Провадження № 33/812/350/25 Категорія: ч. 1 ст. 122? КУпАП
Головуючий у першій інстанції Костюченко Г. С.
Доповідачка апеляційного суду Ямкова О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої судді Ямкової О. О.

за участю: секретаря Шурми Є. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Сабанова В. М. на постанову судді Інгульського районного суду міста Миколаєва від 23 липня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122? КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на три місяця, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови судді, 30 квітня 2025 року о 16 годині 27 хвилині в місті Миколаєві по вулиці Космонавтів 152 водійка ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «AUDI Q8», номерний знак НОМЕР_1 , перевищила швидкість руху в межах населеного пункту (постанова ЕНА4620444 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП), та не виконала вимогу інспектора патрульної поліції про зупинку транспортного засобу, порушив пункт 2.4 Правил дорожнього руху України, продовживши свій рух по вулиці Троїцькій у місті Миколаєві.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 1 статті 122?КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Сабанов В. М. просить постанову скасувати та постановити нову, де застосувати адміністративне стягнення, яке не пов`язано з позбавленням права керування транспортним засобом, з огляду на утримання ОСОБА_1 дітей та доглядом за своєю матір`ю похилого віку, внаслідок чого застосоване до неї стягнення не є співмірним та справедливим вчиненому правопорушенню.

У змісті скарги зазначив про поверхневий розгляд справи у суді першої інстанції та порушення права ОСОБА_1 на справедливий розгляд та ефективний захист.

Зазначав про не врахування розбіжностей у часі складення протоколу про адміністративне правопорушення та визначення місця порушення, яке відрізняється від постанови про перевищення швидкості.

Крім того, на думку апелянта, суддею не враховані поважні причини не виконання вимоги про зупинку транспортного засобу, які водійка намагалася пояснити інспектору, що призвело до спрощеного розгляду справи та накладення на ОСОБА_1 дуже суворого адміністративного стягнення.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її захисник Сабанов В. М. не з`явилися, про дату та час слухання справи повідомлені належним чином усіма можливими способами, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутністю у відповідності до положень статті 294 КУпАП.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доведення тих чи інших обставин здійснюється на підставі статті 251 КУпАП за допомогою усіх наявних доказів, що містяться у справі та є будь-якими фактичними даними, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним органом, зокрема судом, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, наслідком чого є ухвалення постанови у відповідності до положень статті 283 КУпАП, у якій повинен міститися опис обставин, установлених під час розгляду справи та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Так, за матеріалами справи ОСОБА_1 ставиться до провини порушення пункту 2.4 ПДР України, з огляду на які, вона керуючи автомобілем у межах населеного пункту порушила швидкісний режим та не виконала вимогу інспектора патрульної поліції про зупинку транспортного засобу, продовжила рух, що зафіксовано поліцейськими за допомогою технічних засобів відеозапису. Такі дії ОСОБА_1 призвели до переслідування її автомобіля поліцейськими, які примусово зупинили транспортний засіб шляхом перекриття можливості здійснення подальшого руху.

Тому при вирішенні справи, в обґрунтування своїх висновків суддя правильно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, обставини якого підтверджені постановою про накладення адміністративного стягнення за перевищення швидкості в межах населеного пункту, та відеозаписи, у яких зафіксовано невиконання вимоги поліцейського та переслідування з примусовою зупинкою автомобіля, під керуванням ОСОБА_1 , які за положеннями статті 251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення.

Доводи захисника щодо невідповідності доказів, що доєднано до матеріалів провадження, обставинам самої справи не відповідають положенням статті 251 КУпАП, за змістом яких орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, досліджує усі наявні у справі докази, за допомогою яких встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчинені.

Зокрема, посилання захисника на час складення протоколу, як 16.16.26 не заслуговує на увагу, так як це твердження не відповідає часу, який зазначений у самому протоколі, як 16.48.26 (а.с.1-2).

Щодо місця вчинення, вказаних у протоколі та постанові про адміністративні правопорушення, в одному випадку, як Космонавтів, 152, а в іншому, як Троїцька, 109, то обидві вулиці знаходяться у межах одного населеного пункту міста Миколаєва, а їх зазначення у постанові про накладення стягнення та у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення пов`язані з різними видами правопорушень, які вчинені однією особою протягом нетривалого часу, але з порушенням різних норм ПДР України, в тому числі з невиконання вимоги працівника поліції про зупинку транспортного засобу, продовження подальшого руху на автомобілі та примусову зупинку через деякий час на іншій вулиці міста (а.с.1-6).

