Справа № 755/1907/25 Суддя в І-й інстанції Федосєєв С.В.
Провадження № 33/824/2867/2025 Суддя в II-й інстанції Ігнатюк О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ігнатюка О.В., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 10 квітня 2025 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 квітня 2025 року на

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1рік;

провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 1224 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим, із накладенням стягнення за те, що він, 18 січня 2025 року о 04 годині в місті Києві по вул. Азербайжанська, керуючи автомобілем марки «MAN», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, в порушення вимог п.10.9 ПДР України не впевнився в безпечності свого маневру та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб марки «MAN», номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Із мотивувальної частини постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 10.04.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, за яке на нього накладення адміністративне стягнення. Проте, при формулюванні сутності вчинених ОСОБА_1 адміністративних правопорушень судом викладена сутність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП яке проявилось у тому, що він, 18 січня 2025 року, о 09 годині 00 хвилин, після дорожньо-транспортної пригоди за його участю в порушення п.2.10 «є» ПДР України вживав алкогольні напої, до проведення огляду на стан сп`яніння уповноваженою особою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 указано на незаконність постанови суду в частині притягнення його до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП. Послався на те, що не дивлячись на певні неточності та не узгодженості протоколу про адміністративне правопорушення щодо правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зокрема в частині місця та час вчинення цього адміністративного правопорушення, ним повністю визнається вина у його вчиненні.

Щодо рішення суду в частині притягнення його до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, то апелянт послався на те, протокол був складений за ч.4 ст. 130 КУпАП, а суд здійснив перекваліфікацію його дій на ч.1 ст. 130 КУпАП без належних на те правових підстав. Послався на те, що матеріали справи не містять доказів того, що станом на час вчинення ДТП він перебував у стані алкогольного сп`яніння, такий стан у порядку передбаченому відповідними нормативними документами не встановлювався. Просив скасувати постанову в частині притягнення його до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі у цій частині закрити із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив доводи цієї скарги та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Рішення місцевого суду в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 124 КУпАП не оскаржувалось, а тому у цій частині постанова Дніпровського районного суду міста Києва від 10.04.2025 року щодо ОСОБА_1 апеляційним судом не перевірялась.

Щодо постанови в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, то висновки місцевого суду у цій частині не ґрунтуються як на матеріалах справи, так і на вимогах нормативних документів, які регламентують порядок виявлення та фіксації у водіїв стану сп`яніння певного виду. Так, підстави, умови та порядок виявлення у водіїв стану сп`яніння та проведення огляду з метою встановлення стану сп`яніння, у тому числі і алкогольного регламентують наступні нормативні документи: ст. 266 КУпАП, «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду», затверджений постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (в подальшому - Порядок 1103) та «Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджена наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (в подальшому - Інструкція 1452/735). Аналіз указаних нормативних документів дає підстави стверджувати про те, що стан алкогольного сп`яніння із концентрацією алкоголю в крові, яка є підставою для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлюється виключно за результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, який проводиться наступними способами: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів або лікарем закладу охорони здоровця (у передбачених наведеними нормативними документами випадках - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту). Між тим, із матеріалів справи вбачається те, що стан алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 одним із зазначених вище способів безпосередньо після зупинки транспортного засобів чи безпосередньо після виявлення керування ним транспортним засобом не встановлювався, що не дає підстав стверджувати про перебування його у такому стані на момент вчинення ДТП. Посилання водія ОСОБА_2 - іншого учасника ДТП на факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння за своїм змістом є припущенням про перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, не підміняє результатів, які встановлюються внаслідок проведеного в порядку, передбаченому зазначеними вище нормативними документами огляду на стан сп`яніння і не може бути визнане доказом у даній справі в частині доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Суд звертає увагу на те, що після ДТП між водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулася домовленість про не повідомлення орган поліції про ДТП внаслідок якої були пошкоджені транспортні засоби, що, відповідно до п.2.11 ПДР України можливо лише у випадку коли водії - учасники ДТП не перебувають у стані сп`яніння. Матеріали справи не містять даних, які би підтверджували факт вживання ОСОБА_1 спиртних напоїв безпосередньо перед керуванням ним транспортним засобом або у ході такого керування, що могло би давати підстави для ствердження про керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Наведене дає підстави стверджувати про те, що у ході провадження у даній справі не здобуто доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим висновки місцевого суду у цій частині не можливо визнати такими, які відповідають вимогам закону і є обґрунтованими.

Апеляційним судом звертається увага на те, що протокол стосовно ОСОБА_1 був складений за ч.4 ст. 130 КУпАП, зокрема за те, що він, будучи причетним до ДТП, вжив алкогольні напої до приїзду працівників поліції. Здійснивши перекваліфікації дій ОСОБА_1 із ч.4 ст. 130 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП місцевий суд не звернув увагу на те, що об`єктивні сторони цих адміністративних правопорушень істотно відрізняються між собою у зв`язку із чим при розгляді справ про такі правопорушення обставини, які підлягають доказуванню відрізняються між собою. Перекваліфікація дій ОСОБА_1 на ч.1 ст. 130 КУпАП без фактичного висунення йому обвинувачення за цією статтею та без надання можливості ОСОБА_1 здійснювати свій захист за цією статтею указує на істотне порушення вимог процесуального закону, у тому числі і права на захист, що в свою чергу дає підстави стверджувати про незаконність ухваленого місцевим судом рішення в частині визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 130 КУпАП, то суд звертає увагу на те, що відповідальність за цією статтею настає у випадку вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду. Аналіз указаної правової норми дає підстави стверджувати про те, що притягненню особи до відповідальності за ч.4 ст. 130 КУпАП повинен передувати виклик поліцейських після факту ДТП, до якого причетна ця особа. Відповідно до п.2.11 ПДР України, після ДТП в результаті якої відбулося зіткнення двох забезпечених транспортних засобів, за умови заподіяння шкоди майну виключно у вигляді пошкодження (знищення) транспортного засобу, не заподіяння шкоди життю та здоров`ю фізичних осіб (що мало місце внаслідок ДТП, яка сталася 18 січня 2025 року о 04 годині в місті Києві по вул. Азербайжанська між автомобілями «MAN», номерний знак НОМЕР_1 та «MAN» номерний знак НОМЕР_2 ), відсутності у водіїв обох транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, впливу лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції, а також за умови досягнення згоди таких водіїв щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, водії учасники ДТП мають право не залучати відповідні підрозділи Національної поліції.

Як вбачається із матеріалів справи, у тому числі і з пояснень водія ОСОБА_2 - іншого учасника ДТП, після ДТП між водіями відбулася домовленість про добровільне відшкодування завданої шкоди у зв`язку із чим уповноважений орган Національної поліції не повідомлявся про указану ДТП. Поліцейські були викликані водієм ОСОБА_2 через тривалий час після ДТП (близько 5 годин), коли у ОСОБА_2 виник сумнів про відшкодування йому шкоди ОСОБА_1 . Факт досягнення між водіями ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 домовленості про не повідомлення органу поліції про ДТП, яка мала місце 18.01.2025 року є непрямим підтвердженням того, що станом на час ДТП ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки наявність такого стану у одного із водіїв є перешкодою для вчинення таких дій. Наведене дає підстави стверджувати про те, що вживання ОСОБА_1 алкоголю після ДТП за умови коли поліцейські на місце ДТП не викликались не утворює в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП.

Наведене дає підстави стверджувати про незаконність та необґрунтованість рішення місцевого суду в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому постанова Дніпровського районного суду міста Києва від 10.04.2025 року щодо ОСОБА_1 у цій частині підлягає скасуванню.

Оскільки у діях ОСОБА_1 не встановлено складу як адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, так і адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП, провадження у справі у цій частині підлягає закриттю у зв`язку із відсутність у діях останнього складу цих адміністративних правопорушень, тобто із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 10 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 в частині притягнення його до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю у його діях складу цих адміністративних правопорушень, тобто із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Визнати те, що на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Ігнатюк О.В.