Провадження №: 3/755/4200/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" серпня 2025 р. суддя Дніпровського районного суд м. Києва Дзюба О.А., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з Управління патрульної поліції у м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

установив:

До Дніпровського районного суду м. Києва від Управління патрульної поліції у м. Києві надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 340818 від 25.05.2025, ОСОБА_1 25.05.2025 о 00 год. 04 хв. в м Києві по вул. Кибальчича, 11, керував автомобілем «Мазда», д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка що не відповідає обстановці. Огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря-нарколога у КМКНЛ «Соціотерапія» відмовився, що зафіксовано на нагрудну бодікамеру.

Своїми діями водій порушив п. 2.5 ПДР України.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Руденюк П.С. в судовому засіданні вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення заперечував та зазначив, що того дня ОСОБА_1 разом із дружиною були в гостях поруч з їх місцем проживання. Після оголошення повітряної тривоги вони вирішили пройти до укриття, після чого ОСОБА_1 пішов готувати автомобіль до виїзду та очікував на дружину. В цей час поруч зупинився автомобіль патрульної поліції, та оскільки вже настала комендантська година, поліцейські запропонували пред`явити документи та запитав ОСОБА_1 про те чи готовий він пройти огляд на стан сп`яніння. На вказану пропозицію ОСОБА_1 відповів відмовою, оскільки на цей момент було оголошено повітряну тривогу. Також зазначив, що ОСОБА_1 автомобілем не керував.

Суд, вислухавши пояснення захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», до учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Як убачається із переглянутого в судовому засіданні відеозапису долученого до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 знаходився за кермом автомобіля, який був заведений, горіло світло та працювали склоочисники. Після повідомлення інспектором поліції про наявність запаху алкоголю з салону автомобіля, ОСОБА_1 вийшов з автомобіля. Після цього інспектором поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній відповів відмовою, погодився із складенням протоколу за ст. 130 КУпАП, повернувся на місце водія та зазначив, що ним усвідомлюються наслідки складення протоколу. Також убачається, що після оголошення працівником поліції фабули протоколу про адміністративне правопорушення жодних заперечень щодо його змісту ОСОБА_1 озвучено не було. Від надання пояснень ОСОБА_1 відмовився.

Також суд приймає до уваги те, що наявність посвідчення водія є свідченням проходження спеціального навчання, отримання необхідних навичок і знань, зокрема, знань водія щодо обов`язків і прав водіїв механічних транспортних засобів.

На переконання суду водій ОСОБА_1 , пройшовши відповідне теоретичне та практичне навчання, отримавши необхідні навички і знання, склавши відповідні іспити та отримавши посвідчення водія, був достовірно обізнаним про вимоги п. 2.5 Розділу 2 Правил дорожнього руху України, свідомо допустив порушення вимог вказаного пункту Правил дорожнього руху.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, а саме: протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 є доведеною в повній мірі, ні чим не спростовується та обґрунтованого сумніву не викликає.

Згідно положень ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За викладених обставин, враховуючи характер вчиненого правопорушення, наявні дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ступінь її вини, суд вважає, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, який згідно ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» станом на день розгляду справи становить 605,60 грн.

Керуючись ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 40-1, ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд-

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що станом на день розгляду справи становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Роз`яснити, що в разі несплати штрафу в строк, встановлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, сума штрафу буде стягнена в порядку примусового виконання постанови в подвійному розмірі.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.

Суддя О.А. Дзюба