Тому суд, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, в обґрунтування своїх висновків правильно послався на дані протоколу та постанову про адміністративне правопорушення від 30 квітня 2025 року, а також на інші докази, які ним були досліджені належним чином, та перевірені у суді апеляційної інстанції.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 256 КУпАП та щодо місця і суті адміністративних правопорушень повністю узгоджуються з даними, які містяться у безперервному відеозаписі, здійсненому працівником поліції за допомогою спеціального технічного запису.

З доданого відеозапису вбачається, що на вимогу поліцейського, подану за допомогою поліцейського жезлу, водійка ОСОБА_1 , не лише не зупинилася, а прокричала у полувідчинене вікно, що вона цього робити не збирається, так як поспішає, та продовжила рух. Такі зухвалі дії водійки, вчинені нею з порушенням вимог пункту 2.4 ПДР України, призвели до додаткового переміщення поліцейських до місця розташування патрульного автомобіля, за допомогою якого поліцейські почали переслідування автомобіля, під керуванням ОСОБА_1 , подаючи спеціальні сигнали про необхідність водійки примусово зупинити автомобіль. Однак, і в цей раз ОСОБА_1 такої вимоги не виконала, але після перекриття їй подальшого руху за допомогою патрульного автомобіля та знаходження в її смузі руху припаркованої вантажівки, водійка ОСОБА_1 вимушена була зупинити свій транспортний засіб (а.с.6).

Тому доводи захисника стосовно того, що ОСОБА_1 під час подачі їй поліцейським сигналу та вимоги про зупинку навела поважні причини неможливості зупинити свій автомобіль, спростовуються наданим до справи відеозаписом, що свідчить, передусім, про те, що водійка не лише не виконала законну вимогу поліцейських, а ще й поводила себе вкрай зухвало та влаштувала гонки з переслідуванням вулицями міста.

За таких обставин дії водійки ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за частиною 1 статті 122? ПДР України, як порушення нею пункту 2.4 ПДР України.

Отже, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суддя суду першої інстанції правильно надав оцінку усім дослідженим доказам та прийшов до обґрунтованого висновку, що є достатньо доказів, які свідчать про те, що водійка ОСОБА_1 не виконала законну вимогу поліцейських зупинити транспортний засіб, що зафіксовано за допомогою відеозапису, та зробила це у вкрай небезпечний та зухвалий спосіб, з явною неповагою до встановленого порядку та громадської безпеки.

Будь-яких обґрунтованих доводів, що вказані правопорушення водійкою ОСОБА_1 вчинені за пом`якшувальними обставинами, апелянтом у апеляційній скарзі не наведено.

Не є слушними доводи і стосовно порушення права ОСОБА_1 на судовий захист, оскільки останній було достеменно відомо про складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та його направлення на розгляд суду. Судом зроблено декілька викликів особи до призначених судових засідань усіма належними способами, зокрема судовими повістками та шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади (а.с.8-13), але ОСОБА_1 до суду не з`явилася та повістки за місцем мешкання не отримала за відсутністю у зареєстрованому місці проживання.

Тому судом справа розглянута в межах строків, передбачених статтею 38 КУпАП, за відсутністю ОСОБА_1 , без порушення її процесуальних прав та за відсутністю дій з боку особи, що могли свідчити на користь її добросовісної поведінки та зацікавленості у своєчасності розгляду справи або наявності поважних причин її неявки до суду.

Отже, прийняте суддею рішення є законним та в частині визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення не підлягає скасуванню, про що просить апелянт.

Не підлягає скасуванню чи зміні вид адміністративного стягнення, яке накладене суддею на ОСОБА_1 , оскільки спосіб та характер вчинення нею правопорушення відповідає суворості застосованого судом стягнення та не може бути пом`якшеним за рахунок наявності у особи групи інвалідності, чоловіка, що проходить військову службу, та утримання неповнолітніх дітей.

В той же час суддя, стягуючи з ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи, не був обізнаний про наявність у особи підстав для віднесення цих витрат за рахунок держави, у зв`язку з наявністю 2-ої групи інвалідності.

За такого, постанова судді підлягає скасуванню в частині стягнення з водійки ОСОБА_1 судового збору, який слід віднести за рахунок держави, тим самим частково задовольнити апеляційну скаргу захисника Сабанова В. М..

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Сабанова В. М. задовольнити частково.

Постанову судді Інгульського районного суду міста Миколаєва від 23 липня 2025 року, ухвалену у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122? ПДР України, в частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нову, якою судові витрати за розгляд справи в суді компенсувати за рахунок держави.

В іншій частині постанову судді Інгульського районного суду міста Миколаєва від 23 липня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122? КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три місяця - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча О. О. Ямкова