Справа № 373/983/25
Провадження № 3/373/331/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року Суддя Переяславського міськрайонного суду Київської області Керекеза Я.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділу поліції № 1 Бориспільського РУП НУ НП в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 294495 від 08 квітня 2025 року вбачається, що 08 квітня 2025 року о 17 год 10 хв ОСОБА_1 по вул. Лагерна, 44 в м. Переяслав Київської області керував транспортним засобом марки «Chvrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, почервоніння обличчя, тремтіння пальців), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України.

В суді ОСОБА_1 свою вину не визнав. Зазначив, що підстав зупиняти його транспортний засіб не було. Ознак алкогольного сп`яніння він не мав і вони не були йому озвучені поліцейським, а майже відразу було зазначено про необхідність пройти огляд на алкоголь. Зважаючи на існуючі в нього проблеми зі здоров`ям (гіпертонія 2 ступеню), що підтверджує відповідною випискою із медичної картки за 09 квітня 2025 року, міг мати почервоніння обличчя, що відбувається постійно від підняття тиску. Після зупинки автомобіля поліцейськими, звичайно, перенервував, що мало наслідком підвищення тиску та необхідністю звернення за медичною допомогою на наступний день. Права та обов`язки свої він не знав та не розумів порядку проходження огляду на стан сп`яніння та наслідки відмови він такого проходження, а роз`яснено їх йому було вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Представник ОСОБА_1 . Панченко Б.В. зазначив, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 відбулася в порушення вимог ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», безпідставно, що підтвердив своїми поясненнями в суді й поліцейський Симонець Є.М.. Порушення ПДР ОСОБА_1 , як можлива підстава його зупинки, належним чином не зафіксована. Інших підстав такої зупинки з наявних доказів також не вбачається. Тому, як наслідок, всі подальші складені процесуальні документи на можуть вважатися належними та допустимими доказами. Таким чином, зважаючи на норми 245, 252, 280 КУпАП, ст.62 Конституції України та рішення КСУ від 22 жовтня 2010 року 23-р2010, докази, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, відсутні.

Поліцейський Симонець Є.М. в суді зазначив, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено в мікрорайоні Лагері під час патрулювання для виявлення можливих правопорушень, пов`язаних із наркотичними речовинами (ст. 309 КК України). Потім пояснили його права і запропонували пройти огляд на стан сп`яніння. Він відмовився. Все зафіксовано на відеозаписі.

З відеозапису з боді камери, який є не безперервним, поділений фрагментарно на 6 файлів, вбачається, що під час зупинки автомобіля під керування ОСОБА_1 будь-якої причини зупинки йому не озвучили. Майже відразу запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, при цьому не повідомили про наявність будь-яких ознак алкогольного сп`яніння. Такі ознаки, як запах з порожнини роту та тремтіння рук були озвученні поліцейським вже при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Права та обов`язки ОСОБА_1 було роз`яснено вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Інших доказів суду не надано, клопотань з цього приводу не заявлено.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності тощо.

Згідно з вимогами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порядок зупинення транспортного засобами працівниками поліції врегульовано ст.35 Закону України « Про національну поліцію».

Відповідно до ст.35 вищезазначеного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених. Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Перелік підстав для зупинки транспортного засобу наведений у ст. 35 Закону, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

З відеозапису з бодікамери поліцейського неможливо встановити причину зупинки транспортного засобу, працівником поліції ОСОБА_1 вона не зазначена.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності будь-яких порушень ОСОБА_1 ПДР України, що стали причиною його зупинки працівниками поліції.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22 жовтня 2019 року по справі №161/7068/16-а, поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою ПДР України, вимоги про пред`явлення водієм документів є неправомірними.

За відсутності у поліцейського підстав для зупинки автомобіля така зупинка є порушенням законних прав громадян на свободу пересування.

Тож, оскільки інспектор патрульної поліції не зафіксував в установленому законом порядку порушення водієм транспортного засобу ПДР України, його вимога про зупинку транспортного засобу та пред`явлення документів є не доведеною, а за відсутності доказів наявності підстави для зупинки транспортного засобу, наведеної у ст. 35 Закону, подальший огляд на стан сп`яніння є протиправним.

Враховуючи вищевикладене вважаю, що за відсутності належним чином зафіксованого факту порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, як підстави зупинки транспортного засобу, чи інших передбачених підстав, подальші дії поліцейського щодо виявлення ознак сп`яніння та проведення огляду є неправомірними.

Вищезазначене узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 березня 2019 року по справі N 686/11314/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП, при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

З наявного у справі відеозапису вбачається, що права та обов`язки ОСОБА_1 було роз`яснено вже після складання протоколу.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП, особи, які керують, зокрема, транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані, зокрема, алкогольного, сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного сп`яніння

Відповідно до ч. 2 розд. 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затв. 09.11.2015 № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

З наявного у справі відеозапису вбачається, що будь-яких ознак алкогольного сп`яніння виявлено у ОСОБА_1 та озвучено працівником поліції не було. Після зупинки транспортного засобу йому майже відразу було зазначено про необхідність пройти огляд на стан сп`яніння. Дві ознаки алкогольного сп`яніння були озвученні інспектором поліції вже під час складання протоколу про адміністративне правопорушення своєму колезі, в протоколі зазначено вже 4 ознаки, тобто дві з них навіть не було озвучено.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

У рішенні ЄСПЛ від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП, і який є підставою для подальшого провадження у справі.

Зважаючи на позицію ЄСПЛ щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі "Карелін проти Російської Федерації", вважаю, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Частина 2 ст. 251 КУпАП встановлює, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Діючи таким чином суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до п. 4.2 рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Дослідивши всі наявні докази в їх сукупності, слід констатувати: підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 взагалі не зазначені, законність такої зупинки належними та допустимими доказами не підтверджена; будь-яких ознак алкогольного сп`яніння, як то передбачено ст. 266 КУпАП та вищезазначеною Інструкцією перед пропонуванням пройти особі огляд на стан сп`яніння виявлено та озвучено не було, тобто, були відсутні підстави пропонувати особі пройти огляд; права особі, на противагу ч. 4 ст. 256 КУпАП, роз`яснено вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Стаття 130 КУпАП передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що узгоджується із пунктом 2.5. ПДР України.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Поняття адміністративного правопорушення розкривається шляхом визначення його основних характеристик (склад правопорушення): об`єкт правопорушення, об`єктивна сторона, суб`єкт правопорушення, суб`єктивна сторона.

Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у діяннях, направлених на ухилення особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

З врахуванням вищезазначеного в сукупності, належних, допустимих та достатніх доказів наявності в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони складу правопорушення не надано, що, як наслідок, має відсутність всього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

З врахуванням вищезазначеного, керуючись ст.ст. 9, п. 1 ст. 247 КУпАП,

постановив:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, закрити за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Суддя Я. І. Керекеза