Справа № 302/1095/25 Провадження № 3/302/419/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2025 селище Міжгір`я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі судді Пухальського С. В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, працюючого на посаді архітектора в бюро «Дроздов та партнери»,

за частиною 1 статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 18.07.2025 серії ЗхРУ № 356951, 18 липня 2025 року близько 13:30 години встановлено, що ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза пунктами пропуску через державний кордон та був виявлений прикордонним нарядом «Контрольний пост» в межах контрольованого прикордонного району на ок. н. п. Торунь (територія Міжгірської селищної громади Хустського району Закарпатської області). Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 204-1 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 18 липня 2025 року прямував до своєї подруги ОСОБА_2 в м. Хуст у гості з метою відпочинку на три дні до 20 липня. Він мав попереднє бронювання в готелі та придбані квитки на автобус в обидві сторони. Із собою мав рюкзак з особистими речами, засобами гігієни та продуктами харчування.

За словами ОСОБА_1 , автобус вирушив із залізничного вокзалу м. Львів о 9:00 та мав прибути до м. Хуст о 15:30. Близько 13:30 автобус зупинився на блокпості між селами Вишків та Торунь, де працівник Державної прикордонної служби України здійснив перевірку документів у всіх чоловіків. Після цього його було запрошено вийти з автобуса, який продовжив рух без нього.

ОСОБА_1 стверджує, що надав працівникам ДПСУ усі необхідні документи, у тому числі бронювання готелю та квитки на зворотній шлях, а також зв`язався телефоном із особою, до якої прямував, і вона підтвердила зазначену ним інформацію. Незважаючи на це, прикордонники висловили сумнів щодо законності його мети поїздки. Після цього його було доставлено до намету біля блокпоста, де його сфотографували, розпитували про місце роботи, реєстрацію та мету поїздки. Він запевнив, що не мав наміру перетинати державний кордон, а їхав на відпочинок. За словами ОСОБА_1 , працівники ДПСУ поїхали за необхідними бланками, яких у них не було на місці, через що він перебував на блокпості близько чотирьох годин.

Під час перебування на блокпості, за словами ОСОБА_1 , він перебував у стані стресу, в оточенні озброєних військовослужбовців, без змоги залишити місце чи отримати правову допомогу. Після повернення працівників ДПСУ йому було запропоновано підписати документи, вміст яких він не перевірив через бажання якнайшвидше завершити ситуацію. Лише з матеріалів справи він дізнався, що в одному з підписаних документів міститься нібито його визнання вини у спробі незаконного перетину державного кордону. Це, на його думку, не відповідає дійсності та було отримано під психологічним тиском і в умовах правової необізнаності. ОСОБА_1 зазначив, що за освітою є архітектором і раніше не мав досвіду участі в подібних процедурах. Після підписання документів йому повідомили, що далі їхати не дозволено, і він повернувся назад попутним транспортом. Вважає, що його притягнення до адміністративної відповідальності є незаконним.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Малярчук О. О. у судовому засіданні зазначив, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками ДПСУ було допущено грубі порушення законодавства, зокрема не дотримано вимог статті 266 КУпАП. Обставини, викладені у протоколі, не відповідають дійсності, а у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення його підзахисним адміністративного правопорушення. Посилаючись на викладене, просив закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-1 КУпАП.

Оцінивши зібрані у справі матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з вимогами статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

У відповідності зі статтею 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно частини 1 статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори» та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно частин 1-3 статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 204-1 КУпАП настає за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про Державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно статті 12 Закону України «Про Державний кордон України», пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України.

Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (частина 1 статті 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (частина 2 статті 251, стаття 255 КУпАП).

З пояснень ОСОБА_1 убачається, що 18 липня 2025 року він прямував до подруги в м. Хуст з метою короткострокового відпочинку до 20 липня. Мав при собі квитки в обидва боки, підтвердження бронювання готелю, особисті речі, засоби гігієни та продукти.

Близько 13:30 автобус, яким він їхав із м. Львів, зупинили на блокпості між селами Вишків і Торунь. Після перевірки документів ОСОБА_1 попросили вийти з автобуса, який поїхав далі.

Він надав працівникам ДПСУ необхідні документи, а також телефоном підтвердив мету поїздки через особу, до якої прямував. Незважаючи на це, його доставили до службового намету для з`ясування обставин. Після тривалого перебування на блокпості, в умовах психологічного тиску та без можливості отримати правову допомогу, ОСОБА_1 підписав документи, не ознайомившись із їх змістом.

Лише з матеріалів справи він дізнався, що одним із підписаних документів нібито визнав вину у спробі незаконного перетину державного кордону. Це заперечує, посилаючись на відсутність умислу, правову необізнаність та реальну мету поїздки, не пов`язану з порушенням законодавства.

На підтвердження своїх пояснень надав відомості щодо бронювання квитків маршрутом Львів-Хуст 18.07.2025 та Хуст-Львів 20.07.2025, та переписку з приводу підтвердження бронювання житла з 18 по 20 липня 2025 року.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 18.07.2025 вбачається, що 18 липня 2025 року близько 13:30 години, встановлено, що ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза пунктами пропуску через державний кордон, чим порушив вимоги статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 204-1 КУпАП.

Суд вважає зазначений протокол неналежним доказом, оскільки, у порушення вимог статті 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано місце вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому діяння, не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону, не додано схему із зазначенням цих координат із прив`язкою до місцевості.

Також, із протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи не вбачається, якими саме діями ОСОБА_1 вчинив незаконну спробу перетину державного кордону.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 було затримано в межах контрольованого району на ок. н.п. Торунь (територія Міжгірської селищної громади Хустського району Закарпатської області), який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон.

Суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення не містить опису місця й способу вчинення інкримінованого правопорушення, тобто де саме поза пунктом пропуску через державний кордон ОСОБА_1 вчинено спробу його перетину та з використанням яких засобів. При цьому з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був виявлений працівниками Державної прикордонної служби України на околиці села Торунь, яке знаходиться на відстані більше 100 км від кордону України з Румунією і на території Міжгірської селищної громади та колишнього Міжгірського району Закарпатської області не має пропускних пунктів прикордонного режиму.

Водночас суд зауважує на тому, що матеріали справи не містять схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування «Контрольного посту» відділу прикордонної служби, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення, пояснення очевидців події, у справі відсутні, речових доказів чи взагалі будь-яких інших доказів, які б не суб`єктивно (на розсуд суб`єкта складання протоколу), а об`єктивно вказували на умисел та вчинення ОСОБА_1 дій спрямованих на перетин кордону, що ставиться йому у провину, суду не надано. Протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Натомість надані притягуваним докази спростовують обставини викладені в протоколі.

У письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи, ОСОБА_1 також заперечував наявність умислу на перетин державного кордону.

Виявлена неузгодженість між протоколом про адміністративне правопорушення та іншими доказами у справі, а також відсутність фото- чи відеофіксації інкримінованих дій, свідчить про те, що викладені в протоколі обставини не підтверджуються належними та допустимими доказами. У зв`язку з цим твердження, викладені в протоколі, є припущеннями.

Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі, не підтверджується матеріалами справи та не відповідає фактичним обставинам.

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме статей 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КпАП України.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на пункт 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Наведені вище обставини свідчать, що адміністративне обвинувачення притягуваного у цій справі, всупереч положень статті 62 Конституції України ґрунтується на припущеннях.

Враховуючи викладене суд вважає, що відсутні належні докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 204-1 КУпАП.

Згідно з пунктом 1частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, встановлюючи відповідно до статті 251 КУпАП наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та оцінюючи фактичні дані, наявні у матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин у їх сукупності, суд вважає, що матеріали справи не містять належних і достатніх доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених частиною 1 статті 204-1 КУпАП, і які б відповідали ознакам цього правопорушення.

Таким чином провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях притягуваного складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП

На підставі статті 62 Конституції України та керуючись статями 7, 9, 204-1, 247, 251, 280, 283, 284, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за частиною першою статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанову може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Пухальський С. В.