Справа № 485/1578/25
Провадження №3/485/474/25
ПОСТАНОВА

іменем України

27 серпня 2025 року м. Снігурівка

Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області Соловйов О.В., секретар судового засідання Гусарова І.М., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Сафронюка П. В. (в режимі відеоконференції), розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з відділення поліції № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ст. 124 КУпАП,

встановив:

16 липня 2025 року поліцейським ВП № 2 (м. Снігурівка) Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області Лук`яненко Б. М було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 393661 відповідно до якого 16 липня 2025 року о 16:45 на автодорозі О151901 сполученням Снігурівка-Тамарине-Безіменне ОСОБА_1 рухаючись на автомобілі IVECO, днз НОМЕР_1 не надав перевагу у русі транспортному засобу TOYOTA, днз НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку, чим примусив водія транспортного засобу TOYOTA різко змінити швидкість та напрямок руху, внаслідок чого водій автомобіля TOYOTA допустив з`їзд в кювет по ходу руху з подальшим перекиданням транспортного засобу, чим порушив п. 2.3.д ПДР. Внаслідок ДТП автомобіль TOYOTA отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 124 КУпАП, а саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав. Суду пояснив, що того дня рухався на автомобілі зі швидкістю близько 70 км/г. Побачив каміння на дорозі та здійснив маневр об`їзду. При цьому на полосу зустрічного руху не виїжджав. В дзеркало заднього виду побачив, що щось відбулось та зупинився, заднім ходо проїхав близько 150 м до того місце де перебував автомобіль Тойота.

Адвокат Сафронюк П. В. пояснив, що його довіритель ОСОБА_2 рухався на автомобілі зі швидкістю 80-90 км/г посередині полоси для руху. В цей час на полосу по якій він рухався виїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Уникаючи зіткнення ОСОБА_2 виїхав на узбіччя та перекинувся. Стверджує, що ДТП сталося з вини водія ОСОБА_1 який не надав переваги в русі ОСОБА_2 шляхом виїзду на смугу зустрічного руху по якій рухався ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників, суд дійшов до таких висновків.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вимоги до протоколу про адміністративне порушення викладені у статті 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376 (далі Інструкція).

Так, згідно статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Диспозиція 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Зі змісту статті 256 КУпАП випливає, що саме протокол про адміністративне правопорушення визначає межі судового розгляду.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо. Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

У протоколі про адміністративне правопорушення значено, що ОСОБА_1 порушив п. 2.3д ПДР України.

Підпунктом «д» пункту 2.3. ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху .

В протоколі про адміністративне правопорушення від 16 липня 2025 року вказано, що водій ОСОБА_1 не надав переваги в русі транспортному засобу TOYOTA, який рухався в зустрічному напрямку, однак не конкретизовано які саме дії вчиняв водій ОСОБА_1 при яких мав надати перевагу в русі автомобілю TOYOTA.

Що стосується тверджень адвоката Сафронюка П. В. з приводу ненадання переваги в русі ОСОБА_1 яке полягало у його виїзді на смугу зустрічного руху по якій рухався ОСОБА_2 слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про автомобільні дороги" смуга руху - смуга проїзної частини позначена або не позначена розміткою, яка має ширину, визначену нормами для руху транспорту в один ряд.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України смуга руху - поздовжня смуга на проїзній частині завширшки, щонайменше 2,75 метри, що позначена або не позначена дорожньою розміткою і призначена для руху нерейкових транспортних засобів.

Згідно схеми місця ДТП та пояснень наданих в суді ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на даній ділянці дороги відсутня дорожня розмітка, саме тому кількість смуг для руху необхідно визначати відповідно до ПДР України та будівельних норм.

Відповідно до п. 11.1 ПДР, кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахування ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.

Тому, з урахуванням шири проїзної частини 6 м, не зважаючи на відсутністю дорожньої розмітки, місце ДТП, являє собою дорогу, яка має по одній полосі в кожному напрямку руху шириною 3 м, тобто в межах, встановлених будівельними нормами.

З матеріалів справи не вбачається, що водій ОСОБА_1 здійснюючи маневр об`їзду каміння здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, тобто здійснив пересічення умовної, враховуючи відсутність дорожньої розмітки, розділової лінії яка знаходиться на відстані 3 м від узбіччя.

Ані з письмових пояснень свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ані з схеми місця ДТП не вбачається, що ОСОБА_1 здійснив виїзд на смугу зустрічного руху.

Посилання адвоката Сафронюка П. В. на те. Що вказана обставини підтверджується поясненнями ОСОБА_2 та рапортами працівників поліції суд вважає безпідставним, оскільки ОСОБА_2 є учасником ДТП, та, відповідно, є заінтересованим у притягненні до відповідальності за вчинення ДТП ОСОБА_1 , а з рапортів працівників поліції не вбачається виходячи з чого, окрім як з пояснень ОСОБА_2 , вони виснували про виїзд ОСОБА_1 на смугу зустрічного руху.

Як пояснив в судовому засіданні адвокат Сафронюк П. В, ОСОБА_2 рухався посередині своєї смуги руху. Однак вказані твердження спростовуються схемою місця ДТП, з якої вбачається, що в момент початку гальмування переднє ліве або заднє ліве колесо (з матеріалів справи не вбачається яке саме) автомобіля яким керував ОСОБА_2 знаходилось посередині проїзної частини, оскільки гальмівний шлях при ширині проїзної частими 6 м починається на відстані 3 м від краю проїзної частини, тобто посередині.

Таким чином, на думку суду, саме ОСОБА_2 невірно оцінив ширину проїзної частини, лівою частиною автомобіля рухався по центру проїзної часини, та побачивши маневр автомобіля IVECO під керуванням ОСОБА_1 , міг помилково сприйняти його як виїзд автомобіля IVECO на смугу по якій рухався ОСОБА_2 .

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої "доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом" (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ "розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення".

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

За таких обставин, з урахуванням загального принципу про те, що всі сумніви щодо доведеності вини особи у вчиненні правопорушення необхідно тлумачити на її користь (ст. 62 Конституції України), суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не може бути притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП, оскільки матеріалами справи не підтверджено факту порушення останнім ПДР України, в тому числі п. 2.3. «д».

Згідно з ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і (або) складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд дійшов висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст. 283, ст. 284 КУпАП,

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст.124 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Повний текст постанови складено 27 серпня 2025 року.

Суддя О. В. Соловйов