Номер провадження: 33/813/1669/25
Номер справи місцевого суду: 498/877/25
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н. С.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Головіна Миколи Вікторовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса в залі суду

апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Головіна Миколи Вікторовича

на постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 25 червня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 25 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці. Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат Головін Микола Вікторович просить постановуВеликомихайлівського районного суду Одеської області від 25 червня 2025 року скасувати та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутність складу адміністративного правопорушення, посилаючись на необґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції та неповне встановлення всіх обставин справи.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована не врахуванням судом першої інстанції пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності викладені в клопотанні про закриття провадження по справі, а саме не враховано необізнаність ОСОБА_2 про наявність постанови державного виконавця від 06 червня 2025 року, оскільки її не отримував, докази зворотнього в матеріалах справи відсутні.

При цьому, скаржник зауважує, що фактично не міг до 08 травня 2025 року отримати вказану постанову державного виконавця від 06 травня 2025 року, оскілки дана постанова у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» доводиться до відома сторін шляхом направлення рекомендованим поштовим відправленням на їх адресу, а згідно інформації розміщеної на офіційному сайт Укрпошти, прості листи в межах однієї області доставляються за три дні, а при пересиланні рекомендованих листів нормативні строки доставки збільшуються на один день, тобто до чотирьох днів.

Скаржник також зауважує, що вказане в протоколі правопорушення не відповідає змісту п. 2.1 ПДР України та фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 мав посвідчення водія та надав його працівникам поліції, що зазначено в протоколі та відповідно до акту вилучення водійського посвідчення безпідставно вилучено його.

З огляду на викладене, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності стверджує про відсутність в даному випадку складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, з огляду на відсутність умислу на вчинення даного правопорушення.

В судовому засіданні 18 серпня 2025 року особа, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисник апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, оскаржувану постанову суду першої інстанції просив скасувати та провадження по справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно положень ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП підтверджується протоколом серії ЕПР1 №323631 від 08 травня 2025 року, копією постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві транспортними засобами від 06 травня 2025 року виконавче провадження № 75573462, виданим Біляївським відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) та письмовими поясненнями ОСОБА_1 .

Апеляційний суд не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 323631 ОСОБА_1 08 травня 2025 року близько 10 год 00 хв в сел. Велика Михайлівка по вул. Ватутіна керував транспортним засобом «MERCEDES-BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 , будучи особою стосовно якого встановлено тимчасове обмеження у праві транспортними засобами, чим порушив вимоги п. 2.1а Правил дорожнього руху України, відповідальність за вчинення кого передбачена ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Пунктом 2.1а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

За положеннями ч. 3 ст. 126 КУпАП, відповідальність передбачена за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Згідно ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. Об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП).

Разом з тим, за положенням ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визначається протиправна винна (умисла або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративне правопорушення вважається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто, за змістом вищезазначених статей, підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за нормами КУпАП є встановлення в діянні цієї особи всіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною нормою КУпАП, зокрема об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення. В свою чергу, суб`єктивна сторона правопорушення це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є провина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Положеннями ч. 3 ст. 126 КУпАП закріплено настання адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом. Відповідно, суб`єктивна сторона даного правопорушення, в даному випадку, є вина у формі прямого умислу, тобто особа на день скоєння правопорушення знає про встановлення тимчасового обмеження у праві щодо неї, однак, знехтувавши цим обмеження, свідомо продовжує користуватись наданим правом.

Відповідно до ст.ст. 245, 256, 280 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її відповідно до закону. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявна долучена працівниками поліції копія постанови державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністертсва юстиції (м. Одеса) Гой С.Л. про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами від 06 травня 2025 року, ВП № 75573462, до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 496/2932/24 виданого 25.06.2024 року, на підставі наявності якої працівниками поліції складено в подальшому протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Разом з тим, жодних відомостей щодо обізнаності правопорушника щодо наявності даної постанови та відповідно встановлення тимчасового обмеженням його у праві керування транспортними засобами на час скоєння правопорушення, матеріали справи не містять.

З листа державного виконавця, ОСОБА_3 , щодо направлення ОСОБА_1 копії постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника управі керування транспортними засобами від 06 травня 2025 року також не вбачається дати отримання останнім даної копії постанови та ознайомлення з її змістом.

Апеляційний суд вважає за необхідне зауважити також, що дана постанова державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження винесена 06 травня 2025 року, а протокол за ч. 3 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 складено 08 травня 2025 року, тобто після двох днів після встановлення тимчасового обмеження особи у праві керування транспортними засобами.

Натомість, ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (в редакції станом на час вчинення відповідної дії) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених п.п. 1-4 ч. 9 ст. 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням, до яких належить і повідомлення про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Частиною 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобам надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення, а також направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного ч. 5 ст. 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

Згідно ч.5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

У рішенні ЄСПЛ від 2.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 копії постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами та відповідно ознайомлення останнього з її змістом, що свідчить про відсутність в даному випадку суб`єктивної сторони даного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП та що не враховано судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість наведених доводів апеляційної скарги та наявність підстав для застосування в даному випадку положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана постанова Великомихайлівського районного суду Одеської області скасуванню із закриттям провадження по справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Головіна Миколи Вікторовича задовольнити.

Постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 25 червня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя В.А. Коновалова