Провадження № 3/761/5686/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Мальцев Дмитро Олександрович, розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

орган (посадова особа), який склав протокол: Управління патрульної поліції у м. Києві;

стаття, за якою складено протокол: ч. 1 ст. 130 КУпАП;

особа, відносно якої складено протокол: ОСОБА_1 ;

рік народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

громадянство: Україна;

місце роботи: не повідомив;

місце проживання: АДРЕСА_1 ;

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕРП1 № 354861 від 08.06.2025 року, встановлено, що 07.06.2025 о 23 год. 40 хв. в м. Києві вулиця Табірна, 42, водій ОСОБА_1 , керував ТЗ Volkswagen Jetta д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан наркотичного сп`яніння у лікаря нарколога за адресою вул. Відпочинку 18 КМНКЛ водій відмовився.

Своїми діями водій порушив п. 2.5. ПДР України, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП.

15.07.2025 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшли пояснення по справі, відповідно до яких просить закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Опалюк С.В. вину не визнав, просив суд закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на Основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Відповідно до визначення, яке надається у ч. 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна).

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону України "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи: перевірка документів особи; опитування особи; поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу; вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; проникнення до житла чи іншого володіння особи; перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; поліцейське піклування.

Частиною 2 статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Згідно положень частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не помішували в митний режим транзиту; якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Частиною 2 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі: якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Відповідно до частини третьої вказаної статті поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Отже, за вказаними нормами, поліцейський має право зупинити будь-який транспортний засіб тільки у визначеному колі випадків.

Як вбачається з відеозаписів зроблених на боді-камери поліцейських №473605 та №470670, долучених до матеріалів справи, поліцейськими не було повідомлено належним чином про підставу зупинки транспортного засобу марки Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . У комунікації з водієм поліцейські лише послалися на статтю 35 Закону. України «Про Національну поліцію», без конкретизації, яка саме підстава, передбачена цією статтею, застосовувалась у конкретному випадку, що прямо суперечить частині третій зазначеної статті, якою встановлено обов`язок поліцейського інформувати водія про чітку і конкретну підставу зупинки.

Крім того, у вказаному відеозаписі відсутні будь-які об`єктивні обставини, які могли б свідчити про наявність ситуації, що підпадає під положення частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію». Зокрема, не зафіксовано ознак порушення водієм Правил дорожнього руху, не встановлено факту вчинення адміністративного правопорушення (в матеріалах справи відсутні будь-які документи процесуального характеру (протоколи чи постанови), які б підтверджували факт порушення), не було зафіксовано технічної несправності транспортного засобу тощо.

Посилання поліцейських на підозру щодо перебування водія у стані сп`яніння не може визнаватись допустимою підставою для зупинки у контексті вимог статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки така підозра не може бути об`єктивно сформована поліцейським до моменту зупинки транспортного засобу, під час його руху.

Встановлення ознак сп`яніння можливе лише після безпосереднього контакту з водієм, а тому не може бути правовою передумовою зупинки.

Таким чином, працівниками поліції не було виконано обов`язку щодо належного інформування водія ОСОБА_1 про причини зупинки транспортного засобу, а також відсутні будь-які докази того, що зупинка здійснювалась у відповідності до підстав, передбачених частиною першою статті 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Таким чином, дії працівників поліції, спрямовані на зупинку транспортного засобу, були здійснені без законної підстави, з порушенням імперативних норм статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» та статті 19 Конституції України. У зв`язку з цим, усі докази, отримані внаслідок такої неправомірної зупинки, є недопустимими в розумінні частини 3 статті 62 Конституції України, яка забороняє використання доказів, отриманих із порушенням закону, як підставу для обвинувачення. Усі матеріали, здобуті внаслідок зазначених дій, не можуть бути використані судом під час розгляду справи по суті.

Відповідно до практики ЄСПЛ та широкого розуміння доктрини "плодів отруєного дерева" будь-яке винне порушення поліцейськими конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили.

Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня.

У вузькому сенсі доктрина "плодів отруєного дерева" зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими.

