Справа № 189/1930/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

22.08.2025 року селище Покровське Дніпропетровської області

Суддя Покровського районного суду Дніпропетровської області Чорна О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали, які надійшли з відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , місце служби: в/ч НОМЕР_1

-за ч. 2 ст. 172-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДНЛ/П №2057 від 27.05.2025 року, 26.05.2025 у ранковий час, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 , 1987p.н., усним наказом свого прямого військового Військовослужбовця старшого сержанта ОСОБА_1 , який діяв в інтересах невстановлених третіх осіб, в супереч військової служби та виконання завдань за призначенням у зоні ООС, бойових дій, без складання та оформлення передбачених законом транспортних документів - дорожнього листа, тощо, керуючи вантажним автомобілем марки КамАЗ модель 5511, військовий номер № НОМЕР_2 , рік випуску 1980р., колір синій, шасі (рама)№ НОМЕР_3 , повна маса 222000, маса без навантаження 9050, який перебував у відданні та користуванні підпорядкованого підрозділу взводу старшого сержанта ОСОБА_1 (надалі - Військове майно) в період з 09:00 год. по 13:57 год. на відстань з центру н.п. Гаврилівка до н.п. Бунчужне Покровської селишної територіальної громади Дніпропетровської області почав здійснювати транспортування на буксирі чужого майна третіх осіб невідомого походження і власності, зокрема: причепу тракторного самоскидного (ПТС-6) вагою 2000кг. в якому містилася польова дискова борона причіпна вагою 2400кг. 26.05.2025 року о 13:57 год. на шляху прямування до н.п. Бунчужне Покровської селищної територіальної громади на автодорозі "Дніпро-Мелітополь" Т-0401, рухаючись поблизу селища Левадне Покровської селищної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області вказане Військове майно, а також Невійськове майно, яке протиправно використовувалося для перевезення вищевказаного Невійськового майна виявлено працівниками поліції відділу №5 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровської області. Внаслідок вищевказаних умисних дій, Військовослужбовцем ОСОБА_1 безпідставно та протиправно в період з 09:00 год. по 13:57 год. не за цільовим призначенням, а навпаки в супереч, інтересам військової служби на яку покладено захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України використовано Військове майно - вантажний транспорт на відстань не менш 31 км., пальне на його заправку не менш 15 літрів ДТ (вартістю не менш 52,61 грн. за літр), ПММ (паливо-мастильні матеріали), тощо, а також залучений для цих дій для виконання завдань, не пов?язаних з військовою службою, водій НОМЕР_1 військовослужбовець солдат ОСОБА_2 , чим охоронюваним законом інтересам завдано матеріальну шкоду. Таким чином, Військовослужбовець ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, порушив вимоги ст.ст. 1,5, 119, 120 Закону №548, ч.1 статті 8 Закону №2011, Доктрину ЗСУ з організації переміщень та перевезень у ЗСУ від 19.08.2020, вийшовши за коло і межі наданих йому повноважень, умисно їх перевищив, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене Главою 13-Б Кодексу України про адміністративні правопорушення "ВІЙСЬКОВІ АДМІНІСТРАТИВНІ ПРАВОПОРУШЕННЯ". Своїми умисними діями, які виразилися у перевищенні військовою службовою особою влади чи службових повноважень, тобто умисному вчиненні дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав чи повноважень, вчинені в умовах особливого періоду. Військовослужбовець ОСОБА_1 тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-14 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, представник правопорушника - Расторгуєва Н.В. надала до суду заяву, в якій просить розгляд справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-14 КУпАП провести без участі представника та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та закрити провадження, у зв`язку з відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши письмові матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Зі змісту ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні, в тому числі й адміністративного правопорушення, слід виходити з положень ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02).

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення повинен в собі містити: суб`єкт правопорушення, суб`єктивну сторону правопорушення, об`єкт правопорушення та об`єктивну сторону правопорушення. Відсутність одного із вищезазначених елементів в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не містить складу адміністративного правопорушення.

Частиною 2 статті 172-14 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав чи повноважень, вчинені в умовах особливого періоду.

Безпосереднім об`єктом цього правопорушення є встановлений порядок службової діяльності у сфері реалізації військовими службовими особами своїх прав і виконання обов`язків. У разі вчинення цього адміністративного правопорушення щодо військовослужбовця обов`язковим додатковим об`єктом виступають честь та гідність особи.

Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає в активних діях військової службової особи всупереч інтересам військової служби, з перевищенням наданої їй влади та службових повноважень.

Суб`єктивна сторона перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень характеризується виною у формі умислу до діяння та умислом або необережністю до наслідків. Інтелектуальний елемент умислу в цьому випадку полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру своїх дій і передбачення можливості або неминучості настання суспільно небезпечних наслідків. Це означає, що особа, коли вчиняє вказане адміністративне правопорушення, усвідомлює вихід за межі наданих їй повноважень, тобто розуміє, що вчиняє дії, які не входять до її компетенції.

Суб`єктом цього правопорушення є лише військові службові особи, під якими згідно з приміткою до ст. 172-13 КУпАП розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Адміністративно-господарські функції (обов`язки) це обов`язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальницьких, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо. Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ або організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Характер дій військової службової особи при перевищенні влади чи службових повноважень полягає у тому, що службова особа вчиняє те чи інше діяння по службі, яке не входить до її компетенції.

Перевищення службових повноважень це дії службової особи, яка не має владних функцій і виходить під час виконання своїх адміністративно-господарських функцій за межі своїх повноважень, або дії службової особи, яка має владні повноваження, але у конкретному випадку перевищує не їх, а інші свої повноваження, або перевищує свої повноваження стосовно осіб, які не входять до числа підлеглих. Явний вихід службової особи за межі наданих їй повноважень слід розуміти як відкритий, очевидний, явний для всіх, в тому числі і винного, безсумнівний, відвертий.

Як перевищення влади або службових повноважень кваліфікуються: 1) вчинення дій, які є компетенцією вищою службової особи даного відомства чи службової особи іншого відомства, 2) вчинення дій одноособово, тоді як вони могли бути вчинені лише колегіально, 3) вчинення дій, які дозволяються тільки в особливих випадках, з особливого дозволу і з особливим порядком проведення за відсутності цих умов, 4) вчинення дій, які ніхто не має права виконувати або дозволяти.

Повноваження, за межі яких виходить службова особа при її перевищенні, повинні бути передбачені відповідними нормативно-правовим актом, законом, декретом, указом, постановою, статутом, положенням, інструкцією, правилами тощо.

Зазначена норма є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.

Згідно ст. 32 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» за своїми військовими званнями начальниками є, зокрема, військовослужбовці молодшого офіцерського складу для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

Згідно ст. ст. 30, 58 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали справи не містять відомостей про те, якими саме організаційно-розпорядчими чи адміністративно-господарськими обов`язками (обов`язки з керівництва) наділена особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 як і посилання на інші нормативно-правові акти, на підставі яких можна було б зробити висновок про наявність чи відсутність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-14 КУпАП, так як суд позбавлений можливості встановити коло повноважень ОСОБА_1 , а отже і дійти висновку про їх перевищення.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення характеризується прямим умислом, тобто бажанням військової особи задовольнити власні потреби та інтереси всупереч встановленому порядку несення військової служби.

Однак, складаючи протокол про адміністративне правопорушення, посадова особа, зазначивши ряд статей Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, які на його думку порушив ОСОБА_1 , не розкрив їх зміст, не вказав переконливо, які умисні дії вчинені правопорушником мали наслідком заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян або державі, і чи усвідомлював він протиправність своєї поведінки, враховуючи, що КамАЗ фактично використовувався виключно для військових цілей, за допомогою не військового майна, причепу, за попередньою домовленістю з його власником, який добровільно надав свій причеп в користування військовослужбовцям, для вивезення військового майна до АДРЕСА_2 на тимчасовий склад. Тобто використання Військового майна у невійськових цілях в інтересах третіх осіб не підтверджено жодним чином.

Таким чином, враховуючи, що протокол є одним з доказів у справі, однак складений з порушенням вимог статті 251 КУпАП, тому не може вважатися допустимим. Інших належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення суду не надано.

Крім того, необхідно звернути увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не може слугувати однозначним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною 2статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Відповідно до частини 2статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. При цьому, Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати/збирати докази на підтвердження винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 , відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 172-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, тому провадження в даній справі необхідно закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 14, 23, 251, 247, 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 2 ст. 172-14 КУпАП України - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-14 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: О.В. Чорна