Справа № 304/1765/25 Провадження № 3/304/928/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал (протокол серії ЗхРУ № 146239 від 15.07.2025 року), який надійшов з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця м.Нікополь Дніпропетровської області, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , моб. тел: НОМЕР_2 ,

за ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 146239 від 15.07.2025 року, складеного заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_2 вбачається, що о 20-55 год. 15 липня 2025 року інспектором групи моніторингу обстановки на напрямку 204 прикордонного знаку на відстані 5000 метрів до державного кордону в межах контрольованого прикордонного району в населеному пункті Перечин Ужгородського району Закарпатської області був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_3 за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку та своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги ст.ст.9,12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час проведення судового засідання у встановленому законом порядку, проте на адресу суду 12.08.2025 року ОСОБА_3 подані письмові заперечення, оформлені останнім та викладені в редакції від 10.08.2025 року. В поданих до суду запереченнях ОСОБА_3 зазначає, що він разом з батьком ОСОБА_4 , 1948 року народження виїхали з м.Нікополь Дніпропетровської області на автомобілі марки «Audi» червоного кольору, державний номер НОМЕР_3 , в напрямку Закарпаття, до прикордонного пункту перетину державного кордону Малий Березний. Та оскільки населенний пункт м.Нікополь, де вони проживають, цілодобово обстрілюється з боку рф, він прийняв рішення евакуювати батька ОСОБА_4 , якому виповнилося 77 років та забезпечити йому безпеку. Та враховуючи поважний вік батька, він супроводжував його до вказаного вище перетину державного кордону, що на Закарпатті, з кордоном з Словацькою Республікою, куди він і мав бути евакуйований. 15.07.2025 року у центрі м.Перечин, коли він з батьком зупинилися відпочити після тривалою подорожі, до них підійшли працівники прикордонної розвідки, та він їм пояснив причину зупинки та надав військово-облікові документи, а також діючу повістку в Покровське ТЦК на 18.08.2025 року, куди він мав намір повернутися після супроводження. Однак, йому було повідомлення про наявніть у прикордонників підозри у незаконному перетину його, ОСОБА_3 , державного кордону та було вилучено його паспорт та запропоновано прослідувати до прикордонної застави «Кам`яниця», де і було складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. Та вказує у запереченнях ОСОБА_3 , що наведені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 146239 від 15.07.2025 відомості про спробу перетину державного кордону у пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску не відповідають дійсності, не підтверджуються жодними належними доказами, при цьому зазначає, що він прибув у м.Перечин на власному автомобілі. При цьому, як вказує у поясненнях ОСОБА_3 , у нього не було будь-яких намірів порушувати державний кордон. Вважає протокол про адміністративне правопорушення безпідставнимта таким, що підлягає скасуванню, а справа за ч.1 ст.204-1 КУпАП закриттю за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення. Та у поданих запереченнях ОСОБА_3 просить провадження у даній справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки вважає, що матеріали справи не містять об`єктивних доказів того, що він вчинив спробу перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Враховуючи скорочені строки розгляду справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.277 КУпАП, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності ОСОБА_3 , на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд також враховує, що категорія правопорушення за ч.1 ст.204-1 КУпАП не відноситься до тієї категорії справ, по яким присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до відповідальності, є обов`язковою (ч.2 ст.268 КУпАП).

Повно і всебічного вивчивши матеріали справи №304/1765/25, вивчивши письмові заперечення ОСОБА_3 , викладені в редакції від 12.08.2025 та додані до них матеріали, приходжу до наступних висновків.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Відповідно до положень ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до вимог ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Відповідно до вимог ст.ст.245,252,280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно з Положенням про прикордонний режим, затвердженим постановою КМУ №1147 від 27.07.1998 року (зі змінами та доповненнями) передбачено порядок в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі. Цим же положенням передбачено, що прикордонна смуга - це ділянка місцевості завширшки 5 км.

Диспозицією частини першої статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП характеризується наявністю прямого умислу.

Об`єктивна сторона правопорушення ст.204-1 КУпАП виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про Державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно статті 12 вказаного Закону, пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше непередбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Згідно п.1 ст.21-7 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" поверхнева перевірка здійснюється щодо осіб, речей, товарів (вантажів) і транспортних засобів, які перебувають у контрольованому прикордонному районі, в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України або контрольному пункті в`їзду-виїзду, а саме:

1) у разі порушення особою чи спроби особи порушити прикордонний режим, режим у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України, режим у контрольних пунктах в`їзду-виїзду або зашкодити інтересам національної безпеки України;

2) у разі перебування особи в межах прикордонної смуги без відповідного дозволу;

3) у разі наявності підстав вважати, що в транспортному засобі перебуває правопорушник або особа, свобода якої обмежується в незаконний спосіб;

4) у разі наявності підстав вважати, що в особи чи в транспортному засобі знаходиться річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю і здоров`ю людини;

5) якщо транспортний засіб або річ особи є знаряддям вчинення правопорушення та/або знаходяться в місці, в якому могло бути вчинено правопорушення;

6) в інших випадках, передбачених законодавством або рішенням суду.

З протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 146239 від 15.07.2025 року, складеного заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_2 , вбачається, що о 20-55 год. 15 липня 2025 року інспектором групи моніторингу обстановки на напрямку 204 прикордонного знаку на відстані 5000 метрів до державного кордону в межах контрольованого прикордонного району в населеному пункті Перечин Ужгородського району Закарпатської області був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_3 , який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку та своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги ст.ст.9,12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Суд вважає вищезазначений протокол неналежним доказом, оскільки, в порушення вимог статті 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано місце вчинення інкримінованого ОСОБА_3 діяння, безпосередньо не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону. Також з протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи не вбачається, якими саме діями ОСОБА_3 вчинив незаконну спробу перетинання Державного кордону.

Протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Отже, суд зауважує на тому, що матеріали справи не містять фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення, пояснення інших осіб (свідків, очевидців події), у справі також відсутні речові докази чи взагалі будь-які інші докази, які б не суб`єктивно (на розсуд суб`єкта складання протоколу), а об`єктивно вказували на умисел та вчинення ОСОБА_3 дій, спрямованих на перетинання Державного кордону України в Словацьку Республіку, що ставиться ОСОБА_3 у провину. А отже, протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, приходжу до висновку про те, що наявність в діях ОСОБА_3 складу інкрмінованого адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП за тими обставинами, які викладені у протоколі, не відповідають фактичним обставинам та наданим ОСОБА_3 матеріалам.

При цьому, матеріали справи про адміністративне правопорушення №304/1765/25 не містять будь-які посилання або інші відомості, які б вказували на те, що ОСОБА_3 намагався незаконно перетнути Державний кордон з України в Словацьку Республіку поза пунктами пропуску через Державний кордон.

Разом з цим, у протоколі, складеному відносно ОСОБА_3 не вказано жодної вчиненої ним дії, яка б відповідала об`єктивній стороні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Так, наведення в описовій частині протоколу відомостей про виявлення та затримання ОСОБА_3 за спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку поза межами пунктів пропуску в пішому порядку в умовах воєнного стану, є неконкретним формулюванням обвинувачення.

Таким чином, твердження у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_3 здійснив спробу незаконного перетинання Державного кордону з України до Словацької Республіки, поза пунктами пропуску через державний кордон України, не ґрунтується на наявних у справі матеріалах, жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, зокрема відсутній маршрут руху порушника та лінії державного кордону, чи інші беззаперечні докази, які б вказували на причетність ОСОБА_3 спільно з групою осіб до інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

При цьому, у поданих запереченнях від 10.08.2025 року ОСОБА_3 , крім іншого, просить скасувати протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 146239 від 15.07.2025, складений відносно нього.

Разом з тим, суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі скасуванню не підлягає, оскільки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а лише фіксує обставини та слугує доказом у справі. Оскарженню підлягає постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, яку виносить компетентний орган на підставі протоколу, шляхом подання скарги до суду впродовж 10 днів з дня її винесення, або до вищої посадової особи чи органу. У разі виявлення порушень при складанні протоколу або відсутності доказів, суд може скасувати постанову та закрити провадження у справі.

А отже, вимоги ОСОБА_3 щодо скасування протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 146239 від 15.07.2025, заявлені у даному провадженні, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Крім того, суд критично приймає додані ОСОБА_3 , як стороною захисту, до матеріалів даної справи письмові пояснення свідка ОСОБА_4 від 12.08.2025 року, які нотаріально посвідчені 11.08.2025 року приватним нотаріусом Нікопольського РНО ОСОБА_5 та як доказ у справі вказані пояснення не приймає, оскільки до початку розгляду справи по суті вказаний свідок стороною захисту не заявлений, в судове засідання по розгляду справи відносно ОСОБА_3 зазначений свідок ОСОБА_4 не з`явився та, у разі задоволення судом клопотання про допит вказаного свідка, пояснення безпосередньо в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду не надавав. А отже, зазначені вище письмові пояснення свідка ОСОБА_4 є неналежним та недопустимим доказом у даній справі, оскільки відповідно до вимог КУпАП вказаний свідок не був безпосередньо допитаний в судовому засіданні під час розгляду цієї справи за участю всіх учасників справи. Та саме суд мав роз`яснити заявленому свідку його права та обов`язки, попередити свідка ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України та привести свідка до присяги. Після цього свідок мав надати свої покази та йому ж могли бути поставлені додаткові запитання судом і учасниками процесу. Свідок також мав би усвідомлювати наслідки таких його свідчень. Тому викладена у письмовій заяві (поясненнях) ОСОБА_4 від 11.08.2025 року інформація не може розцінюватися як покази свідка ОСОБА_4 та в якості доказу сторони захисту судом не приймаються.

При цьому, до матеріалів справи, окрім протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 146239 від 15.07.2025 року, заступником начальника прикордонної служби додані: протокол про адміністративне затримання громадянина України ОСОБА_3 від 15.07.2025 року (а.с.2), протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 15.07.2025 року, в якому зазначено, що у ОСОБА_3 було вилучено мобільний телефон марки «Ксіомі Редмі» та паспорт громадянина України, виданого 06.07.2020 (а.с.3), поясненнями ОСОБА_3 від 15.07.2025 року (а.с.4); письмові пояснення ОСОБА_3 від 15.07.2025 року, в яких останній зазначає, що опинився в м.Перечин з тих причин, що супроводжував батька ОСОБА_4 , 1948 року народження до пропускного прикордонного пункту ОСОБА_6 . Має при собі військово-облікові документи, які в належному порядку. Перетинати державний кордон, а тим більше незаконно, наміру не мав (а.с.6), рапорт інспектора прикордонної служби 1-ої категорії групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип В) ОСОБА_7 про виявлення ОСОБА_3 від 15.07.2025 року (а.с.7), схема затримання громадянина України ОСОБА_3 (а.с.8); копія паспорта № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_3 (а.с.10).

Разом з тим, будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_3 саме адміністративного правопорушення за кваліфікуючими ознаками, передбаченими ч.1 ст.204-1 КУпАП, а також винуватості ОСОБА_3 у його вчиненні, суду не представлено.

При цьому суддя враховує ту обставину, що ОСОБА_3 затриманий на значній на відстані до лінії державного кордону, при цьому у нього не виявлено предметів чи документів, що могли б прямо чи опосередковано указувати на його намір незаконного перетину кордону (паспорт громадянина України для виїзду за кордон, гроші в іноземній валюті і тощо).

Також суддя зауважує, що не може бути беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_3 написана ним заява про розгляд справи без його участі та визнання своєї вини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст 204-1 КУпАП, оскільки така зроблена за відсутності захисника та адресована наперед суду, в провадженні якого справа ще не перебувала.

Отже, з наданих суду доказів неможливо встановити наявність в діях ОСОБА_3 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, оскільки суду не надано належного та допустимого доказу на підтвердження факту вчинення ОСОБА_3 вищевказаного правопорушення, яке йому інкриміновано.

В даному випадку суддя констатує про відсутність підстав для притягнення особи ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП, внаслідок відсутності в його діях складу такого адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначене, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_3 суперечить встановленим обставинам справи, твердження в них зроблені та тримаються на припущеннях, що відповідно до ст.62 Конституції України піддається сумніву та тлумачиться на користь людини.

Також зауважує, що суд не має повноважень збирати докази винуватості особи відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» ("Malofeyevav. Russia", рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 року) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам "Кобець проти України" від 14.02.2008 року, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001 року, "Лавенте проти Латвії" від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумцій.

Так, в силу п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Враховуючи зазначені принципи слід констатувати, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд не може перебирати на себе функції захисту чи обвинувачення у справі, зокрема самостійно відшуковувати докази, змінювати фабулу інкримінованого правопорушення, викладену в протоколі (висувати обвинувачення чи змінювати його) тощо. Натомість суддя, в межах протоколу про адміністративне правопорушення, на підставі поданих доказів встановлює фактичні обставини, які підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та встановлює наявність складу адміністративного правопорушення відповідно до формулювання інкримінованого правопорушення (обвинувачення) викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення, яке повинно відповідати диспозиції відповідної статті Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Аналогічна норма міститься також у положеннях статті 62 Конституції України.

Частиною 3 статті 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на встановлені обставини, викладене обґрунтування, суд вважає, що вина ОСОБА_3 не доведена засадою поза розумним сумнівом (застосування принципу в рішенні ЄСПЛ «Кобець проти України»). Цей висновок суду дає підстави застосувати положення статті 247 ч.1 п.1 КУпАП, та закрити провадження у даній справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

З вищенаведених підстав, суддя приходить до висновку про відсутність складу інкримінованого ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, а провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.204-1 ч.1, п.1 ч.1 ст.247, 251, 283-285, 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником, законним представником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд Закарпатської області.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області:Сидоренко Ю. В.