Таким чином, зважаючи, що працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту наявності підстав, передбачених ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", які б давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 а також наявності у працівників поліції підстави вважати, шо ОСОБА_2 перебуває у стан: сп`яніння, зокрема наркотичного, та відповідно підстав вимагати від останнього проходження відповідного огляду в медичному закладі, у зв`язку із чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Такі висновки повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 року у справі №686/11314/17, можливість та доцільність застосування якої у провадженнях у справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП підтверджена постановою Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року у справі №635/4159/24.

Частиною 1 статті 266 КУпАП встановлено, що правовою підставою для проведення огляду водія на стан сп`яніння є наявність обґрунтованої підозри, що водій перебуває у стані сп`яніння.

Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2015 року №1452/735 визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 4 розділу І Інструкції №1452/735 встановлено, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння(крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №354861 від 08.06.2025 року вказано ознаки, які, на думку працівника поліції, свідчать про можливе наркотичне сп`яніння ОСОБА_1 , а саме: тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, а також поведінка, що нібито не відповідала обстановці. Однак аналіз вказаних обставин не дає підстав вважати, що такі ознаки у своїй сукупності відповідали критеріям, встановленим вищезазначеною Інструкцією, або могли обгрунтовано свідчити про наявність стану сп`яніння.

Таким чином, вказані у протоколі ознаки не можуть розцінюватися як достатні та об`єктивно підтверджені підстави для висновку про перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння.

Відповідно до статті 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно статті 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Варто зауважити, що аналіз матеріалів справи свідчить про відсутність дотримання встановленого законом порядку поліцейськими.

Відповідно до частини першої статті 130 КУпАП, адміністративна відповідальність настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водночас така відмова повинна стосуватися огляду, запропонованого саме у встановленому законом порядку, зокрема за положеннями статті 266 КУпАП.

У межах цієї справи вбачається, що на місці зупинки транспортного засобу працівники поліції не запропонували ОСОБА_1 пройти огляд із використанням спеціальних технічних засобів чи в присутності двох свідків, як того вимагає ст. 266 КУпАП. Натомість одразу була озвучена пропозиція пройти огляд у закладі охорони здоров`я, попри те, що направлення до закладу можливе лише у разі відмови особи від проходження огляду на місці або незгоди з його результатами.

ОСОБА_1 не заперечував проти проходження огляду як такого, однак не погоджувався їхати до медичного закладу. Така позиція не може розцінюватися як відмова від огляду в розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки огляд на місці поліцейськими не був запропонований і не проводився. Крім цього, твердження працівників поліції щодо перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння були озвучені одразу після зупинки транспортного засобу, до будь-якого проведення огляду, що свідчить про припущення, зроблене без дотримання передбачених процесуальних вимог.

Таким чином, саме бездіяльність працівників поліції щодо ініціювання та проведення огляду у спосіб, визначений статтею 266 КУпАП, виключає можливість кваліфікації поведінки особи як відмови від огляду. Будь-які висновки про стан сп`яніння або умисну відмову є юридично необгрунтованими та не можуть становити допустиму підставу для притягнення до відповідальності передбаченої статтею 130 КУпАП.

Відповідно до статті 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних злочинним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачяться на її користь.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини, приписи зазначеної конвенції поширюються також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності (Lutz v. Germany § 182; Shmautzer v. Austria; Malige у-. France).

Гарантії статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виключають зобов`язання суддів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium, § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їхню справу було ретельно розглянуто.

Хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов`язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень (Suominen v. Finland (Суомінен проти Фінляндії) § 36).

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до статті 251 КУпАП, є одним із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом для доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується із судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі Кобець проти України», з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини».

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або за відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є вадливими для правової кваліфікації діяння. Це має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь- який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому, як було зазначено вище, відповідно до статті 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, за відсутності конкретних причин зупинки автомобілю під керуванням ОСОБА_1 , які б відповідали передбаченим ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" підставами, а також за відсутності підстав для проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, його відмова від проходження такого огляду не містить ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 130, 247, 283-285 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого ст. 32 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду.

Суддя: