Провадження № 3/742/1100/25
Єдиний унікальний № 742/3669/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючого-судді Павлова В.Г.,

при секретарі Сірій І.В.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Прилуцького районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

за участі особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

07.07.2025 р. о 01 год. 47 хв. в м. Прилуки по вул. Перемоги 222 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ланос» /д.н.з НОМЕР_1 / з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота.

Від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що вночі 07.07.2025 р. він та його товариш, який здійснював керування автомобілем, повертались додому. Помітивши службовий автомобіль працівників поліції, водій, з метою уникнення відповідальності за порушення комендантської години, попросив ОСОБА_1 сісти за кермо транспортного засобу. Зупинившись на узбіччі, останній пересів за кермо автомобіля «Ланос» /д.н.з НОМЕР_1 /, та вони почали очікувати приїзд працівників поліції. ОСОБА_1 підтвердив, що на пропозицію працівників поліції він усвідомлено та категорично відмовлявся від проходження медичного огляду, оскільки не виконував функції водія. Окрім того, звертав увагу на те, що долучене до протоколу відео є неповним, оскільки не містить записів його пояснень причин відмови від проходження огляду, та має ознаки монтажу. Просив закрити провадження з підстав відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Приписами п.2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Тобто, у даному випадку, доказуванню підлягають: факт керування особи транспортним засобом та факт відмови цієї особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Судочинство в Україні проводиться на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання кожною стороною своїх прав та інтересів.

В силу положень ст.251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію та обставини правопорушення, а доказами у справі є, зокрема, пояснення особи, що притягується до відповідальності, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

З досліджених у судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №383745 та відеозапису з портативних відео-реєстраторів встановлено, що о 01 год. 47 хв. в м. Прилуки на узбіччі по вул. Перемоги 222 працівники поліції виявили транспортний засіб «Ланос» /д.н.з НОМЕР_1 / з увімкненим двигуном та фарами. З лівої сторони автомобіля, а саме місця призначеного для водія, вийшов ОСОБА_1 та почав неодноразово попросити працівників поліції дозволити доїхати додому, періодично намагаючись додзвонитись по телефону для врегулювання ситуації.

Під час спілкування у ОСОБА_2 було виявлено явно виражену ознаку алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу або ж в медичному закладі. При цьому, працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_2 , що якщо особа відмовляється на вимогу поліцейського пройти огляд на визначення стану сп`яніння, то відносно нього буде автоматично складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення вимог п.2.5 ПДР України.

Проте, ОСОБА_2 , усвідомлено та категорично відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння, запропонованого працівником поліції, не конкретизуючи та не пояснюючи причин такої відмови. Більше того, останній не вказував на те, що керування транспортним засобом здійснювала інша особа за наслідком чого він і відмовляється від проходження відповідного огляду.

Суд також звертає увагу на те, що ОСОБА_2 неодноразово брав в салоні автомобіля зі сторони водійського сидіння документи та речі, що свідчить про його обізнаність з місцем їх постійного зберігання, яка притаманна лише в разі постійного та тривалого користування особою транспортним засобом.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що саме ОСОБА_2 здійснював керування транспортним засобом, тобто виконував функції водія, та є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Твердження останнього про те, що керування транспортним засобом здійснював пасажир суд оцінює як захисну версію, яка була сформована вже на стадії судового розгляду вже після ознайомлення з матеріалами справи, адже безпосередньо на місці зупинки вказаних обставин ОСОБА_2 працівникам поліції не повідомляв і в протоколі про адміністративне правопорушення, не зважаючи на роз`яснення працівником поліції прав, передбачених ст.268 КУпАП, не зазначив про особу яка здійснювала керування автомобілем.

Доводи ОСОБА_2 про неповний відеозапис, який долучений до протоколу, не обумовлює його автоматичну недопустимість, оскільки на ньому зафіксовані саме ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи, а саме: рух транспортного засобу (прямі та непрямі докази цьому), його зупинка, виявлення ознак алкогольного сп`яніння у водія, відмову останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку.

Проаналізувавши обставини відмови водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд приходить до наступного висновку.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд на стан сп`яніння.

Відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.130 КУпАП, що тягне за собою адміністративну відповідальність, про що складається протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначаються ознаки сп`яніння.

Таким чином, проходження до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, оскільки передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння. Під час перевірки працівником поліції документів та спілкування з водієм ОСОБА_1 у останнього було виявлено чітко виражену ознаку алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, та підставно запропоновано водієві пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу.

Натомість останній відмовився, що підтверджується відеозаписом з відео-реєстратора поліцейського, що є засобом об`єктивного контролю, оскільки не залежить від суб`єктивного сприйняття кожного з учасників події, і є достатнім доказом для прийняття несуперечливого рішення по справі. Факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння було підтверджено ОСОБА_1 і в судовому засіданні.

Відповідно до п.7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

Отримавши відмову водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу інспектор поліції, з дотриманням положень п.7 Інструкції, підставно запропонував водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, натомість, останній також відмовився.

Погодження особи на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння має бути актом волевиявлення, який би виражався в активних діях особи, щодо погодження на проходження огляду.

Проте, ОСОБА_1 , незважаючи на детальне роз`яснення працівником поліції правових наслідків його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у вигляді складання протоколу про адміністративне правопорушення, усвідомлено та послідовно відмовлявся виконувати вимоги п.2.5 ПДР, що підтверджується долученим до протоколу відеозаписом та не оспорювалось в ході розгляду справи.

Наданим відеозаписом в достатній мірі підтверджені обставини викладені в протоколі, а також виконання працівниками поліції вимог Інструкції, КУпАП при його складанні та дотримання процедури виявлення у водія ознак сп`яніння, що за наявності відмови водія у проходженні огляду утворюють об`єктивну сторону інкриміновано правопорушення, та є об`єктивним доказом, який не залежить від особистого сприйняття певних подій, а тому передає перебіг подій в об`єктивній реальності.

Проаналізувавши досліджені докази, суд приходить до висновку, що саме свідоме передбачення ОСОБА_1 позитивних результатів огляду з застосуванням технічного засобу газоаналізатора або ж у медичному закладі, і обумовлювало вибір його поведінки у виді ігнорування обов`язку щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння шляхом ухилення від проведення такого огляду та неодноразових погроз в адресу поліцейських.

Про існування будь-яких об`єктивних причин, які б перешкоджали пройти медичний огляд на вимогу працівників поліції перед складанням протоколу, водій не повідомляв.

Отже, ОСОБА_1 , маючи об`єктивну можливість спростувати обґрунтовану підозру працівника поліції щодо наявності в нього реальної ознаки алкогольного сп`яніння шляхом проходження відповідного огляду на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу або ж у медичному закладі, без жодних переконливих пояснень відмовився від проходження такого огляду, що власне і становить об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На виконання положень ч.3 ст.268 КУпАП, інспектором поліції було надано можливість ОСОБА_1 подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу. Натомість останній від надання пояснень, підпису та отримання протоколу про адміністративне правопорушення відмовився.

Доводи ОСОБА_1 про не зазначення в протоколі факту його відсторонення від керування транспортним засобом не спростовують факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, що є самостійною підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували вище вказані висновки суду ОСОБА_1 не наведено.

Суд, проаналізувавши наявні у справі матеріали в їх сукупності, приходить до переконання, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п.2.5 ПДР України, скоїв правопорушення, що передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є об`єктивними, переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.

Вищезазначені письмові докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Суд неодноразово звертав увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

В даному випадку протокол складено не за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, а за відмову від проходження огляду, що є окремим складом адміністративного правопорушення, що й стало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення працівником патрульної поліції, яким були виявлено ознаку алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 .

Тобто, відмова від вимоги поліцейського пройти в установленому порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій у стані алкогольного сп`яніння, і пояснення про відсутність ознак сп`яніння, не є підставою для звільнення від адміністративної відповідальності. Таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП визначено, що суд при накладенні адміністративного стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, які пом`якшують, чи обтяжують відповідальність у справі не встановлено. Підстав для звільнення від адміністративної відповідальності суд не вбачає.

З урахуванням ступеню та характеру вчиненого правопорушення, який становить підвищену суспільну небезпеку у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, особи порушника, дані про якого встановлені матеріалами справи та за відсутності будь-яких характеризуючих даних підтверджених доказами зі сторони захисту, відношення до скоєного адміністративного правопорушення, що полягало у запереченні його вчинення, відсутність відомостей про попередні притягнення до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у межах санкції статті.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП суд стягує з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності судовий збір в розмірі 605,60 грн, оскільки учасниками судового провадження будь-яких інших даних про те, що особа звільнена від сплати судового збору надано не було.

Керуючись ст.ст.23, 33,40-1, ч.1 ст.130, ст.ст.283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 /сімнадцять тисяч/ грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн (шістсот пять) 60 коп. судового збору.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.Г.Павлов