Справа № 161/7121/25
Провадження № 3/161/2525/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пахолюка А.М.,

при секретарі - Корнійчук А.А.,

з участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

потерпілої ОСОБА_2 ,

розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , місце роботи: кочегар в КП «Підгайцівська сільська рада», -

- за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення 11.03.2025 року о 19 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме: умисно висловлював погрози (образи, нецензурну лайку) в сторону своєї матері ОСОБА_2 , що проживають разом, чим завдав шкоду її психічному здоров`ю.

Такими діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного правопорушення не визнав та пояснив суду, що сімейний конфлікт з матір`ю вже існує тривалий час, він не проживає разом із нею, а живе в с. Підгайці. 11.03.2025 року жодних протиправних дій, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення ним щодо матері не вчинялось, він в той день перебував в с. Підгайці. Просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності Мамченко І.О. в минулому судовому засіданні підтримав пояснення свого довірителя.

Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що вони з сином перебувають у неприязних стосунках через постійні конфлікти за нерухоме майно. Зазначала, що 11.03.2025 року її син ОСОБА_1 прийшов до будинку в с. Лище та погрожував їй, після чого почав нецензурно кричати в її сторону.

Захисник потерпілої ОСОБА_2 Кінах Я.В. в минулому судовому засіданні підтримала пояснення своєї довірительки та вказала, що відносно ОСОБА_1 було неодноразово винесено обмежувальний припис та вироками суду визнано винним у нанесенні тілесних ушкоджень матері.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, потерпілу, її захисника, свідків, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у даній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність за приписами даної норми настає за вчинення насильства в сім`ї, яке може проявлятися не лише шляхом спричинення тілесних ушкоджень, а й за допомогою психологічного впливу на члена сім`ї (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Із матеріалів адміністративної справи вбачається, що відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення лише на підставі заяви і пояснення ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно й об`єктивно дослідити обставини правопорушення і з`ясувати, чи було воно вчинено та чи винна в цьому дана особа.

Із рапорту Луцького РУП ГУНП, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що 12.03.2025 року надійшла заява гр. ОСОБА_2 до Луцького РУП ГУНП про те, щоб вжити заходів відносно ОСОБА_1 , який 11.03.2025 року близько 19 год. 00 хв. словесно ображав заявницю (а.с.6).

Із рапорту Відділення поліції № 3 (м. Луцьк) Луцького РУП ГУНП у Волинській області вбачається, що 19.03.2025 року отримано з іншого органу та зареєстровано ЄО за № 2393 від 19.03.2025 року матеріали звернення гр. ОСОБА_2 (а.с.2).

Допитана в якості свідка ОСОБА_3 , суду пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_1 , 11.03.2025 року вона повернулась додому в с. Підгайці о 16 год. 30 хв., її чоловік вже перебував вдома, тому він не міг вчиняти жодних протиправних дій в с. Лище. Вказала також, що працівники поліції приїхали відібрати пояснення в ОСОБА_1 лише через два тижні після події, вказаної в протоколі, а саме 31.03.2025 року.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 , пояснила, що вона являється сестрою ОСОБА_1 та дочкою потерпілої, вона також живе в с. Лище, неподалік від матері. 11.03.2025 року вона почула крики свого брата ОСОБА_1 , прибігши до будинку матері, вона побачила, що ОСОБА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння кричав та погрожував ОСОБА_2 . Після цього ОСОБА_2 викликала поліцію.

Проте, суд ставиться критично до зазначених пояснень свідків і не бере їх до уваги, оскільки вони за своєю суттю є взаємовиключними, а відтак дані пояснення не підтверджують та не спростовують вину ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення. Окрім того, зазначені свідки є близькими родичами як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , що спричиняє наявність у суду обґрунтованих сумнівів у правдивості цих показань.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь

Нормами зазначеного закону встановлено, що:

психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

Таким чином, самі по собі, зокрема, погрози чи словесні образи чи навіть штовханина не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у потерпілої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Крім того, системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Крім того, допитаний в судовому засідання в якості свідка старший лейтенант поліції ОСОБА_5 суду показав, що 11.03.2025 року він не приїжджав на місце події, не допитував свідків, це робила інша група реагування. Повідомив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 був складений ним на основі вже зібраних матеріалів іншим нарядом поліції, при складанні протоколу ОСОБА_1 заперечував вчинення ним домашнього насильства відносно матері.

З письмових пояснень ОСОБА_1 та пояснень, викладених в заяві ОСОБА_2 (а.с.4,7) вбачається, що між ними існують конфліктні відносини з приводу нерухомого майна, з взаємними претензіями один до одного, однак, жодних підтверджень насильницьких дій ОСОБА_1 до ОСОБА_2 11.03.2025 року матеріали справи не містять.

Окрім того, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 595601 від 31.03.2025 року, в порушення вимог ст. 256 КУпАП не зазначено про наявність будь-яких свідків (а.с.1).

Оцінюючи також заяву потерпілої ОСОБА_2 від 12.03.2025 року, суд зазначає, що потерпіла жодним чином не зазначила про присутність своєї доньки ОСОБА_6 під час конфлікту з ОСОБА_1 , що ставить під сумнів об`єктивність викладених нею фактичних обставин.

Разом з тим, в ході розгляду справи, судом встановлено, що у ОСОБА_1 та його матері ОСОБА_2 існує тривалий конфлікт з приводу нерухомого майна, що підтверджується також встановленими обставинами в постановах Луцького міськрайонного суду від 23.09.2024 року та від 29.07.2024 року, які набрали законної сили (а.с.33-36), що свідчить лише про факт наявності між Оверчуками конфліктної ситуації.

З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення домашнього насильства, в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Разом з тим, будь-яких доказів, які вказували, що ОСОБА_1 вчиняв дії психологічного характеру щодо матері ОСОБА_2 , під час розгляду справи в суді також не здобуто.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що описані у протоколі дії та встановлені в судовому засіданні обставини, підпадають під поняття конфлікт - ситуацію, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Разом з тим, Європейський Суд з прав людини у рішенні «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, суд позбавлений можливості самостійно витребовувати докази та документи на підтвердження вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вказаний обов`язок покладений на орган або особу, яка складає відповідний протокол, що узгоджується з приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП. Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вказане, проаналізувавши та оцінивши відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, наведені вище обставини справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, на підставі ст. 173-2 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Луцького міськрайонного суду Пахолюк А.М.