Справа № 161/5390/25
Провадження № 3/161/1970/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2025 року м. Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Смокович М.В., за участі: прокурорів Бурка О.М., Назарука О.Ю., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Михайловина Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного спеціаліста сектору державного нагляду за охороною праці Департаменту управління майном Національної поліції України, несвоєчасно (19.06.2024 року), без поважним причин, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме щорічну декларацію (після звільнення) за 2021 рік, хоча згідно п. 2-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язаний був подати її не пізніше 31.01.2024 року, чим порушив вимоги абзацу 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

16.06.2025 року, через систему «Електронний суд», від захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Михайловина Д.В. надійшло клопотання, у якому останній, не заперечуючи вину свого підзахисного, просив провадження у даній справі відносно його підзахисного закрити, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування клопотання зазначає, що стороною обвинувачення невірно визначено дату, з якої треба починати відраховувати строки накладення адміністративного стягнення. Зазначає, що строки потрібно рахувати не з дати складання протоколу про адміністративне правопорушення (14.03.2025 року), а з дати виявлення правопорушення 12.02.2024 року.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Зазначив, що стороною захисту невірно тлумачиться законодавство, так як адміністративне правопорушення, яке вчинене ОСОБА_1 є триваючим правопорушенням та строк накладення адміністративного стягнення слід відраховувати з дати складання протоколу про адміністративне правопорушення, так як саме тоді було зібрано усі докази, необхідні для встановлення складу адміністративного правопорушення. Просив призначити ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

Крім того, 03.07.2025 року, до матеріалів справи долучено письмову позицію прокурора ОСОБА_2 з приводу інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому правопорушенні не визнав, зазначивши, що жодних корупційних дій він не вчиняв, хоча і визнав, що дійсно щорічну декларацію після звільнення він подав не вчасно. Будь-яких поважних причин, які б могли свідчити, що щорічна декларація після звільнення не могла бути подана ним своєчасно ОСОБА_1 не назвав. Крім цього зазначив, що наказ про його звільнення він отримав поштою, жодних розписок про те, що він ознайомлений з вимогами п. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», після останнього свого звільнення, 15.11.2021 року, він не підписував.

В судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Михайловин Д.В. підтримав позицію свого підзахисного та позицію, яка визначена ним у клопотанні про закриття провадження у справі. Крім того зазначив, що перебіг строку накладення адміністративного стягнення розпочався не 12.02.2024 року, як це зазначено у клопотанні про закриття провадження, а 12.12.2024 року, коли і було виявлено органом, який уповноважений на складання протоколу, що його підзахисний ОСОБА_1 вчинив дане адміністративне правопорушення.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що ним дійсно складався протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Крім цього пояснив, що матеріали, які підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 даного адміністративного правопорушення надійшли до нього 30.12.2024 року, однак сам протокол про адміністративне правопорушення був складений лише 14.03.2025 року, вже після відібрання у особи пояснень щодо наявності або відсутності поважності причин неподання щорічної декларації після звільнення, так як тривалий час він не міг з`ясувати його місцеперебування. 16.01.2025 року на мобільний телефон ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) ним було здійснено телефонний дзвінок задля його виклику до Волинського управління ДВБ НП України для надання пояснень по даному адміністративному правопорушенню, однак ОСОБА_1 категорично відмовився з`являтися. В подальшому, ним особисто, разом з іншими оперуповноваженими, неодноразово здійснювалися виїзди за відомим місцем проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), однак застати його вдома не виявилось за можливе. І лише 14.03.2025 року йому вдалося відібрати у ОСОБА_1 пояснення, після чого і був складений протокол про адміністративне правопорушення.

Вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника, з`ясувавши думку прокурора, дослідивши письмові докази по справі, допитавши свідка, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в положеннях ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Суть корупційного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суд вважає, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 35-2025 від 14.03.2025 року, складеним відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП; повідомленням Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України № СЕД-30223-2024 від 12.12.2024 року; повідомленням Управління проведення спеціальних перевірок та контролю за своєчасністю подання декларацій НАЗК № 47-07/93175-24 від 05.12.2024 року; повідомленням НАЗК про факт неподання чи несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування № 47366/0/05-24 від 17.04.2024 року; наказом Національно поліції України № 359 о/с від 25.04.2018 року, яким ОСОБА_1 було призначено головним спеціалістом відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Полтавській області) з випробувальним терміном; наказом Національної поліції України № 601 о/с від 02.07.2018 року, яким ОСОБА_1 було призначено головним спеціалістом відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Полтавській області) Управління забезпечення прав людини; наказом Національної поліції України № 170 о/с від 11.02.2020 року, яким ОСОБА_1 було звільнено з посади головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Полтавській області) Управління забезпечення прав людини; наказом Національної поліції України № 1058 о/с від 22.09.2020 року, яким ОСОБА_1 , на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 року у справі 140/4379/20, було поновлено на посаді головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Полтавській області) Управління забезпечення прав людини; наказом Національної поліції України № 1349 о/с від 01.12.2020 року, яким ОСОБА_1 було переведено на посаду головного спеціаліста сектору державного нагляду за охороною праці Департаменту управління майном; наказом Національної поліції України № 1592 о/с від 15.11.2021 року, яким ОСОБА_1 було звільнено з посади головного спеціаліста сектору державного нагляду за охороною праці Департаменту управління майном; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 14.03.2025 року, де ОСОБА_1 від будь-яких пояснень, згідно зі ст. 63 Конституції України, відмовився; попередженням про встановлені Законами України «Про державну службу», «Про запобігання корупції» обмеження під час прийняття на державну службу та її проходження, яке 19.04.2018 року підписане ОСОБА_1 ; рекомендаціями для поліцейських, державних службовців та працівників поліції, які є суб`єктами декларування про дотримання окремих обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції» при звільненні зі служби/роботи, які 18.02.2020 року підписані ОСОБА_1 ; розпискою, яка 18.02.2020 року підписана ОСОБА_1 , відповідно до якої останньому доведено вимоги п. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції»; реєстром послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 ; наказом Волинського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України № 10 від 15.04.2024 року, яким, окрім іншого, було уповноважено ОСОБА_3 на складання протоколів про адміністративні правопорушення за фактами вчинення поліцейськими, державними службовцями та іншими працівниками поліції адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією; іншими матеріалами справи, показами свідка ОСОБА_3 , який надав пояснення з приводу тривалості відібрання пояснень у ОСОБА_1 , а також частково наданими поясненнями ОСОБА_1 , які останній надав безпосередньо в судовому засіданні, а саме не заперечення останнім несвоєчасності подання декларації.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів досліджені судом докази, які надані органом, що склав протокол про адміністративне правопорушення, у суду не має.

