомлено не було. Від підписання заявки про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою смс-повідомлення ОСОБА_1 відмовився. Відтак суд першої інстанції об`єктивно використав усі можливі способи для належного повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Тому, з урахуванням викладеного, вирішення судом справи за відсутності ОСОБА_1 у даному випадку не можна визнати порушенням його прав.

Натомість сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. ОСОБА_1 будучи достеменно обізнаним щодо складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, не був позбавлений можливості реалізувати усі свої права, визначені КУпАП у будь-який спосіб, та висловити свою позицію щодо інкримінованого йому правопорушення. Однак жодних дій для обґрунтування власної позиції у справі ним здійснено не було.

Будь-яких інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, розглянувши адміністративну справу, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

При накладені адміністративного стягнення судом відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Врахувавши вказані обставини суд призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, яке за своїм видом і мірою є справедливим.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами.

Відтак постанова Гайсинського районного суду Вінницької області від 06 серпня 2025 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 06 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О. Ю. Береговий