ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Русєва А.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого менеджером роздрібної торгівлі ТОВ «КЛАСІК.А», одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, -

встановив:

ОСОБА_1 15.02.2025 року о 09:45 год. у м. Одеса, вул. Балківська, 4, керував транспортним засобом «AUDI», державні номерні знаки НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки зі згоди водія за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510» ARLM 0427, результат позитивний 0,27% проміле, чим ОСОБА_1 порушив вимоги п./п. «а» п. 2.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП..

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення визнав повністю, не оспорюючи обставин, які викладені в протоколі та пояснив, що у вказані в протоколі день час та місці віз свою дитину на планове обстеження в силу його хронічної хвороби. Напередодні увечері вони були сім`єю у гостях, де він вживав алкоголь, але невелику кількість, тому навіть припустити не міг, що на ранок в нього може бути запах алкоголю. Після зупинки, поліцейські повідомили, що у нього немає страхового полісу і запропонувати пройти тест на «Драгер», він його пройшов та показав позитивний результат. Він не погоджувався з цим, але розумів, що їхати до медичного закладу не буде, бо йому відомі такі випадки, що після того як чоловіки їхали проходити дослідження в медичному закладі, їх потім мобілізували, а він цього побоявся. Також ОСОБА_1 заявив про те, що згоден за своє правопорушення сплатити штраф, але просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, бо в нього син хворий на «Аутизм», його постійно треба возити на обстеження та відповідні заняття, що стане неможливим якщо його позбавити водійських прав. Крім того, його робота пов`язана з постійним пересуванням автомобілем, а його заробітна плата є єдиним доходом для його родини, бо дружина сидить дома і доглядає за дитиною інвалідом.

Заслухавши притягуваного, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, дослідив наявні у справі докази, надавши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до даних результатів огляду притягуваного на місці зупинки транспортного засобу приладом «Drager Alcotest 7510» ARLM 0427, результат позитивний 0,27%.

Вказані обставини справи також підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №247518 від 15.02.2025 року, згідно з якими ОСОБА_1 15.02.2025 року о 09:45 год. у м. Одеса, вул. Балківська, 4, керував транспортним засобом «AUDI», державні номерні знаки НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки зі згоди водія за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510» ARLM 0427, результат позитивний 0,27% проміле; роздруківкою з приладу «Drager Alcotest 7510» ARLM 0427, згідно якого результат огляду позитивний 0,27 % проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого під час огляду ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння, зокрема: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, результат огляду на стан сп`яніння 0,27 % проміле, ОСОБА_1 з результатом огляду згоден; відеозаписом з нагрудних реєстраторів працівників поліції.

Суд визнає зазначені докази допустимими, оскільки вони зібрані з дотриманням вимог ст.266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. № 1103, а також Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858.

Таким чином, аналіз сукупності усіх досліджених доказів дозволяє суду дійти висновку про наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та про доведеність вини ОСОБА_1 в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Як було вище наведено, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 15.02.2025 року о 09:45 год. у м. Одеса, вул. Балківська, 4, керував транспортним засобом «AUDI», державні номерні знаки НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки зі згоди водія за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510» ARLM 0427, результат позитивний 0,27% проміле.

З викладеного слідує, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п./п. «а» п. 2.9 ПДР, який передбачає, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, керував транспортирним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином з викладеного слідує, що вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП повністю доведена зібраними матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Судом враховується характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

До обставин, які відповідно до ст. 34 КУпАП пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 , за вчинене ним адміністративне правопорушення, суд відносить щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , за вчинене ним адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Суд враховує те, що ОСОБА_1 вчинив умисне правопорушення, характер якого вказує на те, що воно є грубим адміністративним правопорушенням.

Разом з цим, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та дослідивши надані ним письмові докази, визначаючи вид та розмір адміністративного стягнення, яке має понести ОСОБА_1 за вчинене, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень.

Водночас, на думку суду, покарання не є самоціллю та виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання повторного вчинення ним правопорушення.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі ЄСПЛ) передбачено, що «При розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

ЄСПЛ поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року). Зокрема ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ЄСПЛ у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення ЄСПЛ у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

У справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), ЄСПЛ вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Враховуючи вище наведене та вирішуючи питання щодо законності, справедливості та пропорційності застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в даній справі, суд зазначає наступне.

Суд враховує, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає застосування альтернативного стягнення, оскільки вказаною нормою закону передбачено одночасне накладення штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.

Водночас при прийнятті рішення про забезпечення в даній справі досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_1 , зокрема в частині доцільності позбавлення останнього права керування транспортними засобами, суд враховує сімейні обставини ОСОБА_1 та рід його діяльності, дохід від якої нерозривно пов`язаний із існуванням сім`ї ОСОБА_1 .

Так, відповідно до долучених ОСОБА_1 документів, він проживає єдиною сім`єю зі своєю дружиною ОСОБА_2 та двома малолітніми дітьми: сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та пасинком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в АДРЕСА_1 . При цьому, згідно медичного висновку №682 від 28.11.2023 року малолітній син ОСОБА_3 має захворювання «Органічний психічний розлад», згідно довідки про потребу дитини (дитини з інвалідністю) у домашньому догляді №705 від 28.11.2024 року малолітній син притягуваного ОСОБА_3 , перебуває на диспансерному обліку з діагнозом за кодом МКХ-10 «F068», зі статусом «дитина з інвалідністю» з 28.11.2023 року та потребує домашнього догляду з 28.11.2024 року, притягуваний ОСОБА_1 є законним представником (опікуном) дитини з інвалідністю ОСОБА_3 , що підтверджено тимчасовою довідкою №63, виданою УСЗН в Пересипському районі ДП та СП ОМР з терміном дії з 04.12.2023 року по 27.11.2025 року.

Сам ОСОБА_1 офіційно працевлаштований і працює з 02.01.2019 року в ТОВ «КЛАСІК.А» на посаді менеджера роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, отже характер його роботи пов`язаний з пересуванням торговими точками з метою організації та забезпечення ефективної їх роботи. За місцем роботи ОСОБА_1 характеризується виключно позитивно як фахівець з високими організаторськими здібностями, алкоголем не зловживає.

В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що з огляду на характер лікування його сина ОСОБА_3 , останнього необхідно відповідно до графіку доставляти до лікарні для періодичних профілактичних оглядів, навчань та тренувань. Його дитина потребує подальшого постійного спостереження за її станом та лікування. Інших осіб, які б могли доставляти сина, який потребує стороннього догляду, до медичного закладу, у нього немає. Таким чином, згідно пояснень ОСОБА_1 , лише на власному транспортному засобі, він може організувати забезпечення надання його сину життєво необхідної медичної допомоги, зокрема доставляти його до лікарні. Матеріальне забезпечення родини залежить також лише від нього, оскільки дружина не працює, а доглядає за дитиною з інвалідністю, коли він на роботі і, в разі позбавлення його водійських прав він залишиться без роботи, а його родина без засобів існування.

Вказані обставини, на думку суду, свідчать на користь можливості залишення ОСОБА_1 права на керування транспортним засобом, оскільки це відповідатиме інтересам тяжко хворого сина притягуваного, життя якого є найбільшою соціальною цінністю та забезпечує принцип розумності. На переконання суду, в протилежному випадку, позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом з урахуванням існуючих обставин існування його родини, не слугуватиме досягненню мети забезпечення справедливого балансу між інтересами суспільства та особи притягуваного, а навпаки може потягти настання наслідків, які можуть створювати небезпеку життя людини.

Суд вважає, що вказані обставини, в своїй сукупності, дають підстави дійти висновку про те, що важкі сімейні обставини, які склались у сім`ї ОСОБА_1 , що пов`язані із хворобою його сина, який потребує постійного догляду з боку його батька, в тому числі і з використанням власного транспортного засобу, вочевидь буде найбільш розумним, раціональним та таким, що не ставитиме під загрозу життя дитини і життєве існування родини, де виховується ще одна малолітня дитина, а дружина не працює, на відміну від позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами.

З урахуванням наведених обставин, на думку суду, накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції статті КУпАП, є достатнім для критичного усвідомлення останнім протиправності свого вчинку, буде дієвим запобіжником вчинення ним в подальшому нових правопорушень у сфері дорожнього руху, а також в достатній мірі слугуватиме його вихованню.

Отже, враховуючи зазначені обставини справи, беручи до увагу особу ОСОБА_1 , а також наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що з метою його виховання в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню ним нових правопорушень на нього необхідно накласти адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст.130 КУпАП, у виді штрафу без позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів.

Водночас, визначаючи порядок сплати штрафу ОСОБА_1 , суд враховує його майнове становище, який є єдиним годувальником у сім`ї, де виховуються двоє малолітніх дітей, один з яких є дитиною з інвалідністю і, як заявив ОСОБА_1 матеріальне становище родини тяжке ще й в силу обставин, які діють в Україні, що не викликає обґрунтованих сумнівів у суду, а також враховуючи розмір штрафу, який призначається судом як адміністративне стягнення, та який в свою чергу є достатньо великим в порівнянні встановленою в Україні мінімальною заробітною платою, у зв`язку з чим приходить до висновку, що сплата ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17000,00 грн. одним платежем становитиме для нього надмірний тягар, про що притягуваний також заявив в судовому засіданні, тому суд на підставі ч.2 ст. 301 КУпАП, вважає за можливе відстрочити сплату штрафу у повному обсязі та призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком на дванадцять місяців.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку з ухваленням судом постанови про накладання на правопорушника адміністративного стягнення з ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судового збору.

Керуючись ст.ст.283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави без позбавлення права керування транспортними засобами.

Розстрочити ОСОБА_1 виплату суми штрафу у розмірі 17000 гривень строком на 12 (дванадцять) місяців з виплатою штрафу перші десять місяців по 1000 (одна тисяча) гривень, щомісячно, решту останні два місяці рівними частинами по 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень, щомісячно, починаючи з дня набрання постанови законної сили.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси А.С. Русєва

Єдиний унікальний номер справи: №522/3591/25

Номер провадження №3/522/2021/25

Головуючий суддя Русєва А.С.