ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/1212/25 Головуюча у першій інстанції Сікора О.О.
Провадження № 33/819/157/25 Доповідач в апеляційної інстанції Батрак В.В.
Категорія: ч.1 ст.172-6 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року Херсонський апеляційний суд під головування судді Батрака В.В., за участю секретаря Іванцової Ю.С., прокурора Садилко О.О., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Онуфрійчук В.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеконференції матеріали провадження за клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційною скаргою останнього на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 10 червня 2025 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Володимиро-Іллінка Новотроїцького р-ну Херсонської обл., працюючого на посаді директора ДП «Дослідне господарство інституту тваринництва степових районів імені М.Ф. Іванова Асканія-Нова Національного наукового селекційно-генетичного центру з вівчарства», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , депутата Тавричанської сільської ради Каховського району Херсонської області,

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір на в розмірі 605 грн. 60 коп.

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за наступних обставин.

Так, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді директора Державного підприємства «Дослідне господарство інституту тваринництва степових районів імені М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» Національного наукового селекційно-генетичного центру з вівчарства» (), у 2022 році виконував функції держави у розумінні Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до пункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», посадові особи юридичних осіб публічного права є суб`єктами декларування та несуть відповідальність за вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією.

Згідно з частиною першою статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1 та підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за попередній звітний рік. Разом з тим, у зв`язку із введенням воєнного стану, відповідно до пункту 2-7 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції», для осіб, які не подали декларації у 2022-2023 роках, встановлено обов`язок подати такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.

Проте, як вбачається із матеріалів перевірки та протоколу № 15/2025 від 20 лютого 2025 року, що також підтверджено відомостями відображеними на сайті Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_1 подав щорічну декларацію за 2022 рік лише 16 січня 2025 року о 23:35 (https://public.nazk.gov.ua/documents/4dd79cfb-6b79-4355-9589-03c76722e6c0), тобто із порушенням граничного строку подання декларації, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вищевказані дії ОСОБА_1 суд першої інстанції кваліфікував за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, як несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік.

Крім того, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Державного підприємства «Дослідне господарство інституту тваринництва степових районів імені М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» Національного наукового селекційно-генетичного центру з вівчарства» (), у 2023 році виконував функції держави у розумінні Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до пункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», посадові особи юридичних осіб публічного права є суб`єктами декларування та несуть відповідальність за вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією.

Згідно з частиною першою статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1 та підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за попередній звітний рік.

У цьому випадку, відповідно до законодавства, ОСОБА_1 був зобов`язаний подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік не пізніше 31 березня 2024 року включно. Цей обов`язок підтверджується: частиною першою статті 45 Закону України «Про запобігання корупції»; пунктом 1 розділу ІІ «Порядку подання декларації», затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 23.07.2021 № 449/21 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.07.2021 за № 987/36609.

Проте, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення № 16/2025 від 20 лютого 2025 року, що також підтверджено відомостями відображеними на сайті Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подав свою щорічну декларацію за 2023 рік лише 27 січня 2025 року о 17:37 (https://public.nazk.gov.ua/documents/fe6f7037-4fa3-41a5-8e25-738df699ba02). Таким чином, він порушив встановлений строк подання декларації.

Вищевказані дії ОСОБА_1 суд першої інстанції кваліфікував за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, як несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції захисник подала на неї апеляційну скаргу в якій просить її скасувати, а провадження закрити. Крім того, подала клопотання про поновлення їй строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, неповне встановлення судом всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зокрема, апелянт зазначає про неврахування об`єктивних причин неможливості виконання ОСОБА_1 службових обов`язків через тимчасову окупації підприємства.

Так, з лютого 2022 року ОСОБА_1 об`єктивно був позбавлений можливості виконувати функції директора, а отже, у розумінні Закону України запобігання корупції», він перестав бути особою, уповноваженою на виконання функцій держави. Обов`язок подавати декларацію нерозривно пов`язаний із фактичним виконанням відповідних функцій. Отже відсутній об`єктивний та суб`єктивний зв`язок з функціями держави у розумінні ст, 3 ЗУ «Про запобіганні корупції» та ст. 172-6 КУпАП.

Крім того, апелянт звертає увагу на неправильне застосування судом норм ч. 9 ст. 45 Закону України «Про запобігання одо термінів подання декларацій особами, які перебувають на територіях бойових дій.

Зокрема, відповідно до ч. 9 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єкти декларування, які для здійснення службових повноважень на постійній основі перебувають на територіях, на яких ведуться активні бойові дії, зобов`язані поз декларації не пізніше 80 календарних днів з дня настання першої з та обставин: припинення чи скасування воєнного стану, звільнення або визначення дати завершення бойових дій на території, на якій суб`єкт перебуває.