Згідно примітки до ст. 172-6 КУпАП суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», державні службовці є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Внесеними змінами до ЗУ «Про запобігання корупції» на час дії воєнного стану встановлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31.01.2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені у ч. ч. 7, 14 ст. 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені ч. ч. 7, 14 ст. 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.

Відповідно до вимог ст. 47 ЗУ «Про запобігання корупції», подані декларації включаються до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що формується та ведеться Національним агентством у визначеному ним порядку.

Національне агентство забезпечує відкритий цілодобовий доступ до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Доступ до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному веб-сайті Національного агентства надається шляхом можливості перегляду, копіювання та роздрукування інформації, а також у вигляді набору даних (електронного документа), організованого у форматі, що дозволяє його автоматизоване оброблення електронними засобами (машинозчитування) з метою повторного використання.

Внесення законодавчих змін щодо строку подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік не встановлював для ОСОБА_1 будь-якого додаткового обов`язку крім того, який існував у нього при звільненні із посади головного спеціаліста.

Отже, ОСОБА_1 , як державний службовець, на якого поширюється дія пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», зобов`язаний був у строк до 31.01.2024 року (включно) подати на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції електронну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування («щорічна декларація (після звільнення) за 2021 рік»).

Відсутність в діях ОСОБА_1 умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, для наявності складу даного правопорушення юридичного значення не має, оскільки з об`єктивної сторони вказане правопорушення має формальний склад, тобто законодавець встановив відповідальність спеціального суб`єкта безпосередньо за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, незалежно від наявності у особи такого умислу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Щодо заперечень сторони захисту з приводу невірного визначення стороною обвинувачення дати, з якої треба починати відраховувати строки накладення адміністративного стягнення, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП адміністративна відповідальність настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особою, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Таким чином, на переконання суду, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є сформованим, коли буде з`ясовано, що: 1) декларація особою, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування подана несвоєчасно; 2) відсутні поважні причини такого несвоєчасного подання.

Як вбачається з матеріалів даної справи, ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (щорічну декларацію (після звільнення) за 2021 рік) 19.06.2024 року, тоді як граничний термін такого подання 31.01.2024 року, однак остаточно склад адміністративного правопорушення було сформовано 14.03.2025 року коли у ОСОБА_1 було відібрано пояснення особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення та саме тоді було з`ясовано відсутність у останнього поважних причин несвоєчасного подання декларації, а тому саме з цього часу слід відраховувати піврічний термін для накладення адміністративного стягнення.

З підстав зазначених вище, суд не бере до уваги й твердження сторони обвинувачення з приводу того, що строк накладення адміністративного стягнення слід відраховувати з моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення, так як саме по собі складання протоколу про адміністративне правопорушення не є його виявленням, а є лише процесуальною дією, якою фіксується усі обставини вчинення особою адміністративного правопорушення, в тому числі, коли воно було вчинено та виявлено.

Щодо клопотання сторони захисту про визнання недопустимим доказом пояснення ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Так, дійсно ОСОБА_3 є особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , однак, на переконання суду, це не може бути єдиною підставою для визнання його пояснень недопустимим доказом та стороною захисту, в даному випадку, слід довести який саме особистий інтерес має ОСОБА_3 у розгляді даної справи та в чому полягає його необ`єктивність при наданні ним пояснень, чого зроблено не було.

Більш того, пояснення ОСОБА_3 є послідовними, не суперечать іншим доказам, які містяться в матеріалах справи. Крім цього, пояснення ОСОБА_3 підтверджуються й процесуальною поведінкою ОСОБА_1 під час розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, коли, через необґрунтовані клопотання останнього, відкладався розгляд справи, що розцінюється судом як намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Таким чином, клопотання сторони захисту про визнання недопустимим доказом пояснення ОСОБА_3 є необґрунтованим, а тому до уваги судом не приймається.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують правопорушення суддя не вбачає.

Вирішуючи питання притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , суд враховує обставини вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, а тому вважає можливим накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., тобто застосувати мінімальне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Дана міра адміністративного стягнення, на думку суду, буде необхідною і достатньою для попередження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від скоєння нових адміністративних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів в порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» з ОСОБА_4 слід також стягнути судовий збір у сумі 605,60 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 7, 40-1, 248, 249, 251, 268, 283-285 КУпАП, ЗУ «Про запобігання корупції», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі несплати штрафу протягом 15 днів в порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області М.В. Смокович