Справа № 304/1816/25 Провадження № 3/304/976/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2025 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Моняк О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Перечин об`єднаний адміністративний матеріал (протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №351868 від 05.08.2025 року, протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №351869 від 05.08.2025 року), який надійшов з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Грабово Мукачівського району Закарпатської області, громадянина України, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей, не має, не працюючого, не навчається, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , моб. тел: НОМЕР_2 ,

за ч.1 ст.204-1, ч.1 ст.185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №351869 від 05 серпня 2025 року, 05 серпня 2025 року о 19 год. 30 хв. ОСОБА_1 був виявлений та затриманий на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на околиці населеного пункту Новоселиця (Ужгородський район с.Новоселиця) прикордонним нарядом «Прикордонний Патруль» на відстані 700 метрів до державного кордону в напрямку 186 прикордонного знаку за вчинення спроби незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, у пішому порядку, в умовах воєнного стану, та своїми діями порушив ст.ст.9,12 Закону України «Про державний кордон» від 04.11.1991 року, тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено ч.1.ст.204-1KУnАП.

Окрім цього, 05 серпня 2025 року о 19 год. 30 хв., на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби «При цьому ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби під час виконання ним службових обов?язків, пов?язаних з охороною державного кордону, а саме: законну, неодноразово повторену вимогу прикордонного наряду «Прикордонний патруль» зупинитись та припинити рух не виконав та вдався до втечі від прикордонного наряду в напрямку державного кордону, та своїми діями порушив вимоги ч.1 ст.23,34 Закону України «Про державну прикордонну службу України», тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.185-10 КупАП.

Постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 14.08.2025 року справи про адміністративне правопорушення за протоколами про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №351868 від 05.08.2025 року та серії ЗхРУ №351869 від 05.08.2025 (справа №304/1816/25 (провадження №3/304/976/25) та справа №304/1817/25 (провадження №3/304/977/25) - об`єднані в одне провадження, за Єдиним унікальним номером справи №304/1816/25 (провадження №3/304/976/25).

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час проведення судового засідання у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою про доставку адресату ОСОБА_1 08.08.2025 року sms-повідомлень, які є в матеріалах справи, проте про причини неявки суду не повідомлено.

Враховуючи скорочені строки розгляду справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.277 КУпАП, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 , на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд також враховує, що категорія правопорушень за ч.1 ст.204-1 та ч.1 ст.185-10 КУпАП не відносяться до тієї категорії справ, по яким присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до відповідальності, є обов`язковою (ч.2 ст.268 КУпАП), тому суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за участю його захисника - адвоката Моняк О.В.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки

В судовому засіданні 14.08.2025 року захисником ОСОБА_1 - адвокатом Моняк О.В. подані письмові заперечення, в яких вона просить закрити провадження у даній об`єднаній справі відносно підзахисного ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушень, передбаченихч.1 ст.204-1 та ч.1 ст.185-10 КУпАП.

Та у поданих запереченнях сторона захисту зазначає, що ОСОБА_1 перебував у Великому Березному деякий час в родичів, де мав намір знайти нове місце роботи, так як він проживає в маленькому селі Грабово Мукачівського району Закарпатської області, яке розташовано віддалено від інших населених пунктів, працює слюсарем на СТО в населеному пункті, відстань до якого близько 5 км. Та, спілкуючись з родичем по телефону, останній запропонував приїхати до нього погостити й знайти нову роботу.

05.08.2025 року ОСОБА_1 вирішив пройтися туристичними маршрутами, вирушивши в бік лісу, де заблукав. Зайшов у хащу, де не було мобільного покриття, тому не зміг скористатися Google картами та знайти дорогу назад. Згодом почув, що його хтось гукає та обернувшись, він побачив особу у військовій формі. До нього підійшов прикордонник й повідомив йому, що він знаходиться біля державного кордону, і що вони вимагали, щоб він зупинився, на що він їм повідомив, що він не знав де знаходиться, бо заблукав. Вимогу зупинитися він не почув, а почувши відразу зупинився. Вину не визнає та вказує, що не здійснював злісної непокори працівникам ДПС України.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що проживає постійно в с.Грабово Мукачівського району, де проживають його батьки, рідні, близькі. У нього є постійне місце роботи в Мукачівському районі, тому наміру перетинати кордон у нього не було і немає. Вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнає, вказує, що жодний дій, спрямованих на незаконний перетин державного кордону він не вчиняв.

Захисник звертає увагу, що в підтвердження факту незаконно перетинання державного кордону України та факту злісної непокори працівникам ДПС України, прикордонною службою, крім протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , надано лише рапорт працівника прикордонної служби, які жодним чином не свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.204-1, ч.1 ст.185-10 КУпАП.

З приводу письмових пояснень ОСОБА_1 , які знаходяться в матеріалах справи, захисник наголошує, що останні були набрані за допомогою технічних засобів, заздалегідь надруковані, та були надані ОСОБА_1 разом з іншими документами працівниками ДПС, які ОСОБА_1 були підписані під психологічним тиском, пояснюючи ти, що їх швидко необхідно підписати, вказуючи, що це лише формальні папери. При цьому, не було повідомлено ОСОБА_1 , що він має право скористатись послугами захисника та іншими правами, про які затриманому ОСОБА_1 стало відомо лише на наступний день, 06.08.2025 року. Та захисник вважає, що такі докази, як протокол про адміністративне затримання від 05.08.2025 не можна вважати об?єктивними доказами у справі.

Та сторона захисту вказує, що жодних об?єктивних доказів, якими б беззаперечно підтверджувався факт затримання ОСОБА_1 05.08.2025 року на відстані 700 метрів до лінії державного кордону в районі 186 прикордонного знаку, який рухався в пішому порядку з України в Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України в умовах воєнного стану, при цьому здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби та доказів, які б могли вказувати на наявність ознак вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ч.1 ст.204-1 КупАП, ч.1 ст.185-10 КУПАП, матеріали об`єднаної адміністративної справи не містять. Просить провадження у даній об`єднаній справі щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204-1 КупАП, ч.1 ст. 185-10 КУПАП.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Моняк О.В., яка підтримана надані нею письмові заперечення, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та надані захисником матеріали в обґрунтування заперечень, оцінивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

У відповідності до вимог ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Вирішуючи питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винен ОСОБА_1 у вчиненні такого і чи підлягає він адміністративній відповідальності, суддя виходить з наступного.

Адміністративним правопорушенням (проступком), згідно з приписами ч.1 ст.9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, протоколами про вилученні речей і документів, а також іншими вказаними у ній засобами і документами.

За фабулою протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №351868 від 05 серпня 2025 року, ОСОБА_1 інкриміновано спробу незаконного перетинання державного кордону України, в пішому порядку, поза пунктами пропуску через державний кордон, з України в Словацьку Республіку, в умовах воєнного стану, і такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1ст.204-1 КУпАП.

Положеннями ч.1 ст.204-1КУпАП встановлено відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Згідно з Положенням про прикордонний режим, затвердженим Постановою КМУ № 1147 від 27.07.1998 року (зі змінами та доповненнями) передбачено порядок в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі. Цим же положенням передбачено, що прикордонна смуга - це ділянка місцевості завширшки 5 км.

Перетинання державного кордону поза пунктами пропуску через державний кордон може означати, що особа перетнула державний кордон: поза місцем розташування пункту пропуску; поза місцем, визначеним у пункті пропуску для безпосереднього перетинання державного кордону; хоча і в зазначеному місці, але в час, коли пункт пропуску не функціонував.

Відповідно спроба перетнути кордон поза пунктами пропуску через державний кордон означає певні умисні дії особи спрямовані на те, щоб перетнути державний кордон: поза місцем розташування пункту пропуску; поза місцем, визначеним у пункті пропуску для безпосереднього перетинання державного кордону; хоча і в зазначеному місці, але в час, коли пункт пропуску не функціонував.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України`перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше непередбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Разом з цим, у протоколі складеному відносно ОСОБА_1 не вказано, в чому саме полягає суть вчиненого ним правопорушення, не зазначено в чому саме полягали дії ОСОБА_1 , не наведено, які саме дії здійснював останній, не вказано жодної дії, вчиненої ОСОБА_1 , яка б відповідала об`єктивній стороні правопорушення, передбаченого ст.204-1 КУпАП.

Суд зауважує, що наведення в описовій частині протоколу відомостей про виявлення та затримання ОСОБА_1 за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пунктів пропуску, без зазначення в чому саме виразились дії ОСОБА_1 щодо вчинення такої спроби, є неконкретним формулюванням обвинувачення.

Матеріали справи не містять належних даних щодо умисних дій ОСОБА_1 , спрямованих на спробу перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску.

Зазначаючи у протоколі про адміністративне правопорушення, що ОСОБА_1 було виявлено та затримано під час спроби незаконного перетину державного кордону, до матеріалів не долучено жодного належного та допустимого доказу того, що даного громадянина було затримано при безпосередній спробі незаконного перетину державного кордону.

Сам по собі факт присутності особи у населеному пункті поряд із державним кордоном, не доводить умислу цієї особи на незаконний перетин кордону і факт спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Доказів про те, що ОСОБА_1 рухався в напрямку державного кордону, оминаючи населені пункти, що давало б підстави стверджувати, що він мав намір уникнути зустрічі із працівниками прикордонної служби, і таким чином незаконно перетнути Державний кордон України, матеріали справи не містять. Працівниками прикордонної служби не долучено до матеріалів справи жодних матеріалів фото та/або відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів вини ОСОБА_1 .

Отже, належних та допустимих доказів, які б беззаперечно вказували на винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованому йому правопорушенні за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, матеріали справи не містять.

Що стосується наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП, суд зазначає наступне.

Положеннями ч.1 ст.185-10 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об`єктивна сторона складу зазначеного адміністративного правопорушення полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу, військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні або члена громадського формування: або охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного невиконання зазначених розпоряджень та вимог. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо. Розпорядження та вимоги, які зазначені у диспозиції статті мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їхньої компетенції. Права органів, підрозділів, військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України викладено уст.20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України».

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 року №10-рп/2011 надав тлумачення визначенню непокори: «Слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги».

Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 26 червня 1992 року визначено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 05 серпня 2025 року о 19 год. 30 хв. був виявлений та затриманий на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на околиці населеного пункту Новоселиця (Ужгородський район с.Новоселиця) прикордонним нарядом «Прикордонний Патруль» на відстані 700 метрів до державного кордону в напрямку 186 прикордонного знаку за вчинення спроби незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон у пішому порядку в умовах воєнного стану. При цьому, ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби під час виконання ними службових обов?язків пов?язаних з охороною державного кордону, а саме: законну, неодноразово повторену вимогу прикордонного наряду «Прикордонний патруль» зупинитись та припинити рух не виконав та вдався до втечі від прикордонного наряду в напрямку державного кордону.

З метою доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень за ч. 1 ст.204-1, ч.1 ст.185-10 КУпАП, посадовою особою до матеріалів справи долучено, окрім протоколів про адміністративні правопорушення, такі документи, зокрема: протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 05 серпня 2025 року; протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 06 серпня 2025 року; копію паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 ; письмові пояснення ОСОБА_1 від 05 серпня 2025 року; заяви ОСОБА_1 , від 05 серпня 2025 року, рапорт начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) ОСОБА_5 , а також схему затримання ОСОБА_1 .

Проте, матеріалами об`єднаної справи не доведено, що вчинені ОСОБА_1 дії свідчать про вчинення злісної непокори, зокрема, не виконання законної вимоги військовослужбовця Державної прикордонної служби України ОСОБА_5 , не надано жодних доказів щодо того, що ОСОБА_1 вчиняв дії, які б були виражені в зухвалій формі, яка б свідчила про явну зневагу до прикордонного наряду та їм передувала відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень. Більше того, з наданих ОСОБА_1 пояснень, відображених у запереченнях захисника, судом встановлено, що останній не відмовлявся виконувати жодних вимог працівників ДПСУ, оскільки вони були озброєні.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, як зазначено у протоколі, та наявності умисної форми вини у діях ОСОБА_1 суду не надано.

Згідно ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Така ж позиція встановлена і в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Оцінюючи надані докази в їх сукупності щодо інкримінованого ОСОБА_1 обвинувачення, суд приходить висновку про недоведеність вини останнього у вчиненні ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених, ч.1 ст.204-1, ч.1 ст. 185-10 КУпАП, а тому, беручи до уваги загальний правовий принцип, закріплений статтею 62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вина особи не була доведена належними доказами, поза розумним сумнівом, суд у даній об`єднаній справі дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених, ч.1 ст.204-1, ч.1 ст.185-10 КУпАП, а отже, провадження в даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вищевказаних адміністративних правопорушень,

На підставі вищевикладеного та керуючись ч.1 ст.185-10, ч.1 ст.204-1, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.283, 284 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по об`єднаній справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.204-1, ч.1 ст.185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником, законним представником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд Закарпатської області.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області:Сидоренко Ю. В.