Справа № 133/3359/24
Провадження № 33/801/908/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач: Береговий О. Ю.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати у цивільних справах Берегового О. Ю.,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05 травня 2025 року у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №160743 від 28 жовтня 2024 року, цього ж дня о 11:05 год. у с. Махнівка, траса АДМ-21, 243 км, Хмільницького району Вінницької області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд у визначеному законом порядку проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер Alcotest 7510», результат 0,27 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05 травня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням норма матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Одночасно у апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Дане клопотання обґрунтоване тим, що у зв`язку із перебуванням на військовій службі він позбавлений можливості оперативно реагувати на судові рішення. Окрім того вказує, що про розгляд справи повідомлений не був, копію постанови суду першої інстанції він не отримував, а тому був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, зокрема клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд дійшов висновку, що дане клопотання належить залишити без задоволення, а апеляційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, виходячи із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якщо його було порушено з поважних причин.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Також слід зазначити, що при розгляді заяви про поновлення пропущеного строку, апеляційний суд перевіряє тільки поважність причин пропуску строку або їх відсутність, і не може давати оцінку процесуальним діям та документам по справі або прийнятому судом рішенню.

Із матеріалів справи слідує, що постанова Козятинським міськрайонним судом Вінницької області винесена 05 травня 2025 року за відсутності ОСОБА_1 .. Про дату, час та місце розгляду справи скаржник був належним чином та завчасно повідомлений шляхом доставки смс-повідомлення, згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу, затвердженого наказом ДСА України від 23 січня 2023 року №28, про що складена відповідна довідка, яка міститься в матеріалах справи. Згідно супровідного листа від 18 червня 2025 року копія постанови суду першої інстанції була направлена безпосередньо ОСОБА_1 за місцем його проживання, проте, поштове відправлення повернулося до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Разом із тим, апеляційна скарга подана ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку лише 15 серпня 2025 року, тобто вочевидь поза межами встановленого законом строку на апеляційне оскарження.

Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, забезпечують законну мету і не порушують саму сутність цього права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані ( рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», № 17160/06 та № 35548/06, параграф 34 від 21 грудня 2010 року ). Можливість поновлення строку не є необмеженою, оскільки сторони у розумінні певного інтервалу часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження ( див. mutatis mutandis, рішення у справах «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, пункт 27, від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» ( ухвала ), заява № 50966/99 від 14 жовтня 2003 року ).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 достовірно знаючи про те, що відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення та знаючи, що розгляд справи за даним протоколом буде проводитись в суді, тривалий час взагалі не цікавився результатом процесуального руху та розгляду щодо нього адміністративної справи, жодних заяв, клопотань, листів за увесь час перебування адміністративної справи у провадженні суду першої інстанції (з 04 листопада 2024 року) від ОСОБА_1 не надходило, тобто, належить констатувати безпідставне зволікання особи у відповідній реалізації своїх прав щодо апеляційного оскарження судової постанови.

Щодо посилання скаржника як підстави поважності причин пропуску процесуального строку на перебування на військовій службі, то у підтвердження цієї обставини ОСОБА_1 надано копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 29 грудня 2021 року, проте, вказаним доказом підтверджується лише наявність у скаржника пільг, встановлених законодавством. Натомість доказів про перебування на військовій службі станом на час подання апеляційної скарги скаржником не надано.

Будь-яких інших посилань на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження клопотання не містить, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Наведена скаржником причина пропуску строку на апеляційне оскарження не перебуває у площині поважних причин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто такі, що не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до апеляційної інстанції у строк, визначений законом і такі обставини мають бути підтверджені скаржником.

Отже, наявність суттєвих перешкод у своєчасній реалізації ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження судового рішення, строк якого згідно ст.294 КУпАП обчислюється з дня винесення постанови, ініціатором заяви не наведені і апеляційним судом не встановлені, що у своїй сукупності засвідчує відсутність поважних причин пропуску строку на оскарження.

Таким чином, в задоволенні заяви про поновлення строку апеляційного оскарження ОСОБА_1 слід відмовити, апеляційну скаргу повернути скаржнику у відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05 травня 2025 року, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О. Ю. Береговий