Звертає увагу апелянт і на порушення процесуальних прав ОСОБА_1 під час складання протоколів про адміністративне правопорушення, зокрема порушення вимог ст. 268 КПК України.

Так, у клопотанні про закриття провадження апелянт, як представник ОСОБА_1 детально вказувала на грубі порушення вимог ст. 268 КУпАП з боку старшого оперуповноваженого Сутулої К.О. Присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення (стаття 172-4 - 172-9 КУпАП), є обов`язковою. Проте, протоколи №15/2025 та № 16/2025 були складені за відсутності ОСОБА_1 .. Його не було викликано до органу розслідування, кому не було роз`яснено я права, він був позбавлений права на захист та можливості надати пояснення. Зазначений факт підтверджується відповіддю Управління стратегічних розслідувань в Херсонській області області 20 лютого 2025 року на адвокатський запит.

Також, на думку апелянта в матеріалах провадження відсутні належні, допустимі та достатні докази вини ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Зокрема, суддя в постанові вказує на наявність умислу, проте цей висновок є припущенням і не підтверджений жодними доказами. Всі обставини справи свідчать про зворотнє, те, що ОСОБА_1 опинився у складних життєвих обставинах, пов`язаних з окупацією вимушеною евакуацією разом з двома малолітніми дітьми, втратою доступу до документів та засобів для подання декларації. Його дії не були спрямовані на умисне ухилення від фінансового контролю.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивовано тим, що 11 червня 2025 року, у встановлений законом десятиденний строк апелянтом, як захисником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, було подано апеляційну скаргу на вказану постанову. Однак постановою Херсонського апеляційного суду від 24 червня 2025 року апеляційна скарга повернута з мотивів відсутності у матеріалах справи договору або витягу з договору про правничої допомоги, засвідченого підписами сторін, що передбачено ч. 2 ст. 271 КУпАП.

Після, отримання вищевказаної постанови зазначені недоліку в найкоротший термін були виправлені та подана виправлена апеляційна скарга.

Заслухавши суддю - доповідача, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисника на підтримання доводів клопотання та апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти їх задоволення, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Підстави на які посилаєте захисник в клопотанні поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає поважними, такими, які дають підстави для поновлення цього строку.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При розгляді зазначеної справи у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до протоколу І сесії Херсонської міської ради Херсонського району Херсонської області VІІІ скликання від 27.11.2020, розпочаті повноваження депутата Херсонської міської ради Херсонського району Херсонської області VІІІ скликання ОСОБА_3 .

Статтею 4 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» визначено, що депутат місцевої ради набуває свої повноваження в результаті обрання його до ради, відповідно до Закону України «Про вибори депутатів місцевих рад та селищних, селищних, міських голів», повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради з моменту офіційного оголошення підсумків виборів відповідною територіальною виборчою комісією.

Вина ОСОБА_1 , у вчиненні інкримінованого правопорушення про несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, підтверджена наступними дослідженими в судовому засіданні доказами: - витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у якому зазначено дані про ДП «Дослідне господарство інституту тваринництва степових районів імені М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» Національного наукового селекційно-генетичного центру з вівчарства» та про призначення ОСОБА_1 директором; - відомостями з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, де зафіксовано дату подання декларації ОСОБА_1 за 2022 рік 16 січня 2025 року о 23:35 (https://public.nazk.gov.ua/documents/4dd79cfb-6b79-4355-9589-03c76722e6c0); - поясненнями ОСОБА_1 , у яких він визнав, що знав про строки подання декларації та не подав її вчасно через втрату електронного підпису, але не надав доказів об`єктивної неможливості подання; - копією Статуту НААН, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 20 серпня 2021 року № 2947/5, в якому визначено статус ДП як юридичної особи публічного права; - листом Національного агентства з питань запобігання корупції від 15 березня 2024 року № 47-10/16469/24, який підтверджує правовий статус суб`єкта декларування; -листом Верховного Суду від 09 квітня 2021 року № 1089/9/2-21, який роз`яснює поняття посадової особи юридичної особи публічного права та порядок застосування норм антикорупційного законодавства; - іншими матеріалами, отриманими під час проведення перевірки, що долучені до протоколу № 15/2025 від 20 лютого 2025 року.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення про несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік, підтверджена наступними дослідженими в судовому засіданні доказами: - витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у якому зазначено дані про ДП «Дослідне господарство інституту тваринництва степових районів імені М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» Національного наукового селекційно-генетичного центру з вівчарства» та про призначення ОСОБА_1 директором; - відомостями з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, де зафіксовано дату подання декларації ОСОБА_1 за 2023 рік 27 січня 2025 року о 17:37 (https://public.nazk.gov.ua/documents/fe6f7037-4fa3-41a5-8e25-738df699ba02); -поясненнями ОСОБА_1 , у яких він визнав обізнаність про строки подання декларації, проте не надав належних доказів поважних причин несвоєчасного подання; - копією статуту НААН, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 20 серпня 2021 року № 2947/5, в якому визначено статус ДП як юридичної особи публічного права; - листом Національного агентства з питань запобігання корупції від 15 березня 2024 року № 47-10/16469/24, що підтверджує правовий статус суб`єкта декларування; - листом Верховного Суду від 09 квітня 2021 року № 1089/0/2-21, що роз`яснює поняття посадової особи юридичної особи публічного права та порядок застосування норм антикорупційного законодавства; - іншими матеріалами, отриманими під час проведення перевірки та долученими до протоколу № 16/2025.

Оцінюючи наведені вище докази, суд приходить до висновку, що факти викладені в протоколах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження і під час судового розгляду в суді першої інстанції. Досліджені судом докази узгоджуються між собою щодо часу, місця та обставин, допущених ОСОБА_1 правопорушень, ставити їх під сумнів жодних підстав немає. ОСОБА_1 фактично підтвердив свою обізнаність щодо обов`язку подання декларації, та на переконання апеляційного суду мала всі засоби та можливості для своєчасного подання вищевказаних декларацій.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується наявністю вини у формі непрямого умислу, а саме ОСОБА_1 був обізнаний про вимоги фінансового контролю, зокрема необхідний алгоритм подачі щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 та за 2023 роки, оскільки декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_1 подається не вперше.

Вказане також свідчить, що ОСОБА_1 достовірно знаючи алгоритм необхідних дій в Реєстрі для успішного подання ним щорічних декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік та 2023 рік, був попереджений про обмеження та наслідки невиконання вимог фінансового контролю, але свідомо допустив їх настання.

Зважаючи на викладене, вищевказані дії ОСОБА_1 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Щодо доводів апеляційної скарги апеляційний суд зазначає про наступне.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги захисника, вони фактично повністю співпадають із заперечення захисника проти притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, які зазначала захисник в суд першої інстанції.

Так, з посиланням на положення ч. 9 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», захисник зазначає про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки ДП «Дослідне господарство інституту тваринництва степових районів імені М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» знаходиться на тимчасово окупованій території з 24 лютого 2022 року, що підтверджується Наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28 лютого 2025 року. Крім того, сама особа була змушена евакуюватися разом із малолітніми дітьми та стати на облік як внутрішньо переміщена особа. Внаслідок окупації підприємства та відсутності доступу до його активів та документів, ОСОБА_1 не мав можливості виконувати свої посадові обов`язки та здійснювати функції держави, а отже і подавати декларацію у встановлені строки.

Як вірно зазнавано судом першої інстанції, з чим погоджується і апеляційний суд, посилання адвоката на обставини тимчасової окупації підприємства, неможливість здійснювати управління та відсутність доступу до установчих документів та активів, а також евакуацію з малолітніми дітьми не можуть вважатися об`єктивними поважними причинами у розумінні закону.

Відповідно до ч. 9 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено спеціальний механізм продовження строку для подання декларації у випадку перебування суб`єкта декларування на тимчасово окупованій території або на території ведення активних бойових дій. Проте в даному випадку адвокатом не надано доказів, що ОСОБА_1 у період, коли настав обов`язок подати декларацію, фактично перебував на окупованій території або в зоні ведення бойових дій. Навпаки, встановлено, що ОСОБА_1 ще у липні 2022 року перемістився разом із дітьми до безпечного місця проживання в Київську область, де фактично проживав та міг скористатися безперешкодним доступом до мережі Інтернет та отримати кваліфікований електронний підпис. При цьому, як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_1 своєчасно та вчасно подавав декларації у попередні роки. Отже, наведені захисником обставини (окупація підприємства та евакуація дітей) не унеможливлювали виконання обов`язку з подання декларацій. ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість звернутися до відповідних органів для генерації нового електронного підпису та виконати вимоги фінансового контролю.

Крім того, апеляційні суд зазначає про те, що було предметом дослідження суду першої інстанції про те, що факт проходження ОСОБА_1 у березні та грудні 2023 року військово-лікарської комісії у ІНФОРМАЦІЯ_2 та взяття його на облік військовозобов`язаного підтверджується відповідними медичними та обліковими документами. Проте ці обставини самі по собі не перешкоджали виконанню ним обов`язку щодо своєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Так, як вірно зазначено с3дом першої інстанції проходження військово-лікарської комісії є процедурною дією, яка не пов`язана з позбавленням доступу до мережі Інтернет чи обмеженням можливості використовувати електронні засоби зв`язку та персональний електронний кабінет для подання декларації. Взяття ОСОБА_1 на облік військовозобов`язаних не означає позбавлення його статусу посадової особи юридичної особи публічного права або звільнення від виконання обов`язків фінансового контролю. З огляду на це, перебування на військовому обліку не виключає обов`язку своєчасно подавати декларацію відповідно до частини першої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції». Також, законодавством України не передбачено автоматичного відстрочення строків подання декларації особою, яка проходить ВЛК або перебуває на військовому обліку (за винятком спеціального випадку визначеного частиною дев`ятою статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», який застосовується лише до осіб, які на постійній основі перебувають на територіях активних бойових дій). Наявність військового обліку сама по собі не є такою обставиною. Отже, наведені захисником обставини проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії та взяття його на облік військовозобов`язаного не є об`єктивними та поважними причинами, які б унеможливлювали виконання ним обов`язку щодо подання щорічної декларації за відповідний звітний період.

Неспроможними є і доводи апеляційної скарги захисника про те, що протоколи про вчинення адміністративних правопорушень складені з істотним порушенням вимог ст. 268 КУпАП, оскільки не було викликано до органу для надання пояснень особисто, не роз`яснено права на захист, не забезпечено його участі під час складання протоколів. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 направив підписані протоколи поштою після тиску з боку уповноваженої особи, що порушує його право на захист

Так, відповідно до частини першої статті 268 КУпАП, права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, полягають у тому, що вона має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката, а також виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача. Крім того, стаття передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Разом із тим, слід розмежовувати стадію складання протоколу та стадію розгляду справи. Положення статті 268 КУпАП застосовуються саме під час розгляду справи по суті, а не на етапі складення протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому забезпечення можливості реалізації особою своїх прав гарантовано судом під час розгляду справи. У даному випадку матеріали справи свідчать про належне повідомлення ОСОБА_1 про час і місце судового розгляду справи та забезпечення його присутності у судовому засіданні. Йому було забезпечено право надавати пояснення, користуватися правовою допомогою адвоката та подавати клопотання. Тобто усі права, передбачені статтею 268 КУпАП, на стадії судового розгляду були дотримані. Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що на момент судового розгляду справи права ОСОБА_1 були забезпечені у повному обсязі відповідно до вимог закону.

Крім того, захисником, як і під розгляду провадження в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції на наведено того, які саме права ОСОБА_1 були порушені складанням протоколу за його відсутності, а також не обґрунтувала, які саме докази внаслідок цього не були отримані на користь сторони захисту або які докази сторони обвинувачення були спотворені. Якщо мова йде лише про відсутність у протоколі заперечень ОСОБА_1 щодо вчиненого правопорушення, то суд зазначає, що в основу постанови покладено не його відповідні пояснення, а саме обставини, що свідчать про несвоєчасне подання декларації без поважних причин, які не були спростовані ні самим ОСОБА_1 , ні його захисником.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги захисника про те, що в діях ОСОБА_1 умислу на порушення фінансового контролю не було, а отже в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що є підставою для закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Зазначене правопорушення є адміністративним проступком із формальним складом. Його об`єктивна сторона полягає у несвоєчасному поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Для притягнення до відповідальності достатньо встановити сам факт несвоєчасного подання декларації без наявності поважних причин. Прямий умисел на вчинення правопорушення в даному випадку не є обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення.

Інші обставини на які посилається апелянт в апеляційній скарзі були відомі суд першої інстанції та враховані при ухваленні відповідного судового рішення.

Призначаючи адміністративне стягнення судом було враховано тяжкість вчинених адміністративних правопорушень, наслідки їх вчинення, дані про особу ОСОБА_1 , відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують його відповідальність та призначено адміністративне стягнення в межах санкцій статей у виді мінімального штрафу.

На переконання апеляційного суду таких вид та міра стягнення відповідає принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Оскільки доходи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції стосовно неї, як законну, обґрунтовану та вмотивовану залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката Онуфрійчук В.А. задовольнити.

Поновити адвокату Онуфрійчук В.А. строк на апеляційне оскарження постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 10 червня 2025 року стосовно якою ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Апеляційну скаргу представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Онуфрійчук В.А. залишити без задоволення, а постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 10 червня 2025 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ХЕРСОНСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В.БАТРАК