1Справа № 335/6837/25 3/335/1878/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя Романько О.О., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої косметологом в салоні «БьютіЛайн», яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчення водія серії НОМЕР_1 , рнокпп НОМЕР_2 , тел. НОМЕР_3 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 377338 від 30.06.2025, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30.06.2025 о 18 год. 47 хв. в м. Запоріжжі, вул. Волгоградська, буд. 26, керувала транспортним засобом «Audi SQ5», д.н.з. НОМЕР_4 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі у лікаря нарколога відмовилася, про відповідальність попереджена, від керування відсторонена шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР України. Про повторність попереджена, чим порушила п. 2.5 ПДР України, тобто вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі вищевикладеного щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення: серії ЕПР1 № 377338 від 30.06.2025 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

24.07.2025 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення в її діях. В клопотанні зазначено, що за результатами вивчення матеріалів справи встановлено, що вони не містять належних та допустимих доказів її винуватості в інкримінованому адміністративному правопорушенні, та її вина не доведена поза «розумним сумнівом». Як наслідок, в її діяннях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим справа підлягає закриттю. Так, на думку порушника, матеріали справи складено поліцейським з численними та грубими порушеннями. Зокрема, інкриміноване обвинувачення містить протиріччя, є неконкретним, незрозумілим і двозначним.

Окрім вищезазначених грубих порушень, поліцейськими допущено й інші, а саме: зазначення у фабулі правопорушення неіснуючого транспортного засобу; направлення для огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я складено для проходження в неіснуючому закладі; частина відеозапису здійснена на невідомий технічний пристрій, відомості про який відсутні в протоколі, що свідчить про його недопустимість; не роз`яснення перед проведенням огляду порядку та процедури його проходження, права та обов`язки особи, наслідки її дій тощо.

Прохала справу про адміністративне правопорушення відносно неї закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала своє клопотання. Вказала на те, що 30.06.2025 вона їхала з роботи додому. У неї в салоні авто гучно грала музика і вона не чула сигналів поліцейських про зупинку. Разом з тим вона не намагалася переховуватися, а просто приїхала на парковку, де вона має паркомісце і завжди залишає свій автомобіль, оскільки проживає поряд. Вийшовши з автомобіля вона була здивована, що її переслідує поліція. На прохання поліцейського вона надала свої документи. До того, коли її звинуватили у тому, що в неї наявні ознаки алкогольного сп`яніння, то вона вимовила лише пару слів, тому як та коли працівник поліції відчув запах алкоголю з її порожнини рота вона не розуміє, а також наполягає на тому, що вона не вживає алкоголь взагалі і того дня на роботі його не вживала. На прохання поліцейського вона витягнула свої руки вперед себе, ніякого тремтіння рук не було, що підтверджується самим відеозаписом. Після того як поліцейський сказав про наявність у неї ознак алкогольного сп`яніння вона дійсно розхвилювалася, оскільки така подія у неї в житті відбувалася вперше. При цьому, вона погодилася пройти огляд на місці зупинки в підземному паркінгу. Але, як виявилося, у поліцейських не було при собі засобів, які б давали їм змогу провести такий огляд на місці зупинки. Працівник поліції почав вимагати від неї відкрити паркінг для іншого екіпажу поліцейських або піднятися та пройти огляд за межами паркінгу. На те щоб відкрити паркінг вона погодилася, але не хотіла виходити назовні, оскільки це є подвір`я її житлового будинку, така процедура за наявності двох автомобілів поліції та купи поліцейських завдало б шкоди її репутації, тому вона наполягала на проходженні огляду біля свого автомобілю, що було розтлумачено працівниками поліції як відмова від проходження освідування. Один із співробітників поліції буквально відразу почав писати якісь папери у службовому авто, ніхто навіть не дочекався іншого екіпажу поліцейських з засобами для огляду. Вся ця ситуація її збентежила, вона розгубилася, але потім зателефонувала адвокату, який їй порадив пройти огляд у медичному закладі. З цим вона звернулася до працівників поліції, але останні їй в такому проханні відмовили, пояснивши, що ними вже складаються матеріали щодо відмови у проходженні огляду на вимогу поліцейського. Напарник того поліцейського, який складав протокол, порадив їй пройти таке освідування протягом двох годин після зупинки. Будь-яких інших порушень правил ПДР України поліцейські не назвали, інших протоколів про адміністративні правопорушення відносно неї не складалося. Просила закрити провадження у справі, оскільки вона не відмовлялася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки її транспортного засобу, а згодом навіть наполягала на тому щоб такий огляд пройти у медичному закладі.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи записів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п. 2.5 ПДР кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР, передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, вищевказані вимоги закону стосуються тільки особи, яка безпосередньо керувала транспортним засобом, що свідчить про те, що факт керування транспортним засобом як і факт відмови від проходження згідно із встановленим порядком огляду на стан сп`яніння при розгляді справ про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП повинні бути доведені сукупністю доказів, які дозволяють прийняти відповідне процесуальне рішення.

