Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №33/4805/665/25
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Богунського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2025 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Богунського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 24.08.2024 о 20 годині 34 хвилин, керував транспортним засобом Toyota Camry номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Грушевського, 16 у м. Житомирі, у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія у лікаря нарколога, що підтверджується висновком № 521 від 24.08.2024. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що порушено порядок та процедуру проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, закріпленого у ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Зокрема, висновок щодо результатів медичного огляду особи складено з порушенням п. 20 розділу ІІІ Інструкції 2015, тобто не безпосередньо після огляду, а сам висновок щодо результатів медичного огляду складено з порушенням процедури та Інструкції, лікар медичного закладу не пройшов тематичне навчання; токсикологічне дослідження крові проводилося із застосуванням хроматографа Кристал 2000М, який не пройшов випробування та не дозволений до використання у МОЗ; дата та час забору зразків крові не відповідають дійсності та не належать ОСОБА_1 , а протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням строку - після спливу 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив справу розглядати в його відсутності. За змістом частини шостої статті 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала апеляційну скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

За таких обставин, з метою недопущення затягування розгляду справи, зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення та у відповідності до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні справи. Окрім того, слід зазначити, що в силу ст. 268 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вказаній категорії справ не є обов`язковою.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.

Відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Крім того, суддя розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Цих вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суддя місцевого суду дотримався не в повному обсязі, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Судом першої інстанції ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився у закладі охорони здоров`я зі згоди водія, що підтверджується медичним висновком.

В обґрунтування вини ОСОБА_1 суд послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення від 05.09.2024, висновок медичного огляду №521 КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради від 24.08.2024, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2905349 від 24.08.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, рапорт командира роти №2 батальйону УПП в Житомирській області майора поліції М.Линника та відеозапис обставин події.

З огляду на зазначені докази суддя першої інстанції вважав доведеним вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З цими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується у зв`язку з наступним.

Оцінюючи допустимість доказів, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що відповідно до положень ч. 2 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у провину ставиться те, що 24.08.2024 о 20 год 34 хв, водій керував транспортним засобом Toyota Camry, д.н.з НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Огляд на стан сп`яніння проводився в медичному закладі у лікаря нарколога. Згідно висновку від 24.08.2024 ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, дата заповнення 24.08.2024, вказаний висновок зроблено на підставі даних, що містяться в акті медичного огляду особи, що керує транспортним засобом з метою виявлення стану сп`яніння № 521 від 24.08.2024, дата заповнення у якому вказана 24.08.2024 21-30 год, поряд з підписом лікаря зазначена дата 31 серпня 2024 року (а.с. 4, 29).

Разом з цим, у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, про те, що датою складання протоколу є 05.09.2024 року 09 год 30 хв.

Тобто, за наведених обставин між скоєнням правопорушення та складанням даного протоколу пройшло більш ніж 24 години.

Навіть з урахуванням дати підпису лікарем акту медичного огляду особи, що керує транспортним засобом з метою виявлення стану сп`яніння № 521 від 24.08.2024, який встановив перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння 31.08.2024, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений поза межами встановленого законом строку.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення складений з істотними порушеннями та викликає обґрунтовані сумніви, які, відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, тлумачаться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

На зазначені порушення суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про допустимість доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний допустимим джерелом доказів у даній справі.

Як наслідок, інші докази, на які послався суд першої інстанції, є похідними і, на переконання колегії суддів є недопустимими доказами за принципом плодів отруйного дерева. (Рішення ЄСПЛ у справі «Яременко проти України»).

У матеріалах справи міститься довідка №2525 від 27 серпня 2024 року результати токсикогологічного дослідження (а.с. 27, 62), згідно якої забір крові у ОСОБА_1 відбувався 24.08.2024 о 16-10 год, що передує на 3,5 год його зупинці працівниками поліції.

На запит суду від 22 січня 2025 року №295/13636/24 листом директора КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради повідомлено про помилково вказаний час забору зразка при виписуванні результату ОСОБА_1 замість вірного 21-40 год та долучено аналогічну за формою та змістом довідку зі зміненим часом забору зразків (а.с. 40, 43).

Дані зазначені у вказаних довідках покладені в основу висновку та акту огляду від 24.08.2024.

Апеляційний суд зауважує, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином суд неминуче перебиратиме на себе функцію обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, суд першої інстанції не був позбавлений права повернути матеріали справи на доопрацювання за наявності виявлених недоліків.

У відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). «Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суд не вправі вийти за межі тих фактичних обставин, які були встановлені протоколом про вчинення адміністративного правопорушення. Якщо викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її.

Протокол про адміністративне правопорушення по суті є обвинувальним актом на основі якого, в сукупності з іншими доказами, встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що протокол про адміністративне правопорушення був складений з істотними порушеннями норм КУпАП, які, з огляду на обмежені процесуальні повноваження суду та обов`язок збирати докази саме особами, уповноваженими на складання протоколів, не можуть бути усунуті під час судового розгляду, вказаний протокол не може бути допустимим доказом по справі, що тягне за собою неможливість правильного вирішення справи на його основі.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, вийшов за межі фактичних обставин справи, оскільки визнав останнього винуватим у порушенні Правил дорожнього руху України, на підставі зазначених працівником поліції в протоколі суперечливих даних, що є недопустимим.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції стосовно ОСОБА_1 підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням вимог КУпАП.

На підставі вищевикладеного вважаю, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання правопорушника винним.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі належить закрити, якщо судом встановлено, що в діях особи у відношенні якої, складено протокол про адміністративні правопорушення, відсутні склад і подія адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, дані що відображенні у протоколі про адміністративне правопорушення не можуть бути покладені в основу судового рішення, а відтак вказане є підставою для закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Богунського районного суду м. Житомира від 22 квітня 2025 року скасувати.

Провадження по справі закрити відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь