ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю:

секретаря судового засідання Сербіної І.В.,

захисника особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності адвоката Коваль В.С.,

апеляційну скаргу адвоката Коваль В.С., яка діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця НОМЕР_1 , у званні сержант, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн. на користь держави, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2025 року встановлено, що 22 жовтня 2024 року, приблизно о 22 годині 48 хвилин, ОСОБА_1 біля буд. 66а по вул. Паркова в м. Краматорськ керував автомобілем «MERCEDES-BENZ VITO 112CDІ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, результат проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння 2,47%, чим порушив вимоги п. 2.9.а ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник Коваль В.С., яка діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить постанову суду 1-ї інстанції відносно ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, та не відповідає фактичним обставинам справи.

Звертає увагу, що інспектор патрульної поліції є зацікавленою особою при розгляді цієї справи, а тому рапорт працівника поліції не може бути доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, про зазначено і в правовій позиції Верховного Суду в справі №524/4668/17.

Зазначає, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить службу в лавах Збройних Сил України, виконує завдання по захисту України від військової агресії з боку РФ. Вважає, що ОСОБА_1 діяв в обставинах крайньої необхідності, що є підставою його звільнення від адміністративної відповідальності.

Зазначає, що оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, його огляд на встановлення стану сп`яніння мав здійснюватися в порядку ст. 266-1 КУпАП. Тому вважає, що працівниками поліції грубо порушено всі норми закону та безпідставно самостійно працівниками поліції складено щодо нього протокол без залучення представника ВСП.

Наголошує, що відеозапис не містить інформації щодо підстав зупинки транспортного засобу, відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію».

Вважає, що працівниками поліції було порушено порядок огляду водія на встановлення стану алкогольного сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 не було з початку зачитано права та обов`язки до початку розгляду інспектором справи.

Звертає увагу, що Драгер був відсутній у екіпажу поліції, та поліцейському прийшлось просити, щоб його привезли. Зазначає, що ОСОБА_1 продував Драгер більше 3-х разів підряд не змінюючи при цьому муштрук, що могло спричинити невірний результат про наявність алкогольного сп`яніння.

Додатково звертає увагу, що якщо ОСОБА_1 буде позбавлений права керування транспортним засобом, то це унеможливить його подальше виконання бойових завдань, оскільки йому майже весь час потрібно керувати транспортними засобами, що буде відображатися на несенні військової служби та захисту держави України.

Зазначає, що працівниками поліції порушено порядок огляду водія на встановлення стану алкогольного сп`яніння, а протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Крім того, вважає, що такий протокол працівник поліції мав скласти лише після отримання висновку з лікарні, та в тому випадку, якщо людина дійсно перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Позиції сторін в суді :

Захисник Коваль В.С., яка діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в судовому засіданні просила апеляційну скаргу задовольнити з підстав, наведених в ній. Не заперечувала проти розгляду справи за відсутності належним чином повідомленого ОСОБА_1 .

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскарженою постановою встановлено, що 22 жовтня 2024 року, приблизно о 22 годині 48 хвилин, ОСОБА_1 біля буд. 66а по вул. Паркова в м. Краматорськ керував автомобілем «MERCEDES-BENZ VITO 112CDІ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, результат проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння 2,47%, чим порушив вимоги п. 2.9.а ПДР України, відповідальність за яке встановлена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення пункту 2.9 а ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобомособ і, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерствавнутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до положень п. 2 розділу І зазначеної Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Положеннями п. 6 розділу І Інструкції встановлено, що огляд на стан сп`яніння, зокрема, проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби).

Згідно зі п. 7 розділу ІІ Інструкції установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Пунктом 10 розділу ІІ Інструкції встановлено, що результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Доводи сторони захисту, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складений неуповноваженою особою, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки ст. 15 КУпАП встановлено, що за порушення, зокрема, правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Хоча в апеляційній скарзі захисник стверджує, що ОСОБА_1 винним себе не визнає, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, зокрема:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №983209 від 22.10.2024 року. Вказаний протокол складений уповноваженою на те особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та містить всі необхідні складові. Тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими;

-Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 , з якого вбачається, що огляд ОСОБА_1 проведений за допомогою газоаналізатора Alcotest 7510, у зв`язку із виявленням у нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Результат огляду на стан алкогольного сп`яніння є позитивним та становить 2,47 ‰, з яким ОСОБА_1 погодився, що підтвердив своїм підписом;

-роздруківкою тесту № 29 результатів огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора ALCOTEST 7510, в якому зафіксований результат 2,47‰,;

-рапортом працівника поліції, в якому зазначені підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та виявлення ознак алкогольного сп`яніння, та як наслідок проведення огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння;

-відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому будь-яких заперечень та зауважень щодо неправомірності дій поліцейських ОСОБА_1 не висловлював, керування транспортним засобом він не заперечував. В ході спілкування з працівниками поліції у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, про що водію було повідомлено. На вказане повідомлення ОСОБА_1 відповід, що від того він не відказується (відеозапис «export», починаючи з 0:01:01). Після чого йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager, на що ОСОБА_1 погодився. Результат огляду - позитивний, становить 2,47 ‰ (проміле). Результат тесту ОСОБА_1 не оспорював. Також з відеозапису слідує, що перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 були роз`ясненні його права та обов`язки, передбаченім ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, заперечень чи клопотання від водія ОСОБА_1 не надходило.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють один одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі відеозапису подій, що мали місце 22 жовтня 2024 року за участю ОСОБА_1 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.

В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).

Доводи апелянта щодо порушення права на захист ОСОБА_1 , оскільки його не було ознайомлено з його правами до початку розгляду інспектором справи, спростовуються дослідженим відеозаписом. Так, з відеозапису слідує, що перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 були роз`ясненні його права та обов`язки, передбаченім ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП (відеозапис «export», починаючи з 0:14:59).

Суд апеляцйної інстанції звертає увагу, що розгляд справ даної категорії віднесений нормами КУпАП до повноважень місцевих судів, а працівників поліції, які в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП лише складають протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, в разі виявлення такого.

Доводи сторони захисту щодо відсутності законних підстав зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 були предметом розгляду в суді першої інстанції, їм надано повну та правильну оцінку. Суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що не впливають на вчинення адміністративного правопорушення та доведеності вини за ч. 1 ст. 130 КУпАП, причини зупинки транспортного засобу.

Разом з тим, згідно з п. 10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень та житла громадян при забезпеченні заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою КМУ від 29 грудня 2021 р. № 1456, уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби.

На підставі викладеного, суд дійшов обгрунтованого висновку, що в даному випадку дії працівників поліції були законні, вони діяли в межах Закону України «Про Національну поліцію», оскільки завданнями поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку, охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності.

Будь-яких доказів оскарження дій співробітників поліції щодо незаконної зупинки ОСОБА_1 при складанні адміністративного матеріалу за вчинення ним ч. 1 ст.130 КУпАП суду надано не було. В установленому порядку водій ОСОБА_1 або його захисник дії працівників поліції не оскаржували. Під час апеляційного розгляду апелянтом доказів на підтвердження оскарження дій чи рішень працівників поліції за вказаних вище обставин також не надано.

Рапорт працівника поліції є належним доказом, оскільки рапорт є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника про законність своїх дій, наведені у рапорті дані повністю узгоджуються з іншими матеріалами провадження щодо послідовності дій працівників поліції при оформлені ними протоколу про адміністративне правопорушення. Крім того, не лише на підставі рапорту працівника поліції ґрунтується звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а на сукупності всіх досліджених в справі доказів.

Крім того, доводи апеляційної скарги захисника про те, що працівниками поліції було порушено порядок огляду водія на встановлення стану алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає необґрунтованими, та погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про те, що зі змісту відеозапису чітко вбачається що поліцейським було дотримано встановлених законом вимог, та дії працівників поліції відповідали, встановленим у ст. 266 КУпАП вимогам.

Факт того, що ОСОБА_1 більше трьох разів продував Драгер, не свідчить про порушення порядку огляду водія на встановлення стану алкогольного сп?яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, саме ОСОБА_1 не виконував всі необхідні інструкції при проходженні огляду шляхом продування спеціального технічного засобу Драгер. Так, водій в повному обсязі не здійснював видих до відповідного звукового сигналу, тому такого об`єму видихаємого повітря було замало для проведення аналізу із застосуванням спеціального технічного засобу Драгер в перші два рази. З третьої спроби водій пройшов огляд та отримав позитивний результат - 2,47‰ Крім того, з відеозапису вбачається, що з приладом Драгер ніхто нікуди не відлучався між спробами водія пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу (відеозапис «export», починаючи з 0:22:30).

Оскільки водій ОСОБА_1 не заперечував результат огляду на місці зупинки транспортного засобу, в проведенні огляду в закладі охорони здоров`я не було потреби і це не передбачено встановленим порядком проходження огляду на стан сп`яніння. Тому доводи захисника в цій частині ні є слушними.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він виконував термінове розпорядження командира і прямував до місця несення служби не підтверджуються жодними доказами, крім того спростовуються відеозаписом, на якому ОСОБА_1 про це не зазначає. Натомість, просить працівників поліції підвезти його додому (відеозапис «export», починаючи з 0:14:29). Долучена до апеляційної скарги сторони захисту довідка лише свідчить про те, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з вказаного в ній часту та відноситься до відповідної військової частини. Тим більш, що проходження огляду на місці зупинки не потребувало багато часу і не могло би бути перешкодою у виконанні будь-яких обов`язків ОСОБА_1 .

Суд обґрунтовано встановив, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які викладені в адміністративному протоколі, складеному стосовно нього, і є безсумнівними доказами порушення ним п. 2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Клопотання захисника про можливість не застосування додаткового стягнення позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, суд апеляційної інстанції не вважає слушним.

Так, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Даний вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так й додатковий є безальтернативними.

Отже, адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.

Постанова суду 1-ї інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника та скасування постанови суду 1-ї інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Коваль В.С. залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин