Справа № 204/8805/25
Провадження № 3/204/2130/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року суддя Чечелівського районного суду міста Дніпра Безрук Т.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої продавцем ТОВ «М`ясний», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 859233 від 28.07.2025, 26.07.2025 близько 12:00 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 ухилилась від виконання батьківських обов`язків по догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у результаті чого останній у період часу з 26.07.2025 по 27.07.2025 займався бродяжництвом. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення не визнала та пояснила, що її неповнолітній син ОСОБА_2 , якому виповнилося повних 15 років, 26.07.2025 зателефонував їй коли вона перебувала на роботі, сказав, що приїде до неї увечері. Перебуваючи на роботі, у вечірній час, вона чекала сина, однак він не приїхав. Зателефонувавши йому, виявилось, що мобільний телефон вимкнений. Після роботи ОСОБА_1 приїхала додому, сина вдома не було. Оскільки син не приїхав до неї на роботу, вдома його не було, телефон був вимкнений, вона зателефонувавши усім знайомим і друзям. Після чого, зателефонувавши до лікарень, не знайшовши сина, вона звернулася до поліції з заявою про зникнення. Наступного дня 27.07.2025 її син був розшуканий. Вдома, під час розмови син пояснив, що гуляв з друзями та не встиг повернутися додому. ОСОБА_1 звертала увагу суду, що вона належним чином виконує свої батьківські обов`язки, виховує та утримує свою дитину. Будь-яких негативних наслідків для сина не настало, бродяжництвом її син ніколи не займався.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП слід закрити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст. 184 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

У ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ухилилася від батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини, однак не зазначено у чому безпосередньо полягали дії з ухилення від виконання батьківських обов`язків, зокрема щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дитини.

Тобто, у протоколі про адміністративне правопорушення не викладено об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП до матеріалів справи додано: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 859233 від 28.07.2025; рапорт інспектора поліції, відповідно до якого ОСОБА_1 звернулася до органу поліції з заявою по зникнення дитини; письмовою заявою ОСОБА_1 про зникнення дитини; копією розписки ОСОБА_1 ; копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 .

Однак, досліджені судом докази не підтверджують, що ОСОБА_1 ухилилася від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина ОСОБА_2 , крім того, з аналізу досліджених доказів не встановлено, що в період з 26.07.2025 по 27.07.2025 ОСОБА_2 займався бродяжництвом.

Ураховуючи викладене, вважаю, що в діях ОСОБА_1 не вбачається ознак вчинення нею умисних дій щодо невиконання батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина. ОСОБА_1 працює, свідчень того, що вона умисно не контролювала поведінку, дозвілля свого сина, веде аморальний спосіб життя, тощо, що дало б підстави вважати, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, суду не надано.

Таким чином, ураховуючи зазначене, уважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно з ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, у зв`язку з чим провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 213,221,п.1ст.247,248, 249, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Чечелівський районний суд міста Дніпра.

Суддя Т.В. Безрук