Справа № 751/3513/25
Провадження №3/751/1369/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Деркача О.Г.

секретаря Курач В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; працюючого директором ТОВ «БУДІВЕЛЬНО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «КРАТОС ПЛЮС» (юридична адреса: 14005, місто Чернігів, вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 3, (), за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Із протоколу про адміністративне правопорушення №280 від 17.04.2025 вбачається, що при проведенні документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «БУДІВЕЛЬНО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «КРАТОС ПЛЮС» (акт перевірки від 10.03.2025 року №3888/ж5/25-01-07-03-01) було встановлено що посадова особа ОСОБА_1 директор (згідно з наказом про призначення від 27.06.2023 року № 6-К.) ТОВ "БУДІВЕЛЬНО-ВИРОБНИЧА ФІРМА "КРАТОС ПЛЮС" (код за ) вчинив правопорушення ведення податкового обліку з порушенням норм, визначених Податковим кодексом, а саме директором ТОВ «БУДІВЕЛЬНО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «КРАТОС ПЛЮС» на вимогу перевіряючих не було надано інвентаризаційних описів з метою перевірки фактичної наявності основних засобів та товарно-матеріальних цінностей. Інвентаризацію було проведено у присутності посадових осіб ГУ ДПС у Чернігівській області, але без надання інвентаризаційних описів у зв`язку з чим неможливо підтвердити правильність відображених у інвентаризаційних описах показників станом на 10.03.2025 року інвентаризаційних описів до ГУ ДПС у Чернігівській області надано не було.

Під час проведення перевірки не можливо в повному обсязі дослідити правильність відображення сум податкових зобов`язань та податкового кредиту в декларації з податку на додану вартість у зв`язку з неможливістю проведення інвентаризації та встановлення фактичної наявності (знищення, крадіжки) залишків товарно-матеріальних цінностей, основних засобів та використання їх в господарській діяльності підприємства без надання перевіряючим інвентаризаційних описів, що в свою чергу призводить до неможливості підтвердження/не підтвердження сум ПДВ. відображених платником в декларації з податку на додану вартість та порушення 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, ст. 198.5. ст. 198 п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, пунктів 4, 5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289 (зі змінами та доповненнями), (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 09.09.2024 №400), в результаті чого завищено значення р.21 «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» за грудень 2024 року на суму 1 750 206 грн.

Відповідно до фінансової звітності малого підприємства № від 25.02.2025 поданого ТОВ «БУДІВЕЛЬНО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «КРАТОС ПЛЮС» встановлено, що на підприємстві на кінець звітного періоду, тобто на 31.12.2024 значиться значний обсяг основних засобів на загальну суму 23 252,2 тис. грн. та запасів (готової продукції) на 14862.6 тис. грн.

В ході проведення перевірки встановлено, що ТОВ «БУДІВЕЛЬНО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «КРАТОС ПЛЮС» було придбано у червні, липні, вересні, листопаді 2023 року та у квітні, вересні, листопаді 2024 року елітні автомобілі.

В ході проведення перевірки було встановлено, що дані основні засоби обліковуються у підприємства на рахунку 105 «Транспортні засоби», первісною вартістю 19 011 920.98 грн.

Суми ПДВ, нараховані (сплачені) платником у зв`язку з придбанням вищезазначених автомобілей для господарських потреб підприємства, включаються до складу податкового кредиту за умови наявності відповідного документального підтвердження а саме: договорів купівлі продажу транспортних засобів з додатками та специфікаціями; накладних на придбання, копії техпаспортів; акти приймання-передачі автомобілів; документи щодо реєстрації транспортних засобів в Головному сервісному центрі МВС України; документи, які підтверджують придбання паливо - мастильних матеріалів (договори з додатками до них, чеки РРО, а також видаткові накладні) інші дані, що свідчать про реальність здійснюваних операцій; платіжні доручення, виписки банку, інші документи, що свідчать про виконання грошових зобов`язань); накази про введення в експлуатацію даних транспортних засобів; подорожні листи на кожне авто; наказ на закріплення транспортних засобів за працівниками; наказ про затверджені норми списання палива; картки рахунку 203 «Паливо»; накази на відрядження; виписки банку, інші документи, що свідчать про виконання грошових зобов`язань.

В ході проведення перевірки складено акт ненадання первинних та бухгалтерських документів посадовими особами ТОВ «БУДІВЕЛЬНО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «КРАТОС ПЛЮС» від 03.03.2025 року за №215/ж6/25-01-07-03-01.

Станом на 03.03.2025 перевіряючим не надано первинних документів та документів бухгалтерського обліку тощо, чим порушено п.44.1 ст. 44, п.73.3 ст.73, п.198.1, п.198.3 абзацу б п.200.1, п.200.2, п.200.4, п.200.7, п.200.8, п.200.9 ст. 200 Податкового кодексу України, пунктів 4, 5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого платником занижено суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2024 року на суму 1 902 922,37 грн.

За даним фактом 17.04.2025 відносно директора ТОВ «БУДІВЕЛЬНО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «КРАТОС ПЛЮС» ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

В судове засідання особа, відносно якої складено протокол - ОСОБА_1 не з`явився, направив на адресу суду клопотання про закриття провадження у справі, в якому просить справу розглядати без його участі. Свої заперечення щодо обставин зазначених в протоколі обгрунтовує тим, що в протоколі №280 не зазначено «суть адміністративного правопорушення», тобто які саме конкретно протиправні дії чи бездіяльність він вчинив, що суперечить вимогам ст.256 КУпАП та п.6 Розділу Інструкції №566. Також протокол не містить відомостей, що характеризують об`єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення. Вказує, що у складеному відносно нього протоколі про адміністративне правопорушення формально викладена суть адміністративного правопорушення, а не конкретизована його фабула, відповідно до диспозиції ч.1 ст.163-1 КУпАП, та належним чином не викладені фактичні обставини справи, які мають значення для правильного та об`єктивного вирішення справи. Звертає увагу, що акт перевірки від 10.03.2025 року №215/ж6/25-01-07-03-01 сам по собі не може вважатися достатнім та належним доказом вчинення адміністративного правопорушення. Зазначає, що не погодившись із висновками, викладеними в акті №215/ж6/25-01-07-03-01, ТОВ «БУДІВЕЛЬНО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «КРАТОС ПЛЮС» 25.04.2025 року подано адміністративну скаргу до ДПС України на податкові повідомлення-рішення від 07.04.2025року №6017/Ж10/25-01-07-00, від 07.04.2025року №6016/Ж10/25-01-07-00, від 07.04.2025року №6015/Ж10/25-01-07-00, а тому вони не є такими, що набрали законної юридичної сили, і не можуть слугувати доказами. Сам факт незгоди з боку представників податкової служби із сумами податків та зборів вказаними при ведені податкового обліку, за обставин наведених у складеному акті, не може свідчити про порушення порядку його ведення. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.163-1 КупАП, а тому дана справа підлягає закриттю.

Враховуючи заяву особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , суд визнав за можливе проводити розгляд справи без його участі.

Дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП настає у разі відсутності податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, іншими документами.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, до суду, окрім самого протоколу, наданий акт документальної планової виїзної перевірки від 10.03.2025 року №3888/Ж5/25-01-07-03-01 та податкові повідомлення-рішення від 07.04.2025року №6017/Ж10/25-01-07-00, від 07.04.2025року №6016/Ж10/25-01-07-00, від 07.04.2025року №6015/Ж10/25-01-07-00.

Водночас, відповідно до змісту п. 86.1. ст. 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі, зокрема акта, який підписується посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

У своїй практиці Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність. У силу норм Податкового кодексу України акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.

Дана правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №П/811/2893/14.

Відповідно до положень ст. 56 Податкового Кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Отже, розпочата процедура оскарження прийнятих на підставі акту перевірки податкових-повідомлень рішень призводить до неузгодженості сум визначених в них зобов`язань та зупиняє їх стягнення.

В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «БУДІВЕЛЬНО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «КРАТОС ПЛЮС», директором якого є ОСОБА_2 , 25.04.2025 року подало до Державної податкової служби України скаргу про перегляд податкових повідомлень-рішень від 07.04.2025року за №6017/Ж10/25-01-07-00, №6016/Ж10/25-01-07-00, №6015/Ж10/25-01-07-00.

На день розгляду даної справи в суді, Державною податковою службою України рішення по скарзі не прийнято.

При цьому слід зазначити, що сам акт перевірки не є актом індивідуальної дії, а тому його оскарження проводиться шляхом оскарження відповідних повідомлень-рішень, які складаються на його підставі.

Тобто, оцінка акту перевірки, зокрема, викладених у ньому висновків перевірки, надається у разі оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту, контролюючим органом вищого рівня або судом.

Відповідно до п.86.1. ст.86 ПК України, акт перевірки - це документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає результати. Згідно з положень ст. 58 та п.86.8 ст. 86 ПК України, на підставі акту перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акту перевірки.

Тобто, акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства. При цьому акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому не породжує, не змінює не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність.

Висновки, викладені у акті перевірки, є відображенням дій інспекторів та не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків.

Таким чином, на думку суду, акт перевірки не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, оскільки в силу норм Податкового Кодексу, акт перевірки не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.

Крім того, відповідно до п.6 Розділу ІІ Інструкції №566, при викладені обставин правопорушення у протокллі вказуються місце та час його вчинення, суть адміністративного правопорушення, які саме протиправні дії чи бездіяльність вчинила особа, стосовно якої складається Протокол, та які положення законодавства порушено.

Також, згідно ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Однак, у протоколі №280 про адміністративне правопрушення від 17.04.2025 року не зазначено суті адміністративного правопорушення, тобто які саме конкретно протиправні дії чи бездіяльність вчинив ОСОБА_1 , що суперечить вимогам ст.256 КУпАП та п.6 Розділу Інструкції №566.

Крім того, з диспозиції ч.1 ст.163-1 КУпАП вбачається, що вона носить бланкетний характер і передбачає відповідальність за порушення конкретних норм податкового законодавства України. Тобто, у даній категорії справ формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, його мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів повинні бути чіткими та зрозумілими.

Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах обвинувачення, яке міститься у протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує для неї можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

У своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Так, з урахуванням положення ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії» рішення від 20.09.2016 року, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципи рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, в фактично судом).

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення неможливо зробити висновок про об`єктивну сторону правопорушення, тобто яке саме порушення порядку ведення податкового обліку було допущено ОСОБА_1 , в результаті чого порушив вимоги законодавства про порядок ведення податкового обліку зазначені в спірному протоколі.

Також протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

За ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Оцінивши всі докази по справі в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на зазначене, провадження по справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі закриття провадження в справі судовий збір не стягується.

Керуючись ст.ст. 1, 9, 23, ч. 1 ст. 163-1, 245, 247, 265, 283, 284 п. 1, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

постановив:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова.

Повний текст постанови суду складено 20.05.2025 року.

Суддя: О.Г. Деркач