ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/4973/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2025 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Бондаренко М.С., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановила:

До Дарницького районного суду м. Києва 18 червня 2025 року надійшли протоколи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, що постановою судді від 21 серпня 2025 року об`єднані в одне провадження.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 04 червня 2025 року серії ЕПР1 № 350875, водій ОСОБА_1 04 червня 2025 року, о 10 год. 48 хв., у м. Києві, на Бориспільському шосе, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав закону вимогу працівника поліції прийняти право та зупинитись, продовжив рух, і в подальшому переслідувався на службовому автомобілі «Kia» та в подальшому не зупинявся на ввімкнені проблискуючі маячки, був зупинений шляхом блокування на вул. Вірменська, 6. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 04 червня 2025 року серії ЕПР1 № 350906, водій ОСОБА_1 04 червня 2025 року, о 10 год. 52 хв., у м. Києві, на вул. Вірменська керував транспортним засобом «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження огляду у встановленому законом порядку у лікаря нарколога водій ОСОБА_1 відмомився на бодікамеру поліцейського. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, заперечив повністю. Як пояснив, він був зупинений на блокпосту на Бориспільському шосе. Коли до нього підійшов працівник поліції, він поцікавився підставами розташування блокпосту, однак відповіді не отримав. Поліцейський почав вимагати у нього військово-облікові документи, проте він їх не надав, вважаючи такі вимоги безпідставними. Після цього поліцейський відійшов, і він вирішив, що питань до нього немає, як наслідок поїхав далі. Згодом, уже на вул. Вірменській, він побачив поліцейський автомобіль та одразу зупинився. За його словами, після цього працівник поліції поводився неадекватно, бив по автомобілю, висловлював погрози, через що він не хотів виходити з машини. Після складання протоколу за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП поліцейські заявили про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння. Він відмовився їхати з ними на огляд, оскільки поруч знаходився представник ТЦК, і попросив зачекати адвоката. Після прибуття адвоката, за його словами, вони виявили готовність їхати до медичного закладу для проходження огляду, однак отримали відмову від працівників поліції.

Адвокат Лотиш М.В. повністю підтримала доводи свого клієнта. Вона зазначила, що ОСОБА_1 не усвідомлював, що за ним рухався автомобіль патрульної поліції. Також, на її думку, працівники поліції не мали можливості встановити ознаки наркотичного сп`яніння через скло автомобіля. Вона також вказала, що від самого початку зупинки на її клієнта здійснювався психологічний вплив як з боку поліції, так і з боку працівника ТЦК, які невдовзі внесли його до бази розшуку осіб, які ухиляються від призову. Наголосила, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду у лікаря-нарколога, а лише наполягав на тому, щоб зробити це у присутності адвоката. Крім того, звернула увагу на те, що відеозапис події є неповним, оскільки між 11:40 та 12:00 робота бодікамери переривалася. У зв`язку з цим адвокат просила закрити провадження за обома протоколами.

Суддя, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його адвоката, дійшла таких висновків.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, в тому числі: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами тощо.

На підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, суду надано: протокол про адміністративне правопорушення від 04 червня 2025 року серії ЕПР1 № 250906 за ч. 1 ст. 130 КУпАП; протокол про адміністративне правопорушення від 04 червня 2025 року серії ЕПР1 № 350875 за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; водійське посвідчення ОСОБА_1 ; реєстраційна картка транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 ; DVD-R диск з бодікамери поліцейських.

Суддя, дотримуючись вимог ст. 252 КУпАП, оцінила докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, водночас керуючись законом і правосвідомістю.

Щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

У ч. 1 ст. 122-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

У п. 2.4 ПДР встановлюється, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил. У свою чергу у п. 8.9 ПДР зазначається, що вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: а) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки; б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; в) гучномовного пристрою; г) спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу. Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.

Отже, у разі подання працівниками поліції вимоги про зупинку транспортного засобу в один або декілька способів, що визначені у п. 8.9 ПДР, водій відповідного транспортного засобу зобов`язаний зупинитися у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.

Порушення вказаного юридичного обов`язку тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Під час судового розгляду судом встановлено, що до матеріалів справи долучено DVD-R диск, який поміщений у відповідний конверт.

Зазначені відеозаписи зроблені на нагрудну камеру працівників поліції, обставини та факти, зафіксовані на них, відповідають за часом, місцем та датою обставинам та фактам, про які зазначається у матеріалах справи.

Відеозапис із бодікамери № 473899 розпочинається вже з моменту переслідування автомобіля «Mercedes», державний номерний знак НОМЕР_1 , на 02 хв. 20 с. У цей момент працівник поліції вибіг із службового автомобіля та намагався відкрити двері «Mercedes», однак водій здійснив різкий маневр і ледь не зачепив правоохоронця.

З 03 хв. переслідування продовжується, при цьому поліцейські подають звукові сигнали із вимогою зупинитися.

На 03 хв. 30 с. автомобіль було зупинено.

Також з відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 не тільки не зупиняється на вимогу працівників поліції, але і неодноразово підвищує швидкість, намагаючись відірватися від службового автомобіля працівників поліції.

Отже, з дослідженого відеозапису судом встановлено, що ОСОБА_1 , однозначно знаючи та усвідомлюючи про надання йому вимоги працівниками поліції про зупинку транспортного засобу за допомогою спеціального звукового сигналу, проігнорував вказану вимогу, транспортний засіб не зупинив, чим порушив вимоги ПДР.

Вказаний відеозапис є належним, допустимим та достовірним доказом.

Доводи ОСОБА_1 про те, що його зупинка на блокпості була незаконною, суддя відхиляє як безпідставні.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на всій території держави запроваджено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє до сьогоднішнього дня.

При цьому в умовах воєнного стану органи Національної поліції України, Збройні Сили України та інші військові формування мають право встановлювати та здійснювати контроль на блокпостах, у тому числі перевіряти документи осіб, транспортні засоби та інші обставини, що мають значення для забезпечення безпеки.

Таким чином, наявність блокпосту на Бориспільському шосе зумовлена виключно цілями охорони громадської безпеки та оборони держави, а дії працівників поліції зі зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 відповідали вимогам закону.

За таких обставин, на підставі наведеного, суддя вважає, що докази, що містяться в матеріалах справи, належними і допустимим та такими, що доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, як невиконання водієм транспортного засобу вимоги працівника поліції про зупинку транспортного засобу.

Щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З метою встановлення факту перебування водія у стані алкогольного сп`яніння у п. 2.5 ПДР зазначається, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За порушення зазначених вимог ПДР ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу ст. 130 КУпАП вбачається, що об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення містить діяння, яке, зокрема, полягає у відмові від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан сп`яніння. На додаток до цього склад зазначеного адміністративного правопорушення передбачає наявність спеціального суб`єкта - особи, яка керує транспортним засобом, тобто, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння має бути зроблена особою, яка керує транспортним засобом.

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 6, 7 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, чинним законодавством передбачено конкретний порядок проведення огляду водія на стан сп`яніння, що у свою чергу передбачає конкретний алгоритм дій працівників поліції у разі встановлення наявності у водія транспортного засобу ознак сп`яніння.

Так, на долученому до матеріалів справи відеозаписі зафіксовано як на 28:00, після складання протоколу за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, працівники поліції виявили у водія ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, оскільки його поведінка була нетиповою. У зв`язку з цим поліцейські вирішили перевірити зіниці та повідомили про це водію. Він продовжував поводитися агресивно, не надавав документи.

На 29:15 йому запропонували проїхати до лікаря-нарколога, однак ОСОБА_2 уникав будь-якої відповіді. На противагу твердженням адвоката, він не просив зачекати адвоката, а просто ігнорував вимоги поліції.

На 30:30 знову всупереч доводам адвоката про нечіткі ознаки, водій нарешті відчинив вікно, заплющив очі, після чого поліцейські перевірили його зіниці. Водій продовжував сперечатися з приводу законності вимог працівників поліції, відмовлявся виходити з автомобіля, при цьому не наголошував на необхідності присутності адвоката.

На 32:20 йому вдруге роз`яснили обов`язок пройти огляд, проте водій лише наполягав на бажанні їхати самостійно. Йому повідомили, що він відсторонений від керування транспортним засобом.

На 33:30 він зазначив, що викличе адвоката лише після того, як побачив працівника ТЦК.

На 34:00 водій знову стверджував, що працівники поліції незаконно вимагали у нього документи.

На 34:50 йому роз`яснили наслідки відмови їхати до лікаря-нарколога та повідомили, що буде складено протокол.

На 42:00 ОСОБА_2 було вручено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На 42:40 він підтвердив, що не мав наміру їхати до лікаря-нарколога у супроводі працівників поліції.

На 43:30 відмовився отримати примірник протоколу.

На цьому обставини, що стосуються кваліфікації за ч. 1 ст. 130 КУпАП, завершуються з часовою позначкою 11:40.

Вже після завершення процедури, працівник поліції вимкнув бодікамеру.

Лише після цього о 12:02 з`явилася адвокат, яка почала стверджувати, що водій не відмовлявся від проходження огляду.

Надалі також відбулося обговорення питань щодо розшуку ТЦК, які не є предметом цього судового розгляду.

Порушень при провадженні справи про адміністративне правопорушення з боку працівників поліції при дослідженні матеріалів та перегляді відеозапису судом не встановлено.

Суддя критично оцінює доводи як самого ОСОБА_1 , так і його адвоката щодо нібито відсутності відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Із дослідженого відеозапису вбачається, що працівники поліції неодноразово, впродовж тривалого часу, пропонували водію пройти відповідний медичний огляд. Однак ОСОБА_1 систематично уникав надання чіткої відповіді, ігнорував законні вимоги, відмовлявся виходити з автомобіля, наполягав на неможливому варіанті їхати самостійно, а також прямо підтвердив, що не бажає їхати до лікаря-нарколога у супроводі поліцейських. Лише після складання протоколу через 20 хвилин та після прибуття адвоката, він почав висловлювати готовність пройти огляд, що не може розцінюватися як виконання законної вимоги у належний спосіб.

Щодо тверджень про відсутність ознак сп`яніння, то суддя зазначає, що у поліцейських було достатньо часу і можливостей для їх встановлення. Саме такі ознаки були виявлені та зафіксовані ними під час спілкування з водієм, що й стало підставою для пропозиції пройти медичний огляд.

Далі суддя зазначає, що дійсно, відеозапис із бодікамери містить перерву у фіксації у певний проміжок часу.

Водночас момент складання протоколів за ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП зафіксований безперервно, що дає змогу суду повною мірою перевірити обставини події. Подальші обговорення, які стосувалися питань взаємодії з ТЦК, виходять за межі предмета цього судового розгляду та не впливають на висновки суду щодо наявності чи відсутності складу адміністративних правопорушень. У зв`язку з цим клопотання адвоката про призначення експертизи відеозапису задоволенню не підлягає.

У цьому випадку ОСОБА_1 відмовився від виконання обов`язку пройти огляд у медичному закладі, що згідно із законом тягне за собою адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З урахуванням наведеного, суддя вважає, що у справі зібрано достатньо доказів, що доповнюють один одного, повними, безсумнівними та належними, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, та які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130, КУпАП, є всі підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 ст. 36 КУпАП, яка регулює порядок накладення адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень, передбачено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Втім, частиною 2 цієї статті встановлено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

З цих двох адміністративних правопорушень, що ставляться у провину ОСОБА_1 найбільш серйозним за санкцією статті є передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суддя враховує дані про особу правопорушника у сукупності із обставинами справи, беручи до уваги ступень тяжкості вчинених правопорушень, для досягнення мети адміністративного стягнення, визначеної ст. 23 КУпАП, вважаю, що до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом.

На переконання судді, накладення такого стягнення відповідає принципу співвідношення між тяжкістю вчинених адміністративних правопорушень та заходом державного примусу.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

У розпорядженні суду відсутні документи, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. 122-2, ч. 1 ст. 130, статтями 23, 33, 40-1, 251, 252, 280, 283-285, 294 КУпАП, ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя,

ухвалила:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня винесення постанови у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_1 підлягає стягненню подвійний розмір штрафу у сумі 34 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд міста Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя Марина БОНДАРЕНКО