П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцька Ірина Миколаївна, розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1

за ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

за участю: адвоката Снітинського Б.Є.

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2025 року о 21 год 05 хв громадянин ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного, фізичного та економічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме: словесно ображав, принижував, наніс декілька стусанів руками та ногами по руках та нозі потерпілої, виганяв із помешкання, чим завдав шкоду психологічному здоров`ю потерпілої.

Домашнє насильство щодо дружини ОСОБА_2 , вчинене ОСОБА_1 у присутності неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином. ОСОБА_1 був присутній у попередньому судовому засіданні, подав письмове клопотання про закриття провадження у справі. Пояснив, що дійсно у вказаний у протоколі час та дату між ним та дружиною мав місце конфлікт, оскільки остання повідомила, що подала на розлучення. Однак, будь яких неправомірних дій щодо дружини не вчиняв.

Присутній у судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Снітинський Б.Є. просив закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень. Вказав, що у фабулах протоколу не розкрито суть вчиненого правопорушення та будь-якого домашнього насильства щодо дітей ОСОБА_1 не вчиняв. Побутовий конфлікт, що мав місце між ОСОБА_1 та дружиною щодо розлучення не становить складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши в сукупності докази, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

В силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В силу вимог статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Згідно з вимогами п. п. 3, 14, 17 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Вимогами ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Положеннями ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до вимог статті 269 КУпАП, якщо адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173-2 або 173-6 цього Кодексу, було вчинено у присутності малолітньої чи неповнолітньої особи, така особа також визнається потерпілим, незалежно від того, чи було їй заподіяно шкоду таким правопорушенням, і на неї поширюються права потерпілого, крім права на відшкодування майнової шкоди.

Судом встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення доведена матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

-даними, що містяться в протоколах про адміністративне правопорушення серії ВАД №734922 від 26 травня 2025 року, серії ВАД №734924 від 26 травня 2025 року та серія ВАД №734923 від 26 травня 2025 року;

-протоколом прийняття заяви ОСОБА_2 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 26 травня 2025 року, де остання повідомила, що 26 травня 2025 року ОСОБА_1 вчинив щодо неї домашнє насильство у присутності неповнолітніх синів, а саме: словесно ображав, принижував її, наніс декілька стусанів руками та ногами по руках та ногах, виганяв із квартири;

-письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 26 травня 2025 року, з яких встановлено, що ОСОБА_1 говорив до ОСОБА_2 агресивно, ображав її, вживав ненормативну лексику, намагався вдарити, що викликало у них побоювання за їх безпеку;

-формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 26 травня 2025 року;

-копіями термінових заборонних приписів стосовно кривдника від 26 травня 2025 року, де кривдником зазначено ОСОБА_1 , постраждалими особами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ;

-письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 26 вересня 2025 року., з яких вбачається, що між ним та дружиною мав місце конфлікт, він шарпав дружину за руки, намагався її вдарити, однак втрутились діти.

За таких обставин, вважаю, що в діях ОСОБА_1 є ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь психологічного фізичного та економічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства психологічного характеру щодо неповнолітнього.

Таким чином, ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності, наклавши на нього адміністративне стягнення.

Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що в його діях відсутність склад правопорушення передбачений ч. ч. 1,2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки такі спростовуються наявними у справі доказами, які є належними, достатніми, допустимими та у своїй сукупності підтверджують обставини викладені у протоколах про адміністративне правопорушення.

Безпідставними є твердження ОСОБА_1 про те, що він не вчиняв будь-яких дій щодо неповнолітніх дітей, а тому в його діях відсутній склад правопорушення передбаченого за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дитина, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Тобто, з аналізу чинного законодавства слідує, що склад правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, складають дій щодо вчинення домашнього насильства навіть у присутності дитини, яка стала свідком такого домашнього насильства вчиненого відносно іншої особи.

Доводи ОСОБА_1 про те, що у протоколах про адміністративне правопорушення не чітко викладено суть вчиненого правопорушення, які саме дії вчинено, яка шкода завдана, є безпідставними, оскільки фабула протоколу містить чіткий виклад суті вчиненого правопорушення у відповідності до диспозиції ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.

При обранні адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність за вчинене правопорушення, у зв`язку з цим, вважає за доцільне обрати ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в межах санкції статті.

Окрім того, згідно з вимогами ч. 1 ст. 39-1 КУпАП у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої законом.

Вирішуючи питання щодо направлення ОСОБА_1 на проходження програми для кривдників в порядку, передбаченому ст. 39-1 КУпАП та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд приймає до уваги те, що вказане правопорушення вчинене ОСОБА_1 вперше, характер дій, вчинених правопорушником свідчить, що останні не потягнули за собою тяжких наслідків для потерпілої особи, а тому суд не вбачає підстав для направлення його на проходження такої програми.

Згідно з вимогами ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку накладено стягнення.

Таким чином, у відповідності до положень п. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 40-1, 173-2, 280, 283, 284, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 510 (п`ятсот десять) гривень у дохід держави.

Штраф має бути сплачений ОСОБА_1 не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У випадку несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_1 стягується подвійний штраф.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом звернення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя І.М. Черніцька