Справа № 354/341/25
Провадження № 33/4808/472/25
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк М. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Гайтанюк М.М.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Гайтанюк М.М. на постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22 травня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто 605,60 гривень судового збору,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.02.2025 о 00 год 20хв в м. Яремче по вул. Свободи водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Мерседес Бенз д.н.з. НОМЕР_1 із явними ознаками алкогольного сп?яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в установленому законом порядку. Тим самим ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, захисник адвокат Гайтанюк М.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22 травня 2025 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а також не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи.

Зокрема, вказує, що у матеріалах справи, відсутні докази, які б вказували, яке саме правопорушення вчинив ОСОБА_1 , що стало причиною зупинки транспортного засобу працівниками поліції та відсутні докази того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнає та стверджує, що взагалі працівники поліції не зупиняли транспортний засіб під його керуванням. Зазначає, що він разом з сестрою ОСОБА_2 , цивільною дружиною ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ввечері 15.02.2025 року повертались додому з міста Івано-Фанківськ та приблизно о 23:50 заїхали на паркову зону позаду кафе «Макдональдс», що знаходиться по вулиці Свободи у м. Яремче, оскільки вирішили відпочити. Зазначає, що на парковій зоні біля кафе вони перебували приблизно 40 хв., їли їжу та вживали алкогольні напої які мали з собою, після чого до їхнього автомобіля під`їхали два екіпажі патрульної поліції та заблокували їм подальший рух. Вказує, що на той час він сидів на місці водія транспортного засобу, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сиділи в автомобілі, а ОСОБА_4 курив біля автомобіля. Стверджує, що після вживання алкогольних напоїв він не мав наміру керувати транспортним засобом, а планував разом з іншими переночувати в домі ОСОБА_4 , який живе неподалік від зазначеного кафе. Вказує, що працівники поліції звинуватили їх у порушенні комендантської години та вбачали, що в нього є наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а тому запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу «Драгер» на ,що він відмовився у зв`язку з тим що не довіряє технічним приладам. В подальшому стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення з яким його не ознайомили і який він не читав. Зазначає, що розписався в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки вважав, що його притягають до адміністративної відповідальності за порушення вимог комендантської години і дав пояснення з цього приводу. Стверджує, що саме під тиском поліцейських, які погрожували вилучити автомобіль він написав про те, що випив пиво і після цього керував транспортом засобом. Вже вдома з отриманої ним копії протоколу про адміністративне правопорушення йому стало зрозуміло, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, яке передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП .

Звертає увагу, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його право на правовому допомогу адвоката перед проходженням огляду на стан сп`яніння. Також зазначає, що 21.05.2025 року ним до Яремчанського міського суду було подано заяву про відкладення у зв`язку із кладенням договору з адвокатом, однак судом розглянуто 22.05.2025 року справу та винесено постанову.

Стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки він складений без належної відео фіксації технічними засобами та у відсутності 2-х свідків, з неправильно зазначеним місцем складання протоколу, а також з неточним зазначенням місця вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення.

Також зазначає, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведено з порушенням, оскільки він складений без належної відео фіксації технічними засобами та у відсутності 2-х свідків, а також його не було направлено в заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Зазначає, що працівники поліції не пропонували йому проїхати для огляду в медичний заклад, а письмове направлення в заклад охорони здоров`я складалося без його присутності та вручене не було.

Матеріали справи не містять жодних доказів щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Вказує, що акт огляду на стан сп`яніння слід вважати неналежним доказом вини, оскільки з нього не вбачається дата, час його складання, а також 2-й примірник не вручався ОСОБА_1 . Останній стверджує, що він не відмовлявся від тримання другого примірника акту, а підписав незаповнений документ.

Звертає увагу, що судом першої інстанції не враховані правові позиції Верховного Суду щодо належності та допустимості такого доказу, як рапорт поліцейського.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник адвокат Гайтанюк М.М. повністю підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

Приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що така поведінка особи вважається зловживанням учасником справи своїми матеріальними та процесуальними правами для затягування процедури розгляду, керуючись ст.268 КУпАП, суд вважав, що справу можна розглянути у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зі змісту матеріалів провадження вбачається, що справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП надійшла до суду першої інстанції 21.02.2025 року та двічі призначалася до розгляду судом першої інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах провадження наявна заява про відкладення розгляду провадження від ОСОБА_1 , яку він подав 21 .05.2025 року за день до проведення судового засідання до канцелярії суду та в якій просив відкласти розгляд провадження у зв`язку з необхідністю укладення угоди з адвокатом. (а.п.13)

Разом з тим, матеріали провадження не містять даних про своєчасне надходження цієї заяви до судді, який розглянув відповідну справу у суді першої інстанції, а в судове засідання, яке було призначено на 22.05.2025 року ОСОБА_1 не з`явився, хоча був у встановленому законом порядку повідомлений про розгляд справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності тривалий час перебувала на розгляді в суді першої інстанції, що дозволяло особі, яка притягається до адміністративної відповідальності організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без його участі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 з моменту складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та протягом строку перебування справи на розгляді у суді першої інстанції свідчить про те, що він знав про перебування відповідного провадження у суді першої інстанції та протягом тривалого часу взагалі повідомляв суд про свою незгоду із висунутим обвинуваченням та намір приймати участь у судовому засіданні.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Гайтанюк М.М. посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне у повному обсязі перевірити сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи.

Зокрема, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав пояснення, якими повністю підтвердив факт керування транспортним засобом марки Мерседес Бенз д.н.з. НОМЕР_1 та пояснив, що керуючи вищевказаним транспортним засобом, він разом з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повертались додому з м. Івано-Франківська 15.02.2025 року в м. Яремче. Коли вони доїхали до вказаного міста, незважаючи на те, що їм до місця проживання залишилось їхати приблизно 15 хв., вони вирішили заїхати на парковку кафе «Макдональдс» для того, щоб перекусити, оскільки їх друг ОСОБА_4 проживав поблизу. На вказаній парковці вони їли та вживали алкогольні напої, оскільки вирішили не їхати далі та заночувати за місцем проживання ОСОБА_4 . Однак, в подальшому приблизно через 40 хв. приїхали дві патрульні поліцейські машини, які заблокували його машину та почали звинувачувати його у порушенні комендантської години, перевірили його документи щодо права керування транспортним засобом та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою Драгера. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці події він відмовився, а пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі працівники поліції йому не пропонували. В подальшому, працівники поліції склали стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення, копію якого було вручено йому. На час складання протоколу про адміністративне правопорушення він вважав, що його притягають до адміністративної відповідальності за порушення комендантської години.

В суді апеляційної інстанції за клопотання сторони захисту були допитані свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які повністю підтвердили пояснення ОСОБА_1 стосовно обставин за яких відносно останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Вищевказані свідки повністю підтвердили, що дійсно 15.02.2025 року повертались додому з міста Івано-Фанківська та приблизно о 23:50 заїхали на парковку біля кафе «Макдональдс», що знаходиться по вулиці Свободи у м. Яремче, оскільки вирішили відпочити, поїсти та випити алкогольні напої, які мали с собою. В подальшому приблизно через 30-40 хв. приїхали дві патрульні поліцейські машини, які заблокували їх транспортний засіб та почали звинувачувати їх у порушенні вимог комендантської години. При цьому, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою Драгера на місці події і не пропонували огляд у медичному закладі. Свідки пояснили, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не довіряв приладу Драгер. Працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , після чого вони залишили машину на парковці та пішли спати до ОСОБА_4 , який проживав поблизу кафе.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю доводиться зібраними та дослідженими судом доказами.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №248281 16.02.2025 о 00 год 20хв в м. Яремче по вул. Свободи водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Мерседес Бенз д.н.з. НОМЕР_1 із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП. (а.с. 1).

Протокол складений уповноваженою особою старшим інспектором ВП №1 (м. Яремче), Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області капітаном поліції Глебівом І.І., із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний ним.

Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлений з його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться в Яремчанському міському суді.

У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 власноручно зазначив, що «випив бутилку пива, після чого керував автомобілем щоб доїхати додому. Згідний.»

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»)

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , за наявності в нього можливості висловити своє ставлення до висунутого звинувачення, не повідомив про наявність обставин, які виключають його винуватість у вчиненні правопорушення, а надав пояснення, які свідчать про повне визнання ним вини у вчиненні правопорушення та повідомив про мотиви, якими він керувався вчиняючи правопорушення. Зокрема, зі змісту вищевказаних письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння у зв`язку з тим, що вживав алкогольні напої.

Апеляційний суд неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що законодавець передбачив настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, саме з метою забезпечення неможливості ухилитись від проходження такого огляду водіями, які підозрюються у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння.

Таким чином, вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 , розуміючи правові наслідки своїх дій, свідомо відмовився від виконання вимог п.2.5 ПДР України щодо обов`язку пройти у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, оскільки повністю визнавав факт вживання алкогольних напоїв перед керуванням транспортним засобом.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 254 КУпАП, у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Зокрема, вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення було складено на місці події у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Вказаний протокол про адміністративне правопорушення містить достатньо інформації щодо формулювання всунутого обвинувачення стосовно часу, місця, способу вчинення правопорушення та інших обставин, які мають істотне значення для розгляду провадження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судовий розгляд здійснюється у відповідності до принципу змагальності сторін, відповідно до якого кожна із сторін самостійно доводить правильність її правової позиції та надає суду відповідні докази на підтвердження своїх доводів.

Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.

Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд повинен сприяти сторонам у виконані ними своїх процесуальних обов`язків та реалізації наданих ним прав і допомагати їм отримати докази, які мають істотне значення для розгляду справи.

Так, апеляційний суд приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що до матеріалів провадження не долучені належним чином оформлені відеозаписи з нагрудних відео реєстраторів поліцейських з місця події.

Зокрема, згідно акту №3 Івано-Франківського апеляційного суду від 26.06.2025 року, під час перегляду матеріалів справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, було виявлено відсутність інформації на диску, який знаходиться у матеріалах справи (а.с. 5) в опечатаному конверті. Вказаний диск не містить пошкоджень, які б вказували на неможливість його використання за цільовим призначенням.

Відповідно до практики ЄСПЛ при розгляді справ про адміністративні правопорушення суд апеляційної інстанції з метою забезпечення принципу змагальності сторін може приймати заходи щодо виклику працівника поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення.

Так, встановивши, що доказ на який посилається сторона відсутній у матеріалах провадження не може бути переглянутий судом з технічних причин, суд повинен проінформувати про це сторону провадження та надати їй можливість прийняти відповідні заходи щодо забезпечення дослідження цього доказу судом.

Зокрема, апеляційний суд вважає, що особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення повинна мати можливість спростувати доводи про безпідставність та недоведеність обвинувачення.

Апеляційний судом було повідомлено працівника поліції, який склав відповідний протокол про адміністративне правопорушення про неможливість дослідження відеозапису , який долучено до матеріалів провадження.

Апеляційний суд розглядає провадження на підставі сукупності доказів, які були долучені до матеріалів провадження сторонами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що мотивувальна частина судового рішення суду першої інстанції не містить посилання на відеозапис, як на доказ, який підтверджує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що він надав письмові пояснення щодо визнання ним вини у вчиненні правопорушення, оскільки вважав, що притягається до адміністративної відповідальності за порушення комендантської години, оскільки зміст його письмових пояснень стосується саме з`ясування обставин керування транспортним засобом у стані сп`яніння. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту пояснень ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції вбачається, що працівники поліції не тільки надали йому копію протоколу про адміністративне правопорушення, однак дозволи сфотографувати вищевказаний протокол на власний мобільний телефон.

Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 повністю розумів, що стосовно нього складено протокол саме за порушення вимог п.2.5 ПДР України, яке полягало у відмові пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що він надав письмові пояснення щодо визнання ним вини у вчиненні правопорушення у зв`язку з тим, що до таких дій його примусили працівники поліції, оскільки під час розгляду провадження судом не встановлені дані, які доводять вищевказані доводи.

Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що враховуючи, що презумпція невинуватості є одним з основоположних конституційних принципів судочинства, доводи апелянта про застосування до нього фізичного та психологічного насильства працівниками поліції, можуть бути належним чином перевірені в межах відповідного кримінального провадження, оскільки свідчать про перевищення посадовими особами своїх повноважень та вчинення кримінального правопорушення.

До протоколу про адміністративне правопорушення долучено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота, огляд не проводився, оскільки ОСОБА_1 відмовився. (а.с. 3)

До вказаного протоколу про адміністративне правопорушення додано направлення ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в КНП «Яремчанська ЦМЛ», складене 16.02.2025 року о 00.35 год. (а.с. 4), у результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння: порушення координації рухів, тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота. Особа від огляду в Яремчанській ЦРЛ відмовився.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не заперечує, що дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці події , який повинен був бути проведений поліцейським із застосуванням спеціального технічного засобу Драгер, однак стверджує, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі і він не відмовлявся від проходження такого огляду.

Вищевказані доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності носять суперечливий та непослідовний характер і повністю спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах провадження.

Зокрема, зі змісту доводів ОСОБА_1 вбачається, що він повністю визнає, що відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не був водієм транспортного засобу, дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння і не мав наміру керувати транспортним засобом в подальшому. Вищевказані пояснення свідчать про те, що ОСОБА_1 взагалі виключав можливість проведення огляду на стан сп`яніння як на місці події поліцейським за допомогою спеціального технічного приладу, так і в медичному закладі.

Разом з тим, сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що працівники поліції у відповідності до вимог ст.266 КУпАП пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі та останній свідомо відмовився від такого огляду.

Так, згідно з рапортом поліцейського інспектора СРПП ВП №1 м. Яремче капітана поліції Глебіва І.І. (а.с. 2), відомо, що перебуваючи в добовому наряді спільно з сержантом поліції Римарук А.Д. в м. Яремче по вул. Свободи було зупинено т/з Медседес, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 причиною зупинки вище вказаного ТЗ було порушення комендантської години. В ході спілкування з водієм ОСОБА_1 в нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора «Драгер» та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився на водія ОСОБА_1 було складено адміністративні матеріали за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника ВП №1 (м. Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції разом із копією протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, відповідно до направлення ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння в КНП «Яремчанська ЦМЛ», однак останній від проходження такого огляду відмовився.

До матеріалів справи також долучено: довідку щодо посвідчення водія ОСОБА_1 (а.с. 6), яка підтверджує наявність у правопорушника права керувати транспортними засобами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що пояснення ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 носять суперечливий та непослідовний характер, оскільки явно не відповідають фактичним обставинам та повністю спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах провадження.

Зокрема, пояснення ОСОБА_1 та вищевказаних свідків, у сукупності з іншими доказами по справі дають підстави вважати, що останні повертаючись транспортним засобом під керуванням особи, яка притягається до відповідальності до місця свого проживання, заїхали на паркову біля «Макдонольдса» для того, що висадити ОСОБА_4 , який проживає поблизу. Однак, транспортний засіб марки Мерседес Бенз д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 був заблокований двома патрульними поліцейськими машинами, оскільки останній дійсно порушував вимоги комендантської години.

Апеляційний суд вважає доведеним поза розумним сумнівом, що водій ОСОБА_1 , маючи ознаки сп`яніння, які були встановлені працівниками поліції, свідомо відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд приймає до уваги, що володіння транспортним засобом покладає на власника транспортного засобу певні обов`язки щодо доступу до нього, як до джерела підвищеної небезпеки, інших осіб та повинен дбати про те, щоб він використовувався у відповідності до існуючих Правил дорожнього руху з метою забезпечення безпеки дорожнього руху.

Разом з тим, апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд неодноразово зазначав, що відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Так, факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Відмова виконувати вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд на сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, яке передбачено ч.1 ст.130 КУпАП та полягає у відмові виконувати вимоги п.2.5 ПДР України.

За таких обставин, доводи про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності була позбавлена права отримати відповідну правову допомогу від адвоката або іншого фахівця у галузі права, який за законом мав можливість надати таку правову допомогу є неспроможними, оскільки відмовляючись виконувати вимоги працівника поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння водій транспортного засобу не може не розуміти, що порушує вимоги п.2.5 ПДР України та своїми діями вчиняє відповідне правопорушення.

Водій транспортного засобу повинен виконати вимоги п.2.5 ПДР України, а свідоме невиконання вищевказаних вимог утворює склад правопорушення.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що згода водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння під умовою виконання працівниками поліції непередбачених законом вимог, повинна розглядатися судом як фактична відмова від проходження такого огляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю процесуальною поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Гайтанюк М.М. залишити без задоволення.

Постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22 травня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Повний текст постанови буде проголошено 13 серпня 2025 року об 11 год. 00 хв. в приміщенні Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв