Справа № 138/1875/25
Провадження № 33/801/820/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ясінський Ю. А.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 липня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 350 (трьохсот п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5950 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень, а також стягнуто з нього на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, 22.06.2025 о 01 год. 50 хв. на напрямку «н.п. Могилів-Подільський (Україна) н.п. Волчинець (Республіка Молдова)» в районі прикордонного знаку № 0125 на відстані 300 метрів від лінії державного кордону України ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України, а саме рухався безпосередньо до річки Дністер для незаконного перетину державного кордону України вплав через річку Дністер, чим порушив вимоги статті 9 Закону України «Про державний кордон України», за що відповідальності передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Не погодившись з постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 липня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та такою, що не відповідає обставинам справи, просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що висновки місцевого суду не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи та зроблені без належної оцінки пояснень скаржника.

Так, зі слів ОСОБА_1 , 10.04.2025 він прибув до м. Могилів-Подільський потягом о 23:52 з метою придбання автомобіля. Вийшовши з вокзалу, скаржник був зупинений працівниками Державної прикордонної служби (далі - працівники ДПСУ), які здійснили перевірку документів та наказали йому прямувати до службового автомобіля для підписання певних документів.

У подальшому, працівники ДПСУ повезли його в невідомому напрямку, де здійснили фотографування та склали адміністративний протокол, після чого доставили його назад на залізничний вокзал. Там скаржник перебував до ранку, очікуючи на продавця транспортного засобу. Наступного дня, після прибуття продавця, автомобіль був оглянутий, придбаний скаржником та використаний для повернення додому.

Крім того, слід зазначити, що під час складання адміністративного матеріалу працівники ДПСУ повідомляли, що скаржник начебто намагався незаконно перетнути державний кордон України. На ці твердження ОСОБА_1 одразу заперечив, пояснивши працівникам прикордонної служби справжню мету свого перебування у м. Могилів-Подільський, а саме придбання транспортного засобу.

На підтвердження цього він продемонстрував переписку з продавцем автомобіля, де містилася домовленість про купівлю транспортного засобу та зустріч у відповідний час. Проте зазначені пояснення та надані підтвердження були проігноровані працівниками прикордонної служби, які, не перевіривши обставини, відповіли: «ви всі так говорите», після чого склали адміністративний протокол.

Скаржник наголошує, що перебував у стресовому стані через неправомірні дії працівників ДПСУ, тому не пам`ятає, чи підписував він зазначений протокол. Ніякої річки Дністер не бачив, і її місце знаходження йому невідоме.

Одночасно ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, мотивуючи тим, що про існування оскаржуваної постанови він дізнався лише 16.07.2025 із сайту Судової влади. Наголошує, що постанова суду надіслана до ЄДРСР лише 14.07.2025, оприлюднена 16.07.2025.

Згідно ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанова Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 липня 2025 року була ухвалена у відсутність ОСОБА_1 , без його участі у судовому засіданні.

Згідно з матеріалами справи, копію постанови супровідним листом від 18.07.2025 було направлено на адресу скаржника (а.с. 15). Водночас, докази фактичного отримання вказаного судового рішення ОСОБА_1 у справі відсутні. Крім того, постанова місцевого суду була надіслана до Єдиного державного реєстру судових рішень лише 14.07.2025 та оприлюднена 16.07.2025, що унеможливило своєчасне ознайомлення скаржника з її повним текстом.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку 23.07.2025, тобто протягом десяти днів з моменту фактичного дізнання про оскаржуване судове рішення через ЄДРСР.

За таких обставин, беручи до уваги положення Конституції України щодо права на апеляційне оскарження судових рішень, а також усталену практику Європейського суду з прав людини (зокрема, у справах «Мельник проти України», «Пономарьов проти України», де наголошено на необхідності забезпечення реального та ефективного доступу до правосуддя), апеляційний суд дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження було пропущено з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Вернигора В. М. підтримали доводи апеляційної скарги, просять її задовольнити.

ОСОБА_1 суду пояснив, що зацікавився транспортним засобом, власник якого проживає у м. Могилів-Подільський. 22.06.2025 ОСОБА_1 в нічний час прибув на залізничний вокзал цього міста, де було багато прикордонників. Він пішов на вокзал чекати зустрічі з власником транспортного засобу ранком цього числа. З часом до нього підійшли прикордонники і він їм поясним ситуацію, предявив документи, вони оглянули речі, а саме прилад довщиномір фарбування авто. Вони довго дивилися його телефон, а саме переписку з власником транспортного засобу. Повідомили, що він повинен був мати дозвільні документи на в`їзд в Могилів-Подільський, про що ОСОБА_1 не знав, а також його повинні були зустріти, на що він відповів, що зустрінуть ранком. Його відвезли до прикордонного пункту, фотографували, відібрали пояснення, склали документи і відвезли назад до вокзалу. ОСОБА_1 зазначив, що дійсно вважав що порушив законодавство, оскільки не мав документи на в`їзд до м. Могилів-Подільський. Ранком він зустрівся з власником автомобіля, залишив свої данні у нотаріуса, а на машині, яку з годом оформив на себе, поїхав до місця свого проживання.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, вивчивши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Для забезпечення прийняття законного та обґрунтованого рішення за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний здійснити підготовку до розгляду справи, в межах якої відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Таким чином, перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний, зокрема, з`ясувати чи було належним чином повідомлено особу, яка притягається до відповідальності, про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Положеннями КУпАП не визначаються випадки, відповідно до яких особа, яка притягається до відповідальності, вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи відносно неї. Разом з тим, суд вважає, що особа, яка притягається до відповідальності, є належним чином повідомленою про розгляд справи, якщо є докази вручення їй повістки або ознайомлення з її змістом за три доби до дня розгляду справи. У такому разі неявка особи, яка притягається до відповідальності, та відсутність від неї клопотань про відкладення призначеного розгляду справи не перешкоджають проведенню розгляду справи.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 31.03.2021 року по справі №676/752/17 закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення. Факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури, оскільки в такому випадку особа позбавляється можливості реалізувати свої права бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №522/20755/16-а, від 30 вересня 2019 у справі №591/2794/17, від 06 лютого 2020 року № 05/7145/16-а та від 21 травня 2020 року у справі №286/4145/15-а.

Згідно Довідки про доставку повідомлення у додатку «Viber» встановлено, що судова повістка на 11.07.2025 на 15:35:00 у Могилів-Подільському суді Вінницької області у даній справі сформована 11.07.2025 о 14:22.:46 одержувачу ОСОБА_1 м. Кролевець, Сумської області.

Під час судового розгляду з пояснень захисту судом встановлено, що ОСОБА_1 повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи лише шляхом повідомлення у додатку «Viber». Будь-яким іншим чином доведення до відома інформації про розгляд справи не здійснювалося. При дослідженні копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутній будь-який належний та допустимий доказ того, що ОСОБА_1 своєчасно та належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду складеного відносно нього протоколу. У свою чергу, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводився за відсутності ОСОБА_1 . Таким чином, судом встановлено, що він не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, внаслідок чого не зміг взяти участь в розгляді справи. Внаслідок несвоєчасного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, ОСОБА_1 був позбавлений можливості повноцінно реалізувати своє право на захист, зокрема, надати зауваження та заперечення, подати докази на підтвердження та/або спростування обставин і фактів, що зазначені у протоколі, користуватися правовою допомогою тощо.

Враховуючи характер виявлених порушень, що мають процедурний характер, та їх наслідки, що призвели до порушень прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанова Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 липня 2025 року підлягає скасуванню.

Відповідно до положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

З Досліджених матеріалів адміністративної справи встановлено, що вина доводиться протоколом про адміністративне правопорушення; письмовим поясненням ОСОБА_1 ; копією паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ; рапортами працівників прикордонної служби від 22.06.2025; схемою виявлення громадянина ОСОБА_1 ; актом ознайомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з її правами, передбаченими ст. 268 КУпАП; власноруч підписаною заявою ОСОБА_1 .

Проте апеляційний суд не може погодитись із зазначеним.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП настає за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про Державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно ст. 12 вказаного Закону, пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що наявні в матеріалах справи докази є недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом».

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Апеляційний суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути достатнім доказом для висновку про винуватість особи, якщо не підтверджений іншими доказами, а протокол про адміністративне затримання є лише документом, що фіксує процесуальну дію.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 333524 від 22.06.2025 зазначено, що 22.06.2025 о 01 год. 50 хв. на напрямку «н.п. Могилів-Подільський (Україна) н.п. Волчинець (Республіка Молдова)» в районі прикордонного знаку № 0125 на відстані 300 метрів від лінії державного кордону України ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України, а саме рухався безпосередньо до річки Дністер для незаконного перетину державного кордону України вплав через річку Дністер, чим порушив вимоги статті 9 Закону України «Про державний кордон України», за що відповідальності передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що письмові пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зводяться до визнання того, що він в`їхав в місто Могилів-Подільський без відповідного на те дозволу. Проте в протоколі зазначено, що він здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували зазначені у протоколі обставини. Зокрема, Схема виявлення громадянина ОСОБА_1 ним не підписана та йому не пред`являлася, відсутні матеріали фото- чи відеофіксації, показання свідків або інші беззаперечні докази, які б свідчили про умисел та реальні дії ОСОБА_1 , спрямовані саме на незаконний перетин державного кордону вплав через річку Дністер.

Наведені у протоколі твердження є лише припущеннями посадових осіб органу, який його склав, і не підтверджені жодним об`єктивним доказом, що унеможливлює покладення їх в основу обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Рапорти інспекторів прикордонної служби, як на доказ винних дій ОСОБА_1 апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки у розумінні ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення можуть бути лише фактичні дані, що підтверджуються належними та допустимими засобами доказування. Рапорти самі по собі не містять беззаперечних відомостей про обставини вчинення правопорушення, не ґрунтуються на об`єктивних засобах фіксації (фото, відео, протоколи огляду тощо) та тому не можуть визнаватися належним доказом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 524/5741/16-а, де наголошено, що рапорти працівників правоохоронних органів є лише службовою інформацією та не можуть підміняти собою докази вини особи у розумінні закону.

Щодо визнання вини у письмових поясненнях, апеляційний суд зауважує, що такі відомості не є достатніми і беззаперечними доказами та не звільняють суд від обов`язку всебічної, повної та неупередженої перевірки доказів у їх сукупності. На це прямо звернув увагу Верховний Суд у постанові від 09 грудня 2021 року у справі № 487/4245/18. Крім того, письмові пояснення не стосуються спроби перетину державного кордону.

Більше того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ні у своїй заяві, ні у письмових поясненнях не зазначав про намір чи спробу незаконно перетнути державний кордон України. Єдине формулювання «свою провину визнаю» не може вважатися підтвердженням обставин, викладених у протоколі, а свідчить про бажання скаржника якнайшвидше врегулювати стресову ситуацію, у якій він опинився. Тому суд апеляційної інстанції вважає, що такі пояснення не можуть розглядатися як належний доказ вини.

Поряд з цим, апеляційним судом беруться до уваги подані скаржником на підтвердження своїх доводів: копія військово-облікового документу сформованого 24.04.2025 з відстрочкою ОСОБА_1 , як військовозобов`язаного, до 14.02.2026; переписка з власником транспортного засобу у додатку «Viber» щодо переписки з власником транспортного засобу; копія Акту огляду реалізованого транспортного засобу від 25.06.2025 Могилів-Подільською філією «АВТОПЛЮС К» м. Могилів-Подільський та копія свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу, відповідно до якого транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_1 01.07.2025 (а.с. 23, 27).

Вказані документи мають істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки підтверджують версію скаржника щодо його перебування у м. Могилів-Подільський саме з метою придбання автомобіля, що узгоджується із наведеними ним поясненнями, наданими як під час розгляду справи, так і в апеляційній скарзі.

Таким чином, ці документи спростовують твердження органу, який склав протокол про адміністративне правопорушення, стосовно намірів скаржника незаконно перетнути державний кордон України, та підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами.

Наявні докази, на які посилається суд першої інстанції, апеляційний суд оцінює виключно як припущення посадових осіб прикордонної служби, вони є недостатніми для доведення вини за критерієм «поза розумним сумнівом».

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд не вправі самостійно вносити доповнення, зміни у протоколи про адміністративні правопорушення, витребувати додаткові докази у справі, оскільки це є недопустимим та буде свідчити про необ`єктивність, упередженість судді при розгляді справи, порушенням права на захист, рівності сторін процесу.

Таким чином, дослідивши наявні у справі матеріали, апеляційний суд вважає, що у справі відсутні докази, які у своїй сукупності доводять спробу ОСОБА_1 на незаконний перетин кордону за зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 липня 2025 року слід скасувати та провадження у справі закрити.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 липня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 липня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, скасувати та провадження у справі закрити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко