Справа № 755/6874/25 Гол. в суді першої інст. - Сазонова М.Г.
Провадження № 33/824/4090/2025 Суддя-доповідач - Полосенко В.С.
Категорія: ст.172-6 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2025року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Полосенко В.С.

за участю:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника - Вітер В.М.,

прокурора - Ониськів А.М.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу протидії нелегальній міграції, забезпечення видворення та реадмісії управління організації запобігання нелегальній міграції України ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, будучи державним службовцем категорії «В», являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 1 ст. 45 розділу VII «Фінансовий контроль» та п. 2-7 розділу ХІІІ Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, 05.02.2024 року, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу протидії нелегальній міграції, забезпечення видворення та реадмісії управління організації запобігання нелегальній міграції України ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, будучи державним службовцем категорії «В», являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 та п. 2-7 розділу ХІІІ Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, 05.02.2024 року, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням судді І-ї інстанції, захисник Вітер В.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Обгрунтовуючи свої вимоги захисник зазначає, що Дніпровським районним судом м. Києва розглянуто дану справу з порушенням правил підстудності, оскільки на момент подання щорічної декларації за 2021, 2022 роки, а саме 05.02.2024 року місце роботи ОСОБА_1 розташоване за адресою: м. Київ, вул. Ольгинська, 3-А, що у Печерському районі м. Києва. Також вказує, що судом не надано належної оцінки відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 умислу.

Зазначає, що на момент розгляду справи судом першої інстанції закінчилися строки давності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, визначені ст. 38 КУпАП, оскільки факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення було виявлено 23 грудня 2024 року, коли НАЗК склало висновок № 47-07/98131-24 від 23.12.2024, яким встановлено, що ОСОБА_1 несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника на підтримку вимог і доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

За змістом ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративні правопорушення має бути забезпечено всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів, долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доводи апеляційної скарги захисника про необгрунтованість та незаконність постанови суду першої інстанції в частині визнання винуватим ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну службу» посада головного спеціаліста відділу протидії нелегальній міграції, забезпечення видворення та реадмісії управління організації запобігання нелегальній міграції Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області відноситься до категорії «В» посад державної служби.

Частиною 5 статті 32 Закону України «Про державну службу» визначено, що на державних службовців поширюються обмеження, передбачені Законом України «Про запобігання корупції».

Згідно з підпунктом «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» державні службовці є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Абзацом 4 ч. 2-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» установлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» здійснення заходів фінансового контролю, передбачених розділом VII цього Закону (зокрема подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), відновлюється у повному обсязі та здійснюється у порядку та строки, визначені цим Законом (у тому числі з урахуванням особливостей, встановлених частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону).

Абзацом 1 ч. 2-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» установлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені у частинах сьомій - чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.

Згідно ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відповідальність настає за неподання або несвоєчасне подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, передбаченої Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Так, судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що ОСОБА_1 обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу протидії нелегальній міграції, забезпечення видворення та реадмісії управління організації запобігання нелегальній міграції України ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, будучи державним службовцем категорії «В», являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 1 ст. 45 розділу VII «Фінансовий контроль» та п. 2-7 розділу ХІІІ Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, 05.02.2024 року, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік, а також несвоєчасно, без поважних причин, 05.02.2024 року, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік, чим порушив вимоги Закону України «Про запобігання корупції», який визначає засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, щодо системи об`єктивного фінансового контролю за майновим станом публічних службовців, тобто вчинене протиправне, винне діяння за яке законом передбачено адміністративну відповідальність.

Доводи захисника про відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення даного правопорушення є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 при подачі декларації проставив відмітку про те, що ознайомлений з правилами подачі такої декларації, а отже діяв усвідомлено, умисно.

Посилання захисника на порушення судом першої інстанції правил підсудності не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки, місцевим судом на підставі наданих матеріалів справи обгрнутовано встановлено, що місцем вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є його офіційне місце роботи - Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, що зареєстроване за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, буд. № 4-А, тобто в межах територіальної юрисдикції Дніпровського районного суду м. Києва.

Переконливих доводів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, захисником в апеляційній скарзі не наведено та в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції у частині вирішення питання про дотримання строку накладення адміністративного стягнення з таких підстав.

Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією» від 25.05.1998 року для своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи судам необхідно звертати увагу на роз`яснення в кожній справі таких питань, зокрема чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

Згідно положень ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

При цьому, для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язане з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення.

Моментом виявлення порушення, пов`язаного з корупцією є момент отримання інформації про таке порушення уповноваженими (особою чи органом державної влади). При цьому складання адміністративного протоколу про вчинення порушення, пов`язаного з корупцією є лише окремою процесуальною дією, вчиненою на підставі виявленого факту порушення, пов`язаного з корупцією (факт виявлення порушення це окрема подія, яка завжди передує складанню протоколу про вчинення порушення). Факт виявлення порушення - це окрема подія, яка завжди передує складанню протоколу про вчинення порушення, тобто моментом виявлення порушення, пов`язаного з корупцією є момент отримання інформації про таке порушення уповноваженими (особою чи органом державної влади). Складання адміністративного протоколу про вчинення порушення, пов`язаного з корупцією є окремою процесуальною дією. Сам протокол фактично є суб`єктивний виклад свого бачення уповноваженою особою та фіксація обставин певної події на основі наявних доказів.

Тобто, якщо до Національного агентства з питань запобігання корупції, Національної поліції від викривача, надійшло повідомлення про вчинення особою порушення, пов`язаного з корупцією, - то моментом виявлення порушення є час надходження цього повідомлення до відповідного уповноваженого органу, а якщо ідентичні повідомлення надійшли до різних органів, чи посадових осіб, уповноважених складати такі протоколи, - моментом виявлення вважається перше (за часом отримання) надходження такого повідомлення до уповноваженого (органу чи особи)

Будь-якого продовження перебігу строків накладення адміністративних стягнень законом не передбачено, тому в разі їх закінчення провадження у справі закривається.

Як вбачається з протоколів про адміністративні правопорушення № 47 та 48 від 23 квітня 2025 року, 05 лютого 2024 року ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, передбачені частиною першою статті 172-6 КУпАП.

В той же час, факт несвоєчасного подання декларацій ОСОБА_1 , було виявлено Національним агенством з питань запобігання корупції 23 грудня 2024 року, коли уповноважена особа Національного агентства направила до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України матеріали перевірки для вжиття заходів, в тому числі складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з оскаржуваної постанови суду першої інстанції, провадження щодо ОСОБА_1 із прийняттям зазначеної постанови та накладення на нього адміністративного стягнення розглянуто 07 липня 2025 року, тобто після спливу шестимісячного строку з дня виявлення адміністративних правопорушень.

З огляду на викладене та приписи ч. 4 ст. 38 КУпАП, апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції про можливість накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення зазначених правопорушень, оскільки строк накладення адміністративного стягнення, визначений ч. 4 ст. 38 КУпАП, сплив.

Апеляційний суд під час розгляду зазначеної справи також враховує практику Європейського Суду з прав людини (п. 137 рішення від 09.01.2013 у справі «Волков проти України» (заява №21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22.10.1996 у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbingsand Others v. The United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

З урахуванням викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про те, що судом першої інстанції був залишений поза увагою той факт, що на момент розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 172-6 КУпАП спливли строки накладення адміністративного стягнення, встановлені ст. 38 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії, що унеможливлює здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. 38, 247, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ч. 3 ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточноюта оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Полосенко