Справа № 144/930/25
Провадження № 33/801/872/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Герман О. С.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 17 липня 2025 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

встановив:

Постановою Теплицького районного суду Вінницької області від 17 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років та без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп..

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

У скарзі зазначає, що він не керував автомобілем, під час приїзду працівників поліції автомобіль стояв на узбіччі з вимкнутим двигуном та не рухався по причині поломки. До цього моменту керування автомобілем здійснював ОСОБА_2 , який на момент приїзду працівників поліції був в салоні автомобіля. Він сів за кермо лише для того, щоб завести двигун та полагодити автомобіль. Судом не було досліджено наявний у справі відеозапис. Протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням статті 256 КУПАП: протокол складено нерозбірливо; у ньому не вказані свідки; йому не було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Копію протоколу йому не надавали.

Також ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, мотивуючи тим, що він не брав участі у судовому засіданні 17 липня 2025 року. Копію постанови він отримав поштою лише 29 липня 2025 року.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Теплицьким районним судом Вінницької області винесено 17 липня 2025 року та згідно супровідного листа від 21 липня 2025 року направлено на адресу ОСОБА_1 (а.с.9,12).

Копію постанови отримано ОСОБА_1 31 липня 2025 року, що підтверджується поштовим конвертом та відстеженням з сайту Укрпошта 361) (а.с.31).

01 серпня 2025 року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи та 05 серпня 2025 року подав апеляційну скаргу.

Беручи до уваги, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

У судовому засіданні, призначеному на 21 серпня 2025 року, ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги. Зазначив, що підстав позбавляти його права керування транспортним засобом не має, оскільки він не отримував посвідчення водія. У справі було оголошено перерву до 26 серпня 2025 року.

У судове засідання, призначене на 26 серпня 2025 року, ОСОБА_1 не з`явився. Про розгляд справи ОСОБА_1 повідомлений, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, визначені ст. 294 КУпАП, а також те, що ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав, апеляційний суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №364802, складеного інспектором відділення поліції №1 (смт Теплик) Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькі області лейтенантом поліції Хоменком О.І., 17 червня 2025 року о 18 год. 30 хв. в с. Степанівка по вул. Центральна ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому був позбавлений права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п. 2.1.а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП (а.с.2).

06 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4669317, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, зокрема за те, що він керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування Теплицьким районним судом Вінницької області терміном на 1 рік від 09 липня 2024 року (а.с.4).

З довідки інспектора САП ВВГ Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Сокур М. від 17 червня 2025 року слідує, що станом на 17 червня 2025 року згідно бази даних ІПНП посвідчення водія у ОСОБА_1 не рахується (а.с.5).

У підпункті а) пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 зазначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті:

- керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (друга частина);

- керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (третя частина);

- керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (четверта частина).

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, дійшов висновку, що його вина підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 364802 від 17 червня 2025 року; постановою від 06 травня 2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі; довідкою інспектора САП Гайсинського РУП ГУНП; електронним носієм DVD-R із відео файлами з нагрудного відеореєстратора.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою на постанову суду першої інстанції ОСОБА_1 не заперечує факту позбавлення його права керування транспортними засобами.

Однак зазначає, що на момент приїзду працівників поліції автомобіль стояв на узбіччі з вимкнутим двигуном та не рухався по причині поломки. До цього моменту керування автомобілем здійснював ОСОБА_2 , який на момент приїзду працівників поліції був в салоні автомобіля. Він сів за кермо лише для того, щоб завести двигун та полагодити автомобіль.

Вказані твердження відхиляються апеляційним судом з наступних підстав.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №364802 від 17 червня 2025 року слідує, що ОСОБА_1 не висловив заперечень щодо викладених у ньому поліцейським обставин, в тому числі і щодо факту керування ним транспортним засобом. Натомість у протоколі міститься відмітка про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень.

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського слідує, що поведінка ОСОБА_1 під час спілкування останнього з поліцейськими також не свідчить про заперечення ним факту керування транспортним засобом. Так, ОСОБА_1 знаходився за кермом автомобіля, а не в салоні автомобіля, і повідомив, що «його попросили забрати дитину». Пасажирка підтвердила вказану обставину, зазначивши: «Він малих моїх забрав». Після встановлення особи ОСОБА_1 , останній будь-яких зауважень при перевірці фактів притягнення його до адміністративної відповідальності (за ст. 124, ч. 4 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП ) не висловлював і на запитання поліцейського, чого він не робить жодних висновків ОСОБА_1 відповів: « ОСОБА_3 ». У подальшому, при телефонній розмові з невідомою особою, ОСОБА_1 повідомив співрозмовнику: «Мене поліція спинила», що свідчить про те, що автомобіль рухався і не стояв на узбіччі. Після завершення розмови по телефону ОСОБА_1 змінив свою позицію, повідомивши, що він не їхав за кермом.

Вказані обставини спростовують твердження ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом. Саме він перебував за кермом транспортного засобу, пояснював працівникам поліції мету руху і такі ж пояснення надає пасажирка, яка перебувала в автомобілі разом з ОСОБА_1 ..

Такі доводи ОСОБА_1 , на думку апеляційного суду, спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі також зазначає про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог статті 256 КУПАП, однак, вказані твердження відхиляються апеляційним судом, оскільки з відеозапису не встановлено порушень поліцейськими порядку складення протоколу.

Не зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення свідків не свідчить про недопустимість протоколу, як доказу.

Твердження ОСОБА_1 про те, що свідки могли надати пояснення на підтвердження викладених ним в апеляційні скарзі обставин, йдуть в розріз із зафіксованими на відео обставинами.

Клопотань про виклик осіб, як знаходилися в автомобілі, в судове засідання ОСОБА_1 не подавав.

Відхиляються доводи ОСОБА_1 з приводу не роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, оскільки також спростовуються відеозаписом.

Позиція ОСОБА_1 , висловлена ним в судовому засіданні при апеляційному перегляді справи, щодо неотримання ним посвідчення водія, а відтак і відсутності підстав для позбавлення його права керування транспортним засобом, не заслуговує на увагу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП є безальтернативною стосовно видів стягнень, які застосовуються щодо особи, що порушила відповідні вимоги правил дорожнього руху.

Суд лише має право визначити строк позбавлення права керування (від п`яти до семи років) та вирішити питання щодо наявності (відсутності) підстав для вилучення транспортного засобу.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, правова природа адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статті КУпАП, і полягає у забороні керування транспортними засобами.

Позбавлення права керування транспортним засобом має відповідати загальній меті будь-якого стягнення, передбаченій ст. 23 КУпАП.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування постанови суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Теплицького районного суду Вінницької області від 17 липня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 17 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало