ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 954/1287/24 Головуючий у 1-й інстанції: Каневський В.О.
Номер провадження: 33/819/172/25 Доповідач: Воронцова Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

судді: Воронцової Л.П.,

при секретарі: Андреєвій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Полянчук Владислав Богданович, на постанову Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 30 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 30 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнено судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок.

Згідно з постановою суду, водій ОСОБА_1 25 серпня 2024 року об 11 год. 01 хв. на автодорозі Т0403 "Мар`янське-Берислав", 14 км, керував транспортним засобом SEAT Cordoba, номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей, від проходження огляду на визначення алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру "Драгер" відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись із вказаною постановою суду ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Полянчук В.Б. подав апеляційну скаргуапеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що працівники поліції, вимкнувши відеореєстратори повідомляли йому про право відмовитися від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а на його бажання пройти огляд погрожували евакуацією транспортного засобу та викликом ВСП, що свідчить про провокацію та підбурювання до вчинення правопорушення. Крім того, ОСОБА_1 є військовослужбовцем та на час складення протоколу про адміністративне правопорушення виконував обов`язки військової служби, а саме прямував з розпорядження військової частини за наказом командира, відтак його діяння вчинено у стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність. Зазначив, що направлення та проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння військовослужбовців, які виконують обов`язки військової служби, не належить до повноважень працівників поліції, тому вимога поліцейських про проходження огляду є протиправною, що свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення. Крім того, поліцейські порушили вимоги Інструкції щодо безперервності відеозапису, видаляючи частину відеозаписів з метою створення хибного враження правомірності своєї поведінки. Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, працівники поліції порушили право ОСОБА_1 на захист. Зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення не може слугувати доказом вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а додані до нього докази є недопустимими. Оскільки право керування транспортними засобами необхідне йому для проходження військової служби та виконання покладених на нього обов`язків, просив у разі притягнення його до відповідальності вирішити питання про застосування аналогії закону та призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, або вирішити питання про застосування аналогії закону та призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Полянчук В.Б. вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, у ній викладених, просив задовольнити скаргу.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Полянчука В.Б., перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 109944 від 23 серпня 2024 року водій ОСОБА_1 25 серпня 2024 року об 11 год. 01 хв. на автодорозі Т0403 "Мар`янське-Берислав", 14 км, керував транспортним засобом SEAT Cordoba, номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей, від проходження огляду на визначення алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру "Драгер" відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів огляд ОСОБА_1 у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей, не проведено у зв`язку з відмовою останнього від проходження такого огляду.

Відповідно до відеозапису події від 25 серпня 2024 року, ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння: порушення координації рухів, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, на вимогу правоохоронців надати свої документи реагував агресивно. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я відмовився.

Відповідно до довідки інспектора з РПП СПД №1 ВП №1 Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області від 25 серпня 2024 року, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в період 2023-2024 років не притягався.

Позиція апеляційного суду

Згідно зі ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення, докази, які містяться в матеріалах справи на предмет їх належності, достатності та допустимості, за результатами чого дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Так, згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння передбачені статтею 266 КУпАП, Інструкцією "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за № 1103 (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 2, 3 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до статті 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 6, 7 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно з п. 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

З відеозапису події вбачається, що ОСОБА_1 25 серпня 2024 року був зупинений працівниками поліції, які під час спілкування з останнім виявили наявність ознак алкогольного сп`яніння та запропонували пройти для визначення такого стану, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.

Так, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей, виявлені працівниками поліції у ОСОБА_1 , в розумінні п. 4 розділу 1 Інструкції, є підставою для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а у випадку відмови від проходження огляду - підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на провокацію зі сторони працівників поліції, з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 33 рішення у справі "Гурепка проти України").

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі "Раманаускас проти Литви" зазначив, що провокація злочину має місце, коли поліцейські або особи, які діють за їх вказівками не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто порушення справи та здобуття доказів, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який у іншому разі не був би вчинений.

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Згідно приписів статті 1 КУпАП, завданням цього Кодексу є, зокрема, охорона прав і свобод громадян, власності, встановленого правопорядку, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

На думку апеляційного суду, згідно наявних матеріалів справи працівниками поліції не було здійснено дій, які можливо було розцінити як провокацію. Натомість, як вбачається із відеозапису події, ОСОБА_1 погрожував працівникам поліції нанесенням тілесних ушкоджень, не виконував законних вимог та перешкоджав останнім виконувати посадові обов`язки. Твердження скаржника про схиляння його до відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не підтверджено матеріалами справи, оскільки з відеозапису вбачається добровільна відмова останнього від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я (відеозапис 0000000__0011).

Доводи скаржника про вчинення діяння в стані крайньої необхідності апеляційний суд відхиляє з таких підстав.

Відповідно до статті 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказано у статті "для усунення небезпеки, яка загрожує".

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

ОСОБА_1 не надав доказів того, що його дії були спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян тощо. Посилання скаржника на необхідність виконання наказу командира та обов`язків військової служби щодо забезпечення оборони України є безпідставними, оскільки останній не надав доказів виконання таких обов`язків в день складення протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому, перебування останнього з явними ознаками алкогольного сп`яніння та вживання алкогольних напоїв на місці події, що достовірно вбачається із відеозапису (відеозапис № 0000000__0011), є несумісним із виконанням обов`язків військової служби, та виключає вчинення суспільно небезпечного діяння у стані крайньої необхідності.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, тому його огляд мав бути проведений за участі працівників військової служби правопорядку, з огляду на таке.

Так, відповідно до частин 2, 3 статті 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Тобто проведення огляду військовослужбовців на стан алкогольного сп`яніння у порядку статті 266-1 КУпАП (посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України) передбачений лише у випадку якщо є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення), а також виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.

Оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що водій ОСОБА_1 , який на момент зупинки керував транспортним засобом, виконував обов`язки військової служби та за обставин, зазначених у ч. 2 ст.266-1 КУпАП, його огляд на стан сп`яніння правомірно проведений на загальних підставах за правилами ст. 266 КУпАП.

При цьому, посилання скаржника на відеофайл № 0000000__0015, де він повідомляє працівників поліції про несення військової служби та виконання наказу командира, спростовується відеофайлом № 0000000__016, де останній зазначає: "їду до хлопців забрати свою собаку".

Апеляційний суд зазначає, що така поведінка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є суперечливою та непослідовною, відтак вважає, що обраний скаржником спосіб захисту спрямований на уникнення адміністративної відповідальності.

Посилання апелянта на те, що проведений працівниками поліції відеозапис не відповідає вимогам Інструкції та є недопустимим доказом, не заслуговують на увагу. Так, вказана відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України "Про національну поліцію". Наданий відеозапис сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації, містить відео файли, які повністю відтворюють обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, зокрема відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Отже, зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання скаржника на судову практику судів апеляційної інстанції щодо застосування виду стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами, встановленого санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд не бере до уваги, оскільки ці судові рішення не є такими, правові висновки, в яких підлягають застосуванню.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Законодавство про адміністративні правопорушення не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

При цьому, у даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1ст. 33 КУпАП, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" судам необхідно враховувати, що КУпАП не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. Тому згідно зі ст.33 цього Кодексу основні й додаткові стягнення слід застосовувати з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, у межах санкцій відповідних норм.

У справі, що переглядається, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч. 1ст. 130 КУпАП, ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Разом з цим, ОСОБА_1 , як водій, керуючи джерелом підвищеної небезпеки у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлював, що це заборонено законом та становить суспільну небезпеку.

З огляду на наведене, посилання скаржника на вид його діяльності не може слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог, з урахуванням встановленої законодавцем безальтернативної санкції та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

За таких підстав, твердження апелянта щодо невідповідності висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові, фактичним обставинам справи є необґрунтованими.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.

Суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено відповідно до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП України, з врахуванням його особи, ступеню та характеру вчиненого правопорушення, в межах санкції статті правопорушення, тому підстав для скасування постанови суду та закриття провадження у справі немає.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини 8 статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 30 червня 2025 року - залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Полянчук Владислав Богданович, залишити без задоволення.

Постанову Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 30 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л.П. Воронцова