Об`єктивна сторона ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за «керування транспортними засобами особами в стані сп`яніння» (п. 2.9. а Правил дорожнього руху України) або «відмову особи пройти відповідний огляд» (п. 2.5. Правил дорожнього руху України).

В даному випадку ОСОБА_1 надала згоду на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, але у працівників поліції не виявилося у наявності такого засобу.

Водночас пунктом 8 Порядку № 1103 та п. 6 Розділу Х Інструкції № 1395 передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відповідно до п. 3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішній справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, фабула правопорушення повинна була містити виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та дії водія щодо ухилення від огляду (незгода з результатом/відмова від проходження огляду тощо).

У той же час Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

З цього слідує, що суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; перекваліфіковувати дії, самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 130 ч. 1 КУпАП, як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Предметом доказування винуватості особи за даним складом правопорушення є факт наявності самої такої відмови водія.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, суду надано наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 377338 від 30.06.2025 складений о 19 год. 22 хв.; картку обліку адміністративного правопорушення; рапорт поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону 2 УПП в Запорізькій області старшого сержанта поліції Костянтина Радченка від 30.06.2025; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме технічного приладу «Alkotest drager 6820», де зазначено про відмову водія від проходження огляду та від підпису; направлення водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «ОКЗПНД та СЗХ» ЗОР, складене 30.06.2025 о 19:06 год.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів від 17.12.2008 № 1103 (далі Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735).

Порядок використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції регламентований Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026 (далі Інструкція № 1026).

Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення регламентований Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 (далі Інструкція №1395).

Ці нормативно-правові акти передбачають два види огляду: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу і лікарем закладу охорони здоров`я.

Як вже зазначалося, то відповідно до п. п. 2, 3 розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Оскільки в той же момент результати огляду на місці зупинки особою можуть не визнаватися та зробити остаточний висновок, що вона перебуває саме в стані алкогольного сп`яніння працівник поліції не має права, а може вказувати лише на наявність таких ознак.

Частина 2 ст. 266 КУпАП передбачає, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, альтернативу містить фіксування процедури проведення огляду або ж відмови від такої.

Оцінка аргументів сторін і досліджених судом доказів.

Щодо підстав зупинки транспортного засобу.

З долученого до матеріалів відеозапису встановлено, що водій ОСОБА_2 припаркувала свій транспортний засіб «Audi SQ5», д.н.з. НОМЕР_4 на території облаштованого місця для зберігання транспортних засобів в підземному приміщенні житлового будинку за адресою: вул. Волгоградська, буд. 26А, м. Запоріжжя. На відео зафіксовано рух такого транспортного засобу, але будь-яких порушень ним ПДР України не вбачається. Разом з тим, з іншого фрагмент відео зовсім не видно цього транспортного засобу, а лише доступно огляду внутрішню передню частину службового автомобіля працівників поліції. Так, водій ОСОБА_1 зайняла відповідне паркомісце і вийшла зі свого авто. В цей час, з задньої частини цього автомобілю зупинився автомобіль працівників поліції.

Працівники поліції ще не представившись почали вказувати на те, що ОСОБА_1 не виконала вимогу про зупинку.

Потім одним із поліцейських повідомляється, що підставою для зупинки її транспортного засобу є ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме те, що вона є причетною до вчинення адміністративного правопорушення, але якого саме не зазначається.

Як зазначила ОСОБА_2 у судовому засіданні, то відносно неї будь-яких інших протоколів про адміністративні правопорушення, окрім як за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не складалося.

Таким чином, суд доходить висновку, що працівниками поліції належним чином не зафіксовано причетність ОСОБА_1 до будь-якого адміністративного правопорушення.

В цей же час, відповідно до відеозапису, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення, а саме фрагмент запису з фіксацією часу 18:47, стає відомо, що по радіозв`язку патрульний екіпаж отримує вказівку про необхідність зупинки автомобіля«Audi SQ5», д.н.з. НОМЕР_4 , з причин наявності у його водія ознак алкогольного сп`яніння. Останнє може свідчити про упередженість дій поліцейських, які ще до особистого спілкування з водієм зазначеного транспортного засобу, вже отримали якусь інформацію щодо перебування водія в стані алкогольного сп`яніння. При цьому, як далі з`ясовується, у працівників саме цього екіпажу, навіть не було при собі відповідних технічних засобів щоб провести огляд водія на стан сп`яніння на місці зупинки.

Пункт 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Частина 3 ст. 18 Закону зобов`язує поліцейського, звертаючись до водія, назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 цього Закону поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Без доказів порушення правил дорожнього руху поліцейський не має права вимагати документи у водія.

До такого висновку дійшов П`ятий апеляційний адміністративний суд, розглядаючи справу №473/1404/20. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі №473/1404/20 передбачено, що якщо поліцейським не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимога інспектора до водія про пред`явлення документів, що посвідчують особу або документів на право керування є неправомірною.

Отже, якщо мова йде про порушення ПДР, співробітник поліції зобов`язаний надати докази. Це може бути фото- або відеозйомка, свідчення свідків, інші способи подачі інформації.

В цьому ж випадку, посилання співробітника поліції на причетність ОСОБА_1 до адміністративного правопорушення, тобто на підставу зупинки, яка визначена п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «ПроНаціональну поліцію» залишилися формальними.

Щодо порушення порядку документування відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до ст. 266 КУпАП, «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок) та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. № 1452/735 (далі - Інструкція), особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Судом не було встановлено з наявних в матеріалах справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, що всі дії, які були вчинені поліцейськими при складанні матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема заповнення направлення на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння відбувалися у той час, який в ньому зазначений.

Частиною 1 ст. 256 КУпАП встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

З положень п. 1 Розділу II Інструкції № 1395 до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: 1) письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; 2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; 3) акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння; 4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.

Між тим, протокол про адміністративне правопорушення є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення. Від того, чи правильно він складений, залежить своєчасність, правильність розгляду за суттю справи про адміністративне правопорушення та обґрунтованість застосування стягнення.

Виходячи з положень ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є документом, який є підставою для висунутого обвинувачення.

При цьому розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі.

Отже, відповідно до викладеного, суд розглядає справу про адміністративне правопорушення лише в межах обставин, викладених в протоколі.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП не може бути визнаний належними доказом у цій справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Рапорт працівника поліції, який міститься у матеріалах справи теж не є належним та допустимим доказом, через те, що він відображає виключно суб`єктивну думку працівника поліції. До того ж в розумінні статті 251 КУпАП, такий рапорт не може вважатися належним і допустимим доказом вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення (зокрема, до такого правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 20.05.2020 у справі № 524/5741/16-а).

При цьому, суд також звертає увагу на те, що місцем вчинення адміністративного правопорушення у протоколі від 30.06.2025 зазначено адресу: вул. Волгоградська, буд. 26, м. Запоріжжя. В той же час, з рапорту від 30.06.2025 встановлено, що транспортний засіб зупинено за адресою: вул. Волгоградська, буд. 26А, м. Запоріжжя. На зазначені обставини також вказала ОСОБА_1 у своїх усних поясненнях під час судового розгляду, оскільки її зупинено було в підземному паркінгу будинку за місцем її проживання.

Тобто місце вчинення адміністративного правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено невірно.

Візуальне спостереження працівниками органу Національної поліції щодо допущення особою порушення вимог Правил дорожнього руху може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 квітня 2018 року у справі з єдиним унікальним № 338/1/17 (адміністративне провадження № К/9901/15804/18).

Так, з дослідженого судом відеозапису встановлено, що після виконання ОСОБА_1 всіх вимог поліцейського щодо демонстрації обох рук, надання відповідей з приводу вживання алкоголю тощо, передачі документів, які посвідчують її особу та право на керування транспортним засобом, останнім попри відсутність будь-яких ознак сп`яніння що підтверджується відеозаписом нагрудної камери поліцейських (фрагмент запису з фіксацією часу 18:51), які передбачені п. 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, їй було повідомлено про наявність ознак алкогольного сп`яніння, а саме щодо запаху алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів і запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки на що вона дала свою згоду. При цьому поліцейські не мали на місці спеціального технічного приладу «Драгер», що підтверджується відеозаписом нагрудної камери поліцейського (фрагмент запису з фіксацією часу 18:52).

Далі поліцейські у порушенні п. 6 розділу 2 Інструкції залишивши місце, де було запропоновано пройти огляд, виїхали з підземного приміщення, прийняли від іншого екіпажу поліцейських УПП в Запорізькій області спеціальний технічний прилад «Драгер» та знов запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, але вже не на місці зупинки авто. Окрім цього у порушенні пункту 5 розділу II зазначеної Інструкції поліцейським не було поінформовано особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу. При цьому поліцейський також не запропонував пройти огляд на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я, повідомив, що на ОСОБА_1 буде складено адміністративний протокол протягом 10-15 хв., що підтверджується відеозаписом нагрудної камери поліцейського (фрагмент запису з фіксацією часу 19:06) та лише під час складання протоколу з використанням електронного пристрою, поліцейський підійшовши до ОСОБА_1 зі словами: «Якщо ви відмовились на місці, можу запропонувати проїхати до медичного закладу» (пряма мова). Разом з тим, поліцейський не зазначив з якою саме метою він може проїхати з ОСОБА_1 до медичного закладу, у порушення пункту 3 розділу III Інструкції, що підтверджується відеозаписом нагрудної камери поліцейського (фрагмент запису з фіксацією часу 19:15).

Під час того як протокол про адміністративне правопорушення ще не був складений (оскільки іншого з відеозапису не вбачалося так як спілкування продовжувалося), поліцейські у порушенні ч. 4 ст. 266 КУпАП проігнорували вимогу ОСОБА_1 щодо необхідності доставлення її до медичного закладу з метою огляду на стан сп`яніння та складання висновку за результатами огляду у присутності поліцейських, продовжили складати протокол, який потім було надано їй для ознайомлення та підпису, що підтверджується відеозаписом нагрудної камери поліцейського (фрагмент запису з фіксацією часу 19:31). Тобто згідно запису з нагрудної камери поліцейського протокол було закінчено складати лише о 19:30, а у самому протоколі зазначено, що він складений о 19:22. Разом з тим, ОСОБА_1 знаходячись увесь цей час з поліцейськими виказала свою згоду на проведення її огляду на місці зупинки (фрагмент відеозапису о 18:51) та проінформувала поліцейського, який складав протокол про її бажання пройти огляд в медзакладі о 19:28, оскільки вона ще не знала, що протокол вже складено о 19:22.

Окрім цього відмовивши провести огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, поліцейські, користуючись відсутністю у ОСОБА_1 юридичної освіти та її необізнаністю в нормативно-правових актах повідомили, що вона може пройти такий огляд в приватному порядку (без присутності поліцейських), знаючи заздалегідь, що це не передбачено порядком огляду визначеного Інструкцією, що підтверджується відеозаписом нагрудної камери поліцейського (фрагмент запису з фіксацією часу 19:28). Також фрагмент спілкування з поліцейським щодо бажання пройти огляд в медичному закладі нею було зафіксовано на власний телефон, запис з якого долучено до її клопотання.

Окремо слід підкреслити що додані до протоколу акт огляду та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння складено без присутності ОСОБА_1 та з їх змістом її не ознайомлено, що підтверджується відеозаписом нагрудної камери поліцейського.

Таким чином, з огляду на зазначене судом не встановлено, що перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейські роз`яснили ОСОБА_1 порядок та процедуру проходження огляду, її права та обов`язки, наслідки її дій. Належним чином не роз`яснено право відмовитись від проходження на місці та пройти огляд в закладі охорони здоров`я, чи пройти на місці зупинки, але не погодитись з результатом, та забезпечити проходження її огляду в закладі охорони здоров`я.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Відповідно до ч. 5 та 6 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння на місці зупинення транспортного засобу або незгоди з його результатами відповідно до встановленого порядку є обов`язковим. Якщо після оформлення направлення, водій транспортного засобу відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків (чи під відеофіксацію) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку №1103, пункт 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення матеріалів №1395).

Відповідно до п. 2 Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 2.8 Інструкції, передбачена спеціальна форма для направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння. З метою достовірності результатів, поліцейський забезпечує доставку осіб до закладу охорони здоров`я протягом двох годин. Аналогічний тезіс закріплений у ч. 4 ст. 266 КУпАП.

З огляду на вимоги вищевказаних Положення та Інструкції, та ч.3 ст.266 КУпАП особа, відносно якої проводиться огляд, має отримати повну інформацію щодо порядку проведення вищевказаного огляду (зокрема, можливості пройти огляд на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів або у медичній установі, у разі незгоди пройти огляд на місці зупинки та право пройти огляд у медичній установі). Не маючи відповідної інформації, особа позбавлена можливості діяти у спосіб, що може підтвердити відсутність правопорушення, тобто фактично порушення процедури проведення огляду є порушенням права на захист, що в свою чергу тягне недопустимість зібраних з порушенням такого права доказів (п.3 ч.2 ст.87 КПК України).

В матеріалах справи міститься направлення водія ОСОБА_1 на огляд з метою встановлення стану сп`яніння, складеного 30.06.2025 о 19.06 год.. З аналізу відеозапису із бодікамер, приєднаних до матеріалу, в цей час направлення не складається, в цей час відбувається діалог поліцейських із ОСОБА_1 з приводу обставин правопорушення. Таким чином, час складання направлення (яке є обов`язковим згідно Додатку 1 та п. п. 8 Розділу 2 Інструкції) не відповідає фактичним обставинам справи, зафіксованим на відео. Правова позиція щодо аналізу направлення на огляд, як обов`язкового документу для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП відображена у справах № 333/183/24 та 337/4487/24 та постанові Запорізького апеляційного суду від 27.05.2021 по справі № 311/696/21.

Правова позиція щодо необхідності повної відеофіксації правопорушення під час його документування знайшла своє відображення у Постанові Верховного Суду у складі колегії КАС № 357/10134/17 (п. 33-36) щодо доказів по справам про адміністративні правопорушення, № 524/5536/17 від 15.11.2018 року (відеозапис, поданий на підтвердження факту порушення ПДР, є неналежним доказом, якщо в протоколі немає посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис).

В даному випадку з відеозапису не вбачається, щоб поліцейський вручав ОСОБА_1 письмове направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, відсутні відомості про таке вручення (або відмову від отримання направлення) і в матеріалах справи. Таким чином, суд дійшов висновку, що порушення з боку ОСОБА_1 пункту 2.5 Правил дорожнього руху не відбулось, оскільки встановлено, що поліцейським було порушено порядок направлення водія для проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Останні документи не спростовують того, що ОСОБА_1 на самому початку розмови з поліцейським на його прохання надає згоду на проведення огляду на місці зупинки і лише через відсутність відповідних технічних засобів у самого працівника поліції такий огляд виявляється неможливим. Далі, ОСОБА_1 наполягала на її доправлені у супроводі поліцейських до медичної установи для проведення огляду на стан сп`яніння в чому їй було відмовлено. При цьому, протокол складався не в письмовому вигляді, тобто без використання бланку, а за допомогою технічних засобів, тому пояснення працівників поліції про те, що не можливо доставити порушника у медичну установу, оскільки протокол про адміністративне правопорушення вже складено залишається не зрозумілим.

Отже, на переконання суду, до справи не додано будь-яких доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 , тобто не зафіксовано вчинення правопорушення, на яке посилається відповідальна особа, яка склала протокол, належними доказами. Будь-які докази про наявність вини останньої у вчиненні нею правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відсутні.

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст. ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові від 18.07.2019 у справі №216/5226/16-а (2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17 (К/9901/3839/17).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків, чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Так, з досліджених в ході розгляду справи наданих суду доказів судом не встановлено достовірних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 , відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, містять достатні дані, які б відображали вчинення останньою такого адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, на переконання суду, долучені до адміністративного матеріалу докази є сумнівним та не підтверджують наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Коробов проти України»).

Інших доказів, які б свідчили про скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, співробітниками патрульної поліції суду не надано.

Оцінивши докази, долучені до справи, суд приходить до висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, інкримінованого ОСОБА_1 ..

Як вже зазначалося, ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Таке положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 , яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, дана справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 9, 130, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О.О. Романько