Справа № 465/5488/25 Головуючий у 1 інстанції: Чорний І. Я.
Провадження № 33/811/1254/25 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю ОСОБА_1 та представника потерпілої адвоката Хом`яка О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Хом`яка Олександра Григоровича на постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 17 липня 2025 року,

встановив:

вищенаведеною постановою провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно з постановою судді, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 22.06.2025 серії ВАД №454621, 22.06.2025, близько 19:20, за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , домашнє насильство психологічного характеру, а саме, переслідує її, погрожує, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Хом`як О.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою визнати винним ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та притягнути його до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції не дослідив у повному обсязі всіх обставин справи у їх сукупності, допустив спрощений підхід до судового розгляду, не надав правильної оцінки наявним письмовим доказам та поясненням сторін, а відтак прийняв безпідставне і необґрунтоване рішення про закриття провадження у справи відносно ОСОБА_1 .

Зазначає, що під час розгляду справи по суті скоєного правопорушення представником потерпілої було долучено до матеріалів справи ряд письмових доказів, які підтверджували склад адміністративного правопорушення, однак суд першої інстанції не надав жодної оцінки письмовим доказам.

Вказує, що суд першої інстанції відмовив представнику потерпілої у долучені до матеріалів справи письмової Декларації про підтвердження намірів від 11.10.2024 року підписаної власноруч громадянином ОСОБА_1 .

Крім цього вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №611008 від 22.06.2025 року та формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце судового розгляду.

Водночас, потерпіла ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи без її участі. Крім цього зазначила, що апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП за таких обставин неявка вказаних осіб в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника потерпілої адвоката Хом`яка О.Г., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задоволити, ОСОБА_1 , який заперечив подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами у справах про адміністративні правопорушення, згідно з приписами ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддею першої інстанції при вирішенні даної справи зазначені вимоги закону дотриманні.

Закриваючи провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суддя виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які в сукупності підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП 22.06.2025 о 19:20 за обставин, що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме переслідування чи погрози.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками судді з огляду на наступне.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» (далі Закон).

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 1 Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Визначення поняття домашнього насильства також надано і у Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) відповідно до положень якої «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Відповідно до п.14 ч. 1 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Вказані положення закону окреслюють перелік дій, одна чи декілька із яких, можуть становити собою об`єктивну сторону (форму вираження) психологічного насильства.

У відповідності до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів, про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Як слідує зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 22.06.2025 серії ВАД №454621, 22.06.2025, близько 19:20, за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , домашнє насильство психологічного характеру, а саме, переслідує її, погрожує, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Передумовою для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП має бути наявність сукупності доказів, які б безумовно та беззаперечно свідчили про вчинення ним об`єктивних дій, що мають ознаки домашнього насильства психологічного характеру у розумінні положень Закону. У такому разі необхідно встановити наявність причинно-наслідкового зв`язку між відповідними діями ОСОБА_1 та настанням чи можливим настанням шкідливих наслідків саме для потерпілої, тобто у даному випадку для ОСОБА_2 .

Перевіривши матеріали справи, суд першої інстанції не встановив беззаперечних відомостей, які б поза розумним сумнівом указували про вчинення ОСОБА_1 домашнєього насильства психологічного характеру, відносно колишньої дружини ОСОБА_2 .

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що долучені адвокатом Хом`яком О.Г. медичні документи не стосуються вказаної справи та не підтверджують подій, що вказані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №454621 від 22.06.2025, так як датовані в період з 05.03.2024 по 30.05.2025.

Крім цього, критично оцінює відеозапис з камер відеоспостереження, що долучений до справи, оскільки він не містять інформації вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 17 липня 2025 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Хом`яка Олександра Григоровича без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф.Романюк