ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/17804/25

Провадження № 33/820/553/25

Суддя Хмельницького апеляційного суду Топчій Т.В., розглянувши у відкритому засіданні в місті Хмельницькому за участю секретаря Мельничук К.С., апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 липня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 15 червня 2025 року в 01 год. 22 хв. по вул. Шевченка, 46 в м. Хмельницькому на порушення п. 2.9 «а» ПДР України керував автомобілем "Daewoo Lanos", номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 липня 2025 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП, відносно нього закрити на підставі ст. 247 ч.1 п. 4 КупАП у зв`язку з тим, він діяв у стані крайньої необхідності.

Стверджує, що 14.06.2025 року у свій вихідний день він відпочивав із друзями, близько 00.50 хв. 15.06.2025 року йому зателефонував заступник командира ВЧ НОМЕР_2 та повідомив про термінове прибуття до військової частини, яка розташована в АДРЕСА_2 , що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою. Через комендантську годину він не зміг викликати службу таксі, а тому вирішив їхати на власному авто.

Враховуючи наведені обставини вважає, що діяв в стані крайньої необхідності, оскільки змушений був терміново виконувати свої службові обов`язки по захисту держави від збройної агресії рф.

Разом з тим, виходячи з того, що він є військовослужбовцем та бажає приймати безпосередньо участь у засіданні апеляційного суду, просить зупинити дане провадження на період проходження військової служби до його звільнення.

Позиції учасників апеляційного провадження у справі про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 та його захисник Гільйовський О.І. про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, в судове засідання призначене на 12.08.25 року не з`явилися, тому враховуючи положення ст. 268 КУпАП суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу у відсутності сторони захисту.

Мотиви суду.

Дослідивши доводи клопотання та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що у задоволенні клопотання про зупинення розгляду справи слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Суд виходить з того, що положення Кодексу України про адміністративні правопорушення не регулюють порядок зупинення провадження у справі, за виключенням справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією (ст.277 КУпАП).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення.

Тому розгляд даної справи без невиправданої затримки буде відповідати інтересам особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП без присутності в суді особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також слід зазначити, що сторона захисту не надала доказів того, що ОСОБА_1 задіяний у виконанні завдань в районі проведення бойових дій. З наведених підстав апеляційний суд вважає, що він не позбавлений можливості участі в розгляді справи, в тому числі і в режимі відеоконференції під час даного судового розгляду, як і не позбавлений можливості подати відповідні письмові пояснення по суті обвинувачення у письмовій формі, аналогічно клопотанню про зупинення провадження у справі.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, подане клопотання про зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Вимоги ст.ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді дотримався зазначених вимог закону та постановив законне і обґрунтоване рішення та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст. 130 ч.1 КУпАП, як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Фактичні обставини справи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому судом не переглядаються.

Вирішуючи питання за апеляційними вимогами ОСОБА_1 про те, що за обставин зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення він діяв у стані крайньої необхідності, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто, для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема, не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте, визначальним має бути об`єктивний критерій.

Апеляційний суд вважає, що небезпека, про яку вказує ОСОБА_2 , а саме те, що він діяв у стані крайньої необхідності, оскільки був змушений терміново прибути на місце служби, могла бути усунута іншим способом, зокрема шляхом виклику служби таксі. Твердження апелянта про те, що через комендантську годину він був позбавлений скористатися цією послугою, апеляційний суд відкидає, оскільки такі обставини не можуть бути визнані виправданням для порушення ПДР України у виді керування ТЗ у стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, зважаючи на конкретні обставини справи, правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 , є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому не може вважатись таким, що вчинене особою в стані крайньої необхідності, на що посилається апелянт.

Відтак, доводи апелянта про те, що він діяв в стані крайньої необхідності на увагу не заслуговують. Таку позицію суд розцінює як намагання уникнути встановленої законом відповідальності за скоєне правопорушення.

Керування транспортним засобом у стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, постанова судді місцевого суду відповідає вимогам закону, істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ст.130 ч.1 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає відомостям характеризуючим особу правопорушника.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 липня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: