Номер провадження: 33/813/1371/25
Номер справи місцевого суду: 503/720/25
Головуючий у першій інстанції Калашнікова Т.О.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кострицького В.В., з участю секретаря судового засідання - Булацевської Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса в залі суду апеляційну скаргу адвоката Беніцького Андрія Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Кодимського районного суду Одеської області від 22 травня 2025 року, по адміністративному правопорушенню передбаченому ч. 2 ст.204-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ №003136Е від 19 травня 2025 року встановлено, що 19.05.2024 року о 17 год. 45 хв. ОСОБА_1 групою осіб разом із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 незаконно намагався перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова в районі пп/зн 0278 на напрямку с. Лабушне (Україна) - с. Советське (Республіка Молдова) на відстані до 5000 метрів від лінії державного кордону України, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України з документами, що посвідчують його особу, чим порушив вимоги ст.9 ЗУ «Про державний кордон України», тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Постановою Кодимського районного суду Одеської області від 22 травня 2025 року, визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) грн.. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Короткий виклад вимог та доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції адвокат Беніцький А.С. який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, просить скасувати постанову Кодимського районного суду Одеської області від 22 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ст.204-1 КУпАП та вважати протиправними дії працівників НОМЕР_1 прикордонного загону Держаної прикордонної служби України щодо складання протоколу серії ПдРУ №003136Е відносно ОСОБА_1 , щодо скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Разом з апеляційною скаргою адвокат заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого зазначав, що 14 червня 2025 року адвокатом було отримано копію постанови Одеського апеляційного суду від 11.06.2025 року, якою апеляційну скаргу було повернуто, тому усунувши перешкоди зазначені у вищевказаній постанові повторно звернувся з апеляційною скаргою .

Вважав, що постанова судді Кодимського районного суду Одеській області від 22 травня 2025 р. є необґрунтованою та підлягає скасуванню, з огляду на наступне. Згідно листа від 11.06.2025 р. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 був мобілізованим ІНФОРМАЦІЯ_3 (Додаток № 4). 22.05.2025 р. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував на території Навчального центру, а саме, військовій частині НОМЕР_2 , яка знаходиться в АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 з об`єктивних причин не міг можливості бути присутнім 22.05.2025 р. на судовому засіданні, коли суддя Кадимського районного суду Одеській області розглядав Протокол серії ПдРУ № 003136Е.

Явка сторін

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду.

03 липня 2025 року адвокат Беніцький А.С. звернувся з клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги призначеної на 04.07.2025 року, у зв`язку із хворобою.

01 серпня 2025 року від сторони захисту надійшло клопотання про, те що викликати в судове засідання ОСОБА_1 , який проходить службу у лавах ЗСУ, так як останній бажає надати пояснення, щодо обставин справи та просили відкласти судове засідання на іншу дату, задля забезпечення явки останнього.

В судове засідання призначене на 21.08.2025 року сторони не з`явились, при тому, що були повідомлені належним чином, а тому апеляційний суд вирішив проводи розгляд апеляційної скарги без участі сторін.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Апеляційний суд вважає, що на стадії розгляду апеляційної скарги на оскарження постанови суду першої інстанції, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-2 КУпАП, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином не встановив факт належного повідомлення ОСОБА_1 про дату час та місце судового розгляду справи про адміністративне правопорушення, та не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню.

Висновки суду першої інстанції про належне повідомлення, що ОСОБА_1 був повідомлений під особистий підпис у протоколі під час його складання є помилковими та такими, що не відповідають засадам судочинства України з огляду на наступне.

Відповідно до наявного в матеріалах справи листа від 11.06.2025 р. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 був мобілізованим ІНФОРМАЦІЯ_3 (Додаток № 4). 22.05.2025 р. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував на території Навчального центру, а саме, військовій частині НОМЕР_2 , яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Довідкою наявною в матеріалах справи встановлено, що смс-повідомлення про доставку «Судової повістки про виклик до суду в справі…» , яку сформовано 20.05.2025 року о 15:46:16 одержувачу ОСОБА_1 на номер телефону НОМЕР_3 не доставлено з причин того, що абонент тимчасово недоступний (а.с.10).

Судова повістка про виклик до суду адресована ОСОБА_1 , сформована 20.05.2025 року, в судове засідання призначене на 22.05.2025 року о 10:00 год. не містить відомостей про вручення останньому такої повістки (а.с.11).

Апеляційний суд зазначає, що виходячи з вищедосліджених матеріалів справи суд першої інстанції прийшов помилкових висновків про належне повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце судового засідання, так як судову повістку сформовано 20.05.2025 року в судове засідання призначене на 22.05.2025 року о 10:00 год, тобто менше чим за три робочих дня. Крім цього смс-повідомлення про доставку судової повістки не було доставлено ОСОБА_1 ..

Тобто судом першої інстанції не було вжито всіх необхідних засобів для повідомлення ОСОБА_1 , що призвело до поспішного ухвалення постанови у справі, без забезпечення належного надання ОСОБА_1 права на захист своїх прав та надання доказів в обґрунтування лінії захисту та участі у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі Хаджинастасіу проти Греції національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кузнецов та інші проти Російської Федерації зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Проніна проти України), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, зокрема, відповідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ по справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року визначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Роуз Торія проти Іспанії, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі Хірвісаарі проти Фінляндії, параграф 32).

Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Апеляційною інстанцією встановлено, що судом були порушені принципи рівності сторін та змагальності процесу визначені у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 129 Конституції України про які вказує сторона захисту, та враховучи вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню , а постанова Кодимського районного суду Одеської області від 22 травня 2025 року скасуванню.

Згідно із вимог п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 38 КУпАП Адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтями 204-1 і 204-2 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня їх виявлення, але не пізніше року з дня їх вчинення, а у разі вчинення таких правопорушень іноземцями або особами без громадянства, стосовно яких у встановленому законом порядку прийнято рішення про примусове повернення чи примусове видворення з України, - протягом часу, необхідного для їх виїзду з України, але не пізніше строку, визначеного законом для виїзду цих осіб з України чи забезпечення їх примусового видворення з України.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 003136Е від 19.05.2025, подія мала місце 19 травня 2025 року. Оскільки склад ст.204-1 КУПаП не є триваючим, а тому на час постановлення судового рішення судом апеляційної інстанції тримісячний термін, визначений ч. 5 ст. 38 КУпАП, сплинув.

Оскільки строки накладення адміністративного стягнення, встановлені ст.38 КУпАП, на момент апеляційного розгляду закінчилися, є належні і достатні підстави для закриття провадження у справі.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження в справі про адміністративні правопорушення. Дана норма є імперативною і по своїй суті є формою відмови держави від юридичного переслідування особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, закриття провадження у справі та визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття їх одночасно в одній постанові належить вважати порушенням права особи на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правилами ст. 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої і є встановлення вини. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

З наведеного випливає, що під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.

Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що положеннями КУпАП врегульовані охоронні правовідносини, що виникають між державою і особою з приводу порушення останньою спеціальних правил, встановлених державою, а метою провадження у справі про адміністративне правопорушення у контексті ст. ст. 1, 7 КУпАП є застосування до такої особи, у випадку її винуватості, засобів державного примусу, встановлених законом. У випадку принципової неможливості досягнення такої мети, як це має місце зокрема внаслідок збігу строків, передбачених ст. 38 КУпАП, подальше провадження у справі про адміністративне правопорушення позбавляється сенсу і є недоцільним, у зв`язку із чим провадження у такій справі підлягає закриттю.

Зважаючи на те, що на момент розгляду зазначеної справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції минуло більше трьох місяців з дня виявлення правопорушення, тобто минув встановлений ст. 38 КУпАП строк давності накладення адміністративного стягнення, провадження по справі підлягало закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Як зазначив, ВАСУ в своїх правових висновках, при вирішенні питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду такої справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених статтею 38 КУпАП, необхідно враховувати положення статті 6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, суди при здійсненні правосуддя повинні діяти у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, не втручаючись у діяльність інших гілок державної влади, зокрема діяльність адміністративних органів.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

За таких обставин, суд зазначає, що апеляційна скарга в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова судді Кодимського районного суду Одеської області від 22 травня 2025 року скасуванню в повному обсязі, оскільки вона прийнята з порушенням норм процесуального права, з прийняттям нової постанови, якою суд закриває провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. В частині вимог щодо визання протиправними дій працівників прикордонного загону слід відмовити так як такі вимоги є передчасними та не позбавляють можливості для звернення до відповідного суду.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання Беніцького Андрія Сергійовича про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити Беніцькому Андрію Сергійовичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Кодимського районного суду Одеської області від 22 травня 2025 року.

Апеляційну скаргу адвоката Беніцького Андрія Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Кодимського районного суду Одеської області від 22 травня 2025 року - скасувати.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький