ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/4599/25 Головуючий 1 інстанції: Кісь Д.П.
Провадження №33/818/1372/25 Доповідач: Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

при секретарі Вакула Н.С.,

за участю: захисника Курячого А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Курячого А.М. на постанову судді Новобаварського районного м. Харкова від 11 липня 2025 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Новобаварського районного суду м.Харкова від 11 липня 2025 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Постановою встановлено, що 10 червня 2025 року о 02 годині 27 хвилин водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Mitsubishi L200», номерний знак НОМЕР_1 , в м.Харкові, по вул. Гончарівський Бульвар, 12, в стані наркотичного сп`яніння (барбітурати), що підтверджується висновком КНП ХОР «ОКНЛ» №1358 від 16 червня 2025 року, чим порушив вимоги п.2.9 А ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Курячий А.М. просить визнати обґрунтованими, долучити та дослідити нові докази у справі. Скасувати постанову Новобаварського районного суду м.Харкова від 11 липня 2025 року та закрити провадження у цій справі за відсутності в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції лише у зв`язку із фактом його руху під час комендантської години, а не у зв`язку з порушення Правил дорожнього руху. ОСОБА_1 з самого початку повідомляв працівників поліції та працівників медичного закладу, що раніше лікувався та приймав призначені йому лікарем лікарські препарати. Зокрема, ОСОБА_1 амбулаторно проходив лікування до 06 червня 2025 року та приймав призначені лікарем препарати: праксис та барбовал. Однак, він не знав, що ліки, які він приймав (барбовал) не слід приймати, якщо необхідно керувати транспортним засобом, оскільки вони можуть впливати на об`єктивність аналізів на стан сп`яніння. Посилається на довідку лікаря ОСОБА_2 від 18 липня 2025 року, згідно якої Барбовал відноситься до фармакоерапевтичної групи барбітурати, комбінації, період його дії 6-8 годин, а період напіввиведення з організму 2-6 днів, що може впливати на результати медичних аналізів. Оскільки ОСОБА_1 проходив лікування до 06 липня 2025 року, то це могло вплинути на об`єктивність висновку про нібито наявність у нього стану наркотичного сп`яніння. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 є сержантом Державної прикордонної служби України, був нагороджений Подякою Державної прикордонної служби України та грамотою за вірність присязі, мужність та героїзм, а також є учасником бойових дій, отримав контузію, однак продовжив нести службу у бойовому підрозділі, захищаючи нашу Державу та народ, наркотичних засобів не вживав та не вживає, а наявність права керування транспортними засобами необхідна йому для виконання своїх службових та бойових задач.

Крім того, захисник Курячий А.М. просить поновити пропущений строк апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, визнавши причини пропуску поважними, оскільки справа розглянута 11 липня 2025 року, а сама постанова була отримана апелянтом 15 липня 2025 року. Крім того, ОСОБА_1 перебуває на службі, зокрема, у зоні бойових дій, через воєнний стан з щоденними повітряними тривогами, робочий процес у період строку для подання апеляційної скарги переривався черз необхідність пройти до укриття, де працювати можливості немає. Таким чином, ОСОБА_1 та його представник не мали можливості у строк, передбачений чинним законодавством, своєчасно подати апеляційну скаргу.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника Курячого А.М.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Курячий А.М. повідомив, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, правова позиція між ними узгоджена та не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без його участі.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги Курячого А.М. без участі ОСОБА_1 за обов`язковою участю його захисника.

В судовому засіданні Харківського апеляційного суду від 20 серпня 2025 року захисник Курячий А.М. підтримав доводи апеляційної скарги, зазначив, що порушений порядок огляду на стан сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, однак, не проходить строкову службу.

Вислухавши доводи захисника Курячого А.М., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.9 А.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Так, п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, пункт 1.3 яких передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог пункту 2.9 А Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9 А Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 КУпАП.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №364957 від 17 червня 2025 року, в якому зазначено про те, що 10 червня 2025 року о 02 годині 27 хвилин в м. Харкові, бульвар Гончарівський, 12, водій ОСОБА_1 керував тз Mitsubishi L200, з НЗ YTO8LND в стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком №1358 від 16 червня 2025 року від лікаря нарколога КНП ХОР «ОКНЛ», чим порушив п.2.9 А ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (арк.3,4).

Відповідно до відомостей висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1358 від 16 червня 2025 року вбачається, що 10 червня 2025 року ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння (барбітурати) (арк.8).

У матеріалах справи міститься рапорт інспектора взводу 1 роти 4 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП, лейтенанта поліції, Губарєва М. від 17 червня 2025 року, згідно якого 10 червня 2025 року о 02 годині 27 хвилин за адресою: м. Харків, бульвар Гончарівський, буд. 12, екіпажем 4052 під час комендантської години було зупинено транспортний засіб Mitsubishi L200, НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час перевірки документів та спілкування з водієм у нього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме неприродна блідість, розширені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Водій пройшов огляд у лікаря-нарколога у КНП ХОР ОКНЛ. За висновком лікаря-нарколога від 16 червня 2025 року №1358 було встановлено, що ОСОБА_1 перебував у наркотичному сп`янінні під час керування ТЗ (барбітурати). Громадянин для складання адміністративних матеріалів не з`явився, був повідомлений належним чином. Відносно ОСОБА_1 було складено протокол за ст.130 ч.1 КУпАП, ЕПР1 №364957 за порушення п.2.9 А ПДР України (арк.9).

Згідно повідомлення про запрошення до підрозділу патрульної поліції від 10 червня 2025 року, гр. ОСОБА_1 повідомлений про те, що йому необхідно з`явитися 17 червня 2025 року о 20 годині 00 хвилин за місцезнаходження: м. Харків, вул. Шевченка, 26, КПП до ОСОБА_3 . ОСОБА_1 отримав зазначене повідомлення 10 червня 2025 року, про що свідчить його підпис (арк.7).

В матеріалах справи також міститься відеозапис події від 10 червня 2025 року за участю ОСОБА_1 (арк.5), відповідно до якого у темну пору доби, автомобіль на вимогу працівників поліції зупиняється білля узбіччя дороги. Водій, на питання поліцейських, повідомив, що він є військовим та надав відповідне посвідчення. Водієм виявився ОСОБА_1 . Водій повідомив, що він їде з відпустки до м. Чугуєва. Під час спілкування зі ОСОБА_1 працівниками поліції шляхом візуального огляду особи були встановлені ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим останньому запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у відповідному медичному закладі, або відмовитись від проходження огляду та роз`яснили наслідки. ОСОБА_1 погодився проїхати з працівниками поліції до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. У медичному закладі ОСОБА_1 пройшов медичний огляд в закладі охорони здоров`я, та добровільно надав зразок біологічного середовища для проведення лабораторного дослідження. Після проходження огляду, ОСОБА_1 повідомлено про те, що він повинен з`явитися 17 червня 2025 року о 20 годині 00 хвилин до ОСОБА_3 за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 26, для розгляду адміністративного правопорушення, а також роз`яснили, якщо у разі позитивного висновку буде складено адміністративний протокол. Крім того, ОСОБА_1 повідомили його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Оскільки ОСОБА_1 не з`явився у зазначене місце та час розгляду адміністративного правопорушення, у зв`язку із наявним висновком КНП ХОР «ОКНЛ» від 16 червня 2025 року, на телефоні дзвінки не відповідав, у зв`язку з чим, протокол про адміністративне правопорушення був складений за його відсутністю. Працівник поліції оголосив протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №364957 від 17 червня 2025 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, відеозапис містить фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим є доказом у справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст. 251 КУпАП.

Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи, а також висновок лікаря нарколога №1358 від 16 червня 2025 року, складені уповноваженими державними особами та дії цих посадових осіб, що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався із скаргами на дії працівників поліції та медичного персоналу до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення цих осіб до дисциплінарної відповідальності.

Більш того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 подавалася заява у порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу за ч.1 ст.130 КУпАП, а також дій працівників медичного закладу при проведенні огляду водія на стан сп`яніння та складанні висновку № 1358 від 16 червня 2025 року.

Також стороною захисту не надано відомостей про те, що вони зверталися до суду в порядку КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності працівників патрульної поліції, а також працівників медичного закладу.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг та заяв з боку сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення протоколу та інших процесуальних документів, а також дій працівників медичного закладу при проведенні огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння і складання висновку за результатами цього огляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Доводи сторони захисту про те, що працівниками поліції порушено порядок проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, - необґрунтовані, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 КУпАП, військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах

За змістом ст.266-1 КпАП України огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.

Також, відповідно до ст.266-1 КпАП України огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.

Отже, положення ст. 266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водія транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень.

Відповідно, порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України, які керують транспортними засобами на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції здійснюється в загальному порядку, встановленому ст.266 КУпАП, який проводить працівники Національної поліції.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» одним із завдань Служби правопорядку є забезпечення безпеки дорожнього руху військових транспортних засобів, контроль за рухом транспортних засобів і перевезенням вантажів Збройних Сил України

Вимогами п. 2 ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водії військових транспортних засобів зобов`язані виконувати передбачені законом вимоги поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

Крім того належить зауважити, що спеціально створеного суб`єкту владних повноважень військової поліції на цей час не створено, їх повноваження за колом осіб спеціальним законом не визначено.

В розумінні логічного застосування правових норм, щодо яких законодавець на момент вчинення правопорушення ще не вніс відповідних змін, які відповідали б суспільним інтересам та певним обставинам (подолання часової прогалини у законодавстві) суд вважає належним не обмежуватись категорією «водій військового транспортного засобу» та застосовувати під час розгляду цієї справи цю категорію в значенні «водій військового транспортного засобу, який виконує бойове завдання або службовий обов`язок з використанням цивільного автомобіля».

В такому разі водій має підтвердити зазначене відповідними документами. Навіть і тоді, зазначене не обумовлює не виконанням водієм військового транспортного засобу вимог, передбачених ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» щодо виконання законних вимог поліцейського.

Як вбачається з матеріалів провадження та відеозапису, 10 червня 2025 року водій ОСОБА_1 в м.Харкові, бульвар Гончарівський, 12, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mitsubishi L200, з НОМЕР_3 ,в стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком №1358 від 16 липня 2025 року віл лікаря нарколога.

Разом з цим, будь-яких повідомлень про те, що ОСОБА_1 виконує відповідне завдання працівникам поліції він не висловлював. Навпаки, згідно відеозапису події, зазначав, що їде з відпустки.

За таких обставин, посилання апелянта на те, що оскільки ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, то огляд на стан сп`яніння мав бути проведений виключно посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, є суб`єктивним та необґрунтованим.

Поряд із цим, у пункті 1 ч.1 ст.255 КпАП України зазначено, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції (ст.130 КпАП України), у зв`язку з чим працівниками поліції правомірно складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Порядок, передбачений ч.2 ст.266 КУпАП визначає процедуру огляду водіїв, в той же час положення ст.266-1 КпАП України передбачають порядок огляду військовослужбовців. При цьому статус водія є спеціальною нормою для військовослужбовців і тому при проведенні огляду військовослужбовця водія таку процедуру проводить поліція, у випадку проведення огляду військовослужбовця пішохода такий огляд проводить військова служба правопорядку.

Отже, під час процедури огляду на стан сп`яніння водія представники військової служби правопорядку не повинні залучатись, у зв`язку з чим, доводи сторони захисту з цього приводу є безпідставними.

Щодо твердження захисника Курячого А.М. про зупинку транспортного засобу працівниками поліції не за порушення Правил дорожнього руху, а під час комендантської години, то апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Поліцейський, згідно з п.п.2, 3 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію», має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю.

У пункті 5 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. №1456, право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і діє на даний час.

Згідно з п. 5 та 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: - запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування; - перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що працівники поліції здійснили зупинку транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 о 02 годині 27 хвилин 10 червня 2025 року, тобто у період дії комендантської години, тому суд апеляційної інстанції вважає, що працівники поліції діяли в межах повноважень та у спосіб, встановлений Законом України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з дотриманням вимог «Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану», порушень працівниками поліції вимог чинного законодавства не встановлено, а тому доводи апеляційної скарги щодо незаконності зупинки транспортного засобу є безпідставними.

Посилання апелянта на те, що наркотичних засобів він не вживав, а приймав ліки за призначенням лікаря невропатолога, а саме «Праксис» та «Барбовал», апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до інструкції «Праксис», яка є у загальному доступі, зазначено, що в індивідуальних випадках деякі побічні реакції з боку центральної нервової системи (ЦНС) можуть впливати на здатність керувати автотранспортом або працювати зі складними механізмами.

У висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №1358 від 16 червня 2025 року зазначено, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння (барбітурати).

Відповідно до відкритих інтернет-джерел, барбітурати це гіпноседативні препарати, які часто називають снодійними. Барбітурати пригнічують центральну нервову систему і тому застосовуються в медицині як заспокійливі та снодійні, протисудомні лікувальні препарати, а деякі, в основному, як допоміжні лікувальні препарати при загальній анестезії.

Згідно інструкції до лікарського засобу «Барбовал», що також є у загальному доступі, зазначений препарат відноситься до снодійних та седативних препаратів, комбіновані препарати барбітуратів. Цей лікарський засіб може спричиняти сонливість та запаморочення, тому в період лікування пацієнтам не рекомендується працювати з небезпечними механізмами та керувати транспортними засобами.

Отже, за результатом проведення лабораторних досліджень біологічних зразків, наданих ОСОБА_1 , підтверджено наявність у організмі барбітуратів, що свідчить про факт перебування останнього у стані наркотичного сп`яніння.

Поряд із цим, висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №1358 від 16 червня 2025 року з підстав його неповноти або неправильності стороною захисту не оскаржено, як і не оскаржено дій працівників медичного закладу, не містять їх і матеріали справи.

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 не знав, що ліки, які він приймав за призначенням лікаря, не слід приймати, якщо необхідно керувати транспортним засобом, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки незнання законів не звільняє особу від відповідальності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги сторони захисту в цій частині належить вважати суб`єктивними та розцінювати їх, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Що стосується доводів сторони захисту щодо не позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом, оскільки він є діючим військовослужбовцем, а право керування йому потрібно для виконання службових та бойових задач, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Разом з цим, за змістом ч.1 ст.130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Із аналізу вищевказаної норми закону вбачається, що санкція ч. 1 ст.130 КУпАП не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу поєднаного із позбавлення права керування транспортними засобами.

Разом з тим, приписами абзацу 3 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 встановлено, що позбавлення права керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого зокрема ст. 130 КУпАП, можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення.

Будь якої можливості накладення більш м`якого стягнення за такі правопорушення цей Кодекс не надає, а загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст.33 КУпАП, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення виключно у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Отже, у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч.1 ст.130 КУпАП, ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

З огляду на положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху.

Тяжкість стягнення обумовлена саме високим ступенем суспільної шкоди, яка завдається такими діяннями.

Суд не вправі, при визнанні особи винуватою за ч. 1ст. 130 КУпАП, призначити інше покарання, ніж передбачене санкцією, або ж перейти до іншого виду стягнення чи звільнити від стягнення, оскільки Законом України встановлена пряма заборона застосування пом`якшення стягнення чи звільнення від стягнення.

Позитивні відомості стосовно ОСОБА_1 , який є учасником бойових дій, діючим військовослужбовцем, нагороджений Подякою Державної прикордонної служби України та грамотою за вірність присязі, мужність та героїзм, не можуть слугувати підставами для задоволення апеляційних вимог з урахуванням встановленої законодавцем безальтернативної санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, не лише відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, вимогам ст.ст.33, 34 щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.

Законодавець не передбачає можливості призначення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Отже, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 А Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 А Правил дорожнього руху та вірно притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставною.

У зв`язку з викладеним, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника Курячого А.М. про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Новобаварського районного м. Харкова від 11 липня2025 року задовольнити, поновивши йому цей строк.

Апеляційну скаргу захисника Курячого А.М. залишити без задоволення.

Постанову судді Новобаварського районного м. Харкова від 11 липня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков