26.08.2025 Справа № 331/3449/25 Провадження № 3/331/1261/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Олександрівського районного суду міста Запоріжжя Стратій Є.В.,

розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з УПП в Запорізькій області ДПП, про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина

України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

08 червня 2025 року, о 12 год. 15 хв. у м.Запоріжжі, по вул.Залізнична,буд.54, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на тварину (собака), внаслідок чого тварина отримала тілесні ушкодження, чим завдано матеріальних збитків, чим порушив п.10.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 свою провину не визнав, пояснив, що він не бачив собаку, під час руху не відчув наїзд, оклики свідків також не чув, а тому поїхав у справах, між ним та сусідками склались неприязні стосунки.

До протоколу про адміністративне правопорушення додані: схема місця ДТП від 08.06.2025 року, пояснення учасників події, Висновок №4035 від 08.06.2025 р. про те, що водій ОСОБА_1 не перебував у стані сп`яніння, фото таблиця з зображенням собаки та автомобіля «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_1 .

Дослідивши зібрані та додані до протоколу про адміністративне правопорушення докази, суддя дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, одним із завдань провадження у адміністративних справах є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст. 247 і 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, звертаючи особливу увагу на з`ясування таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого Кодексу України про адміністративні правопорушення; чи є особа винною у його вчиненні; чи належить вона до суб`єктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст.38 Кодексу України про адміністративні правопорушення; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Диспозицією статті 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад). Оскільки, зазначене правопорушення спричинило пошкодження іншого майна, об`єктом правопорушення є суспільні відносини у сфері власності, а об`єктивна сторона має бути доповнена вказівкою на настання наслідків у вигляді майнової шкоди та кому саме.

Дорожньо-транспортна пригода - це подія, що сталася під час руху дорожнього транспортного засобу, внаслідок якої загинули або зазнали травм люди чи заподіяна шкода майну.

Зі змісту ч.1 ст.190, ч.1 ст.180, ч.1 ст.179 ЦК України вбачається, що майном як особливим об`єктом вважаються, зокрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Отже, аналізуючи вказані вимоги закону, можливо дійти висновку, що собака є майном, оскільки щодо неї виникають цивільні права та обов`язки.

В протоколі про адміністративне правопорушення співробітниками поліції не зазначено, кому та в якому розмірі завдано «матеріальних збитків», не зазначено власника «іншого майна». Доданою фототаблицею не підтверджений факт пошкодження майна, а саме, спричинення собаці тілесних ушкоджень.

З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що про наїзд автомобіля під керуванням водія ОСОБА_1 на собаку їй відомо зі слів сусідки ОСОБА_3 , після наїзду на собаку тварина отримала тілесні ушкодження, її возили до ветклініки, зробили операцію, на теперішній час собака потребує подальшої реабілітації. Собака є дворовою, але вона опікується твариною, забрала до себе додому та несе матеріальні витрати на утримання собаки.

З пояснень ОСОБА_3 вбачається, що 08.06.2025 р. о 12 год. 15 хв. водій ОСОБА_1 скоїв наїзд на собаку, яка лежала на придворовій ділянці, та поїхав з місця події, не надавши допомогу тварині. При цьому, свідок зазначила, що вона особисто не бачила момент наїзду, а почула голос свого чоловіка, що на собаку скоєний наїзд. Собака є дворовою, але нею постійно опікується ОСОБА_2 , собака отримала тяжкі тілесні ушкодження, її возили до лікарні.

Отже, жоден із опитаних працівниками поліції свідків не зазначає про належність цієї тварини певній особі, не підтверджений будь-якими доказами факт спричинення майнової шкоди та її розмір.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно з ч. 2 ст. 62 Основного Закону, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, згідно з якою «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно з вказаною правовою позицією ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного та неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.

Враховуючи, що провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється посадовою особою в рамках пред`явленого обвинувачення, в даному випадку в межах фактичних обставин, викладених у відповідному протоколі, а також виходячи з матеріалів наданих для розгляду, які були попередньо зібрані та належним чином процесуально закріплені уповноваженою на те посадовою особою, суд позбавлений можливості самостійно усунути недоліки, що виникли у зв`язку з відсутністю відповідних матеріалів адміністративної справи, оскільки до повноважень суду не входить збирання доказів, їх вилучення або долучення іншим чином з інших матеріалів справ про адміністративні правопорушення, при цьому перекладання на себе повноважень посадової особи уповноваженої на складання протоколу про адміністративне правопорушення, в противному випадку, призведе до порушення судом принципу рівності сторін процесу.

У справі «Карелін проти Росії» є недопустимим з боку суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, уточнення у судовому засіданні фабули правопорушення, усунення розбіжностей та неточностей, що мали місце у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки такі дії є порушенням ч. 1 ст. 6 «Про захист прав людини і основоположних свобод», тобто порушено принцип рівності сторін і змагальності судового процесу. За таких умов, особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

У своєму рішенні Європейський суд з прав людини у справі «Шмауцер проти Австрії» вказав, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Окрім цього, в своєму рішенні Європейський суд з прав людини у справі «Маліге проти Франції» вказав, що «позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи виклад особою, яка склала протокол, обставин адміністративного правопорушення, суддя вважає, що цей виклад є не конкретним, таким що не відповідає диспозиції статті 124 КУпАП.

За таких обставин суддя вважає, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а тому вважає за необхідне провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.8, ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про

захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 38, 124, 245, 247, 251, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в зв`язку з закінченням строку притягнення особи до адміністративної відповідальності, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена учасниками процесу до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі через Олександрівський районний суд міста Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення, а також прокурором у порядку, передбаченому частиною 5 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Є.В. Стратій