ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2200/25 Справа № 205/3433/25 Суддя у 1-й інстанції - Яценко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Корчиста О.І. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову Новокодацького районного суду м. Дніпра від 24 липня 2025 року щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка працевлаштована на посаді оператора у ТОВ РУШ, проживає за адресою: АДРЕСА_1

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП),

за участю:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

адвоката Мізік О.В.

в режимі відеоконференції:

потерпілого ОСОБА_2

представника потерпілого Амельченка А.С.

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Новокодацького районного суду м. Дніпра від 24 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 340 (трьохсот сорока) гривень.

При обставинах, встановлених місцевим судом, 16 лютого 2025 року близько о 09 год. 40 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру, а саме висловлювалась нецензурною лайкою у бік чоловіка гр. ОСОБА_2 , чим викликала занепокоєння у постраждалої особи.

Вказані дії ОСОБА_1 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, як вчинення домашнього насильства психологічного характеру.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністратвиної відповідальності просить постанову Новокодацького районного суду м. Дніпра від 24 липня 2025 року скасувати та постановити нову, якою провадження у справі за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно неї закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом не надано належної оцінки фактичним обставинам справи, оскільки в матеріалах достатньо доказів, про наявність обопільного конфлікту подружжя, так як, саме потерпілий спровокував своїми діями таку реакцію ОСОБА_1 , так як забрав їхню спільну дитину на день народження не нагодувавши її.

Зауважує, що окрім показань потерпілого та протоколу в матеріалах справи відсутні будь-які інші об`єктивні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 .

Зазначає, що відеозапис не є належним та допустимим доказом, оскільки фіксація була таємною, крім того на останній не зафіксовано факту нецензурної лайки, а лише видно як ОСОБА_1 плаче.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні також докази в підтвердження факту понесених потерпілим психологічних страждань.

Стверджує, що між нею та чоловіком склались неприязні відносини та дії ОСОБА_2 щодо систематичних звернень до поліції, заяв про вчинення домашнього насильства спрямовані на позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, оскільки останній без її відома забрав сина та вивіз за кордон, окрім того чоловік обмежує спілкування з сином, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вимушена була звертатись до поліції, органу опіки та піклування, та Уповноваженого з прав людини, в підтвердження чого долучає відповідні докази.

В запереченнях на апеляційну скаргу, представник потерпілого, - адвокат Амельченко А.С. просить оскаржувану постанову залишити без змін, а апеляційну скаргу, - без задоволення.

Мотивуючи свою позицію зазначає, що місцем судом дії ОСОБА_1 кваліфіковані правильно, а вина останньої підтверджується належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема відеозаписом на якому зафіксовано агресивну поведінку ОСОБА_1 та факт вчинення домашнього насильства психологічного характеру. Звертає увагу на довідку за результатами психодіагностичної роботи з ОСОБА_2 , де практичним психологом встановлено, що у поведінці ОСОБА_2 міститься ознаки стресу та переживань внаслідок взаємодії з дружиною.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника, які кожен окремо підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених в ній підстав, заслухавши потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили оскаржувану постанову залишити без змін, перевіривши надані матеріали та постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи та положеннях матеріального закону, з огляду на наступне.

Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 суд першої інстанції зазначив, що письмовими доказами, що містять в матеріалах справи підтверджено, що ОСОБА_1 висловлювалась нецензурною лайкою у бік чоловіка ОСОБА_2 , чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру.

З такими висновками погодитись не можна, оскільки судом першої інстанції не надано належної оцінки дослідженим доказам, а також показанням учасників процесу та не співставлено останні з диспозицією інкримінованої ОСОБА_1 статті.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №646973 від 16 лютого 2025 року, о 09 год. 40 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру, а саме висловлювалась нецензурною лайкою у бік чоловіка гр. ОСОБА_2 , чим викликала занепокоєння у постраждалої особи.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про правопорушення від 16 лютого 2025 року, ОСОБА_2 зазначив, що його дружина ОСОБА_1 вчинила сварку, в ході якої висловлювалась нецензурною лайкою в його бік в присутності їхньої спільної дитини. При цьому, заявником окрім нецензурної лайки не вказано, про будь-які інші протиправні дії ОСОБА_1 , а також і те, що такими діями йому було завдано психологічного страждання.

Аналізуючи зміст наданих матеріалів, співставляючи їх з показами ОСОБА_1 та потерпілого, звертається увага, що як у протоколі та і в заяві ОСОБА_2 взагалі не конкретизовано в результаті яких саме дій останньому було завдано психологічного насильства чи страждань. Будь-яких даних щодо спричиненої психологічної шкоди здоров`ю, який виразився у поганому самопочутті чи психологічному розладі після вказаних подій потерпілий до суду першої інстанції не надавав.

Зважається на те, що суд апеляційної інстанції здійснює судовий розгляд в межах апеляційних вимог та тих доказів які предметом дослідження суду першої інстанції, а тому враховуючи, що довідка за результатами психодіагностичної роботи з ОСОБА_2 не була надана до місцевого суду, при цьому остання датована 12 травня 2025 року.

Згідно із положеннями процесуального закону особу можливо притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення тільки на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, в якому встановлені місце, час вчинення, фактичні обставини події та кваліфікуючі ознаки правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення має містити в собі належним чином встановлені та підтверджені відомості і факти, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Також суд зауважує, що формулювання обвинувачення визначає конкретний обсяг і межі судового розгляду та дає особі, яка притягується до адміністративної відповідальності можливість реалізувати своє право на захист та знати, в чому саме він обвинувачується.

Так, протокол, складений щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і складений з порушенням вимог ст. 251 КУпАП, оскільки хоча і містять викладення диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, проте істотні для кваліфікації обставини у ньому не вказані, що унеможливлює притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі цього протоколу.

Протокол про адміністративне правопорушення не містить даних про те, яку саме шкоду завдано психологічному здоров`ю потерпілого та у чому саме вони виразилась.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі- Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Положеннями вказаного вище Закону визначено, що психологічне насильство - включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Однією з обов`язкових ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є настання наслідків, а саме спричинення потерпілому емоційної невпевненості, нездатності захистити себе, або будь-які інші прояви наслідків саме психологічного насильства. Однак, окрім констатації у протоколі про адміністративне правопорушення факту нецензурної лайки, відомості про спричинення шкоди психологічному здоровю потерпілого в протоколі відсутні, такі докази не були і надані суду першої інстанції.

Також, в матеріалах справи, окрім показань самого потерпілого ОСОБА_2 який є заінтересованою в своїх показах особою, відсутні будь-які інші об`єктивні докази, показання свідків, які б були очевидцями події чи могли об`єктивно підтвердити або спростувати обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, посилання потерпілої сторони на відеозапис події від 16 лютого 2025 року в підтвердження факту домашнього насильства є неприйнятними, оскільки на останньому не зафіксовано факту самої нецензурної лайки, що інкримінується ОСОБА_1 , при цьому судом першої інстанції також безпідставно зазначено, що фіксація на відео вибивання милиць потерпілого, є підтвердженням психологічного насильства, оскільки такі дії, як вибивання милиць не були вказані у описі протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що згідно вимог процесуального закону здійснює судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення. Також суд враховує позицію потерплого, однак з огляду на викладені у протоколі фактичні обставини та межі висунутого ОСОБА_1 обвинувачення, поза розумним сумнівом не доведено об`єктивної сторони інкримінованого останній адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що погані стосунки між подружжям, наявність судових рішень щодо визначення місця проживання дитини та інші звернення до уповноважених органів, безумовно свідчать конфлікт між сторонами, однак попередні рішення суду не мають преюдиційного значення у даній справі.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Враховуючи вищевикладені обставини, приходжу до висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а відтак і відсутність в її діянні складу даного адміністративного правопорушення, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, вважаю необхідним постанову судді скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п. ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову Новокодацького районного суду м. Дніпра від 24 липня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Корчиста