Справа № 355/370/25 Головуючий в суді І інстанції - Цирулевська М.В.
Провадження № 33/824/3418/2025 Доповідач в суді II інстанції - Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

в особі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., в присутності захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Андрешкова О.Д., (в режимі ВКЗ), представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Явона А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Баришівського районного суду Київської області від 19 травня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Баришівського районного суду Київської області від 19 травня 2025 року провадження у справі про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП України закрите у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №271781 від 20.02.2025 року, ОСОБА_1 постановлено у вину те, що він 20.02.2025 року о 08:10 на автодорзі М03 Київ-Харків 58 км 500 м (в напрямку Києва), керуючи ТЗ Ford Focus C-Max д.н.з. НОМЕР_1 при зміні напрямку руху не дотримався безпечного бічного інтервалу, внаслідок чого спричинив створення аварійної обстановки, а саме примусив водія ОСОБА_2 на ТЗ Nissan Almera д.н.з. НОМЕР_2 різко змінити швидкість, напрямок руху, внаслідок чого водій ОСОБА_2 здійснила наїзд на металевий відбійник, чим порушив п.13.1, 10.1 ПДР України.

Закриваючи провадження у справі, суддя місцевого суду вказав про те, що надані суду докази не підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказала, що не погоджується з оскаржуваною постановою, оскільки судом не перевірені обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди та дані, які мають значення для вирішення справи, вважає постанову несправедливою, незаконною, і такою, що прийнята упередженою та зацікавленою в результатах розгляду справи суддею. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказала, що суддя при винесенні постанови умисно приховала частину показань наданих ОСОБА_3 та свідком ОСОБА_4 про те, що це її автомобіль нібито почало зносити на їх праву смугу, по якій вони нібито впевнено і чітко рухалися, а потім з незрозумілих причин її різко занесло вліво у відбійник. Вважає, що дані показання є неправдивими через невідповідність їх законам фізики. Крім того, зазначені судом в тексті оскаржуваної постанови пояснення, надані ОСОБА_1 в залі суду, не відповідають фактично наданим ним показанням, крім того, що він своєї вини не визнав, та рухався в напрямку м. Києва зі швидкість 90 км/год., не вчиняючи жодних маневрів. Вважає, що надані нею покази повністю спростовують твердження судді про те, що нібито суть вчиненого правопорушення за кваліфікацією дій за ч.5 ст.122 КУпАП, а саме недотримання ОСОБА_1 безпечного бічного інтервалу при зміні напрямку руху, внаслідок чого спричинено створення аварійної обстановки, є сумнівною, а суд при цьому не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення. Вказала, що в ситуації, що сталася, вона знайшла єдиний можливий спосіб уникнути зіткнення з іншим автомобілем, водій якого грубо порушив правила дорожнього руху і фактично змусив її зіткнутися з металевим відбійником, внаслідок чого постраждав її автомобіль. Так, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 чітко бачили і вказали про той факт, що саме водій автомобіля Ford Focus C-Max д.н.з. НОМЕР_1 почав вчиняти маневр без увімкнення поворотних світлових попереджувальних сигналів і перед автомобілем, яким вона керувала почав зміщатися вліво, створюючи неминучу загрозу зіткнення, тому єдиний вибір який вона мала в той момент, або допустити зіткнення з його автомобілем, або вчинити наїзд на металевий відбійник. Вказала, що зазначені свідки того дня були пасажирами її автомобіля та чітко підтвердили всі події органам поліції, що видно з нагрудних камер працівників поліції та що підтверджено в судовому засіданні. Крім того, зазначила, що під час допиту свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суддя намагалася будь - якою ціною їх заплутати і вказувала, що покази, які вони надають, нібито не відповідають законам фізики, і намагалась таким чином змусити відмовитись від показань. Щодо допиту свідка ОСОБА_7 вказала, що свідок чітко повідомляла про те, що бачила того дня на місці ДТП і в процесі ДТП, однак суддя постійно її переконувала, що такого не могло бути і треба говорити по іншому, та з рештою суддя в постанові просто перекрутила її покази. Вважає, що твердження судді про те, що свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не змогли пояснити, яким чином автомобіль під керуванням ОСОБА_1 опинився позаду автомобіля Nissan після зупинки, як і не змогли пояснити, яким чином змогли під`їхати інші автомобілі, зважаючи на кінцеве розташування автомобіля Nissan після ДТП, не відповідає дійсності, оскільки вказані свідки вказали, що коли автомобіль почало заносити і розкручувати, вони в ці долі секунди не дивились на автомобіль ОСОБА_1 , бо вся увага була зосереджена на тому, що відбувалося з їх автомобілем, однак суддя перекрутила ці покази в позицію вигідну для ОСОБА_1 . Також вказала про те, що судом невірно викладені показання свідка ОСОБА_4 та що показання даного свідка суперечать іншим матеріалам справи.

Щодо її показань з приводу того, що автомобіль Nissan почало заносити в праву сторону, то суддя виклала ці показання по іншому. Щодо показів свідка про ожеледицю на дорозі, то ці покази також спростовуються відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції. Крім того, вказала що свідка ОСОБА_4 з ОСОБА_1 пов`язують більш тісні і близькі стосунки, а отже є певна зацікавленість в не притягненні останнього до відповідальності, тому об`єктивність показів такого свідка є сумнівною. Вказала, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП доводиться: протоколом про вчинення адміністративного правопорушення від 20.09.2025 року; показами потерпілої ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; записами з нагрудних камер співробітників поліції; світлинами з місця ДТП; постановою Баришівського районного суду Київської області від 08.04.2025 року у справі №355/369/25; іншими матеріалами справи у їх сукупності. За таких обставин, просила оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник Андрешков О.Д. вважає, що доводи зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не заслуговують на увагу та зводяться лише до незгоди апелянта із постановою, а сама апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення. Щодо доводу апеляційної скарги про затягування судом розгляду справи вказав, що суд першої інстанції призначав розгляд справи з відносно невеликим проміжком часу, а також декілька разів визначав резервні дати засідань. Крім того, вказав, що незважаючи на велику кількість свідків та тривалий час їх допиту суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи, та здійснив такий розгляд в межах строку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Щодо твердження апелянта про зміну фабули, викладеної в протоколі про адміністративне правопорушення вказав, що такі твердження є безпідставними і зводяться лише до того, що ОСОБА_2 не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд повинен був виносити рішення лише з тих пояснень, що були надані неї та свідками з її сторони. Разом з тим, зазначив, що надані ОСОБА_2 та її свідками покази повністю спростовуються та кардинально відрізняються від показів, наданих свідком ОСОБА_4 . Також вказав, що твердження щодо необ`єктивності судді під час допиту свідків потерпілої не засноване на будь - яких фактах. Звернув увагу на те, що суд першої інстанції здійснював однаково детальний допит свідків зі сторони потерпілої та зі сторони захисту, що свідчить про безсторонність та об`єктивність суду під час розгляду справи. Крім того, вказує, що апелянт умисно приховує ту обставину, що пояснення свідків зі сторони потерпілої і самої потерпілої мали між собою певні розбіжності і в процесі допиту змінювались. Також звернув увагу на те, що пояснення, які надала в судовому засіданні ОСОБА_2 , відрізняються від пояснень, які надали її свідки, а також покази свідка ОСОБА_7 були неоднозначні та непослідовні. Разом з тим, вказав що судом першої інстанції було вірно зазначено в рішенні, що свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не змогли пояснити, яким чином автомобіль під керуванням ОСОБА_1 опинився позаду автомобіля ОСОБА_2 після зупинки, якщо його автомобіль здійснив маневр ліворуч і перелаштувався на ліву смугу руху попереду автомобіля Nissan, як і не змогли пояснити, яким чином змогли під`їхати інші автомобілі, зважаючи на кінцеве розташування автомобіля Nissan після ДТП. Щодо доводів апеляційної скарги про свідка ОСОБА_4 вказав, що ці доводи нелогічні, бо з відеозапису вбачається, що поліцейський не наполягав на наданні пояснень і не повідомив ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_4 про те, що її покази будуть мати важливе значення для вирішення справи по суті, а лише запропонував дати такі покази. Крім того, вважає що суд першої інстанції вірно та обґрунтовано вказав в своєму рішенні, що з наявних в матеріалах справи відеозаписів чітко видно, що протокол про адміністративне правопорушення було складено лише зі слів ОСОБА_2 та пасажирів її автомобіля, а пояснення ОСОБА_1 та його пасажира до уваги взагалі не взято. Також наголосив на тому, що апелянт не скористалась правом заявити відвід судді, та говорить про упередженість та зацікавленість суду лише після ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову без змін.

Вислухавши пояснення:

представника Явона А.В. , який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив задовольнити;

захисника Андрешкова О.Д., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити постанову без змін;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 20.02.2025року ОСОБА_1 поставлено у вину порушення вимог п.13.1, п.10.1 ПДРУкраїни, а саме, що він 20.02.2025 року о 08:10 на автодорзі М03 Київ-Харків 58 км 500 м (в напрямку Києва), керуючи ТЗ Ford Focus C-Max д.н.з. НОМЕР_1 при зміні напрямку руху не дотримався безпечного бічного інтервалу, внаслідок чого спричинив створення аварійної обстановки, а саме примусив водія ОСОБА_2 на ТЗ Nissan Almera д.н.з. НОМЕР_2 різко змінити швидкість, напрямок руху, внаслідок чого водій ОСОБА_2 здійснила наїзд на металевий відбійник.

Між тим, матеріали справи не містять доказів, які би указували на те, що водієм ОСОБА_1 у зазначеній вище дорожній обстановці не було дотримано вимог п.13.1 та вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху.

За змістом п.13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до п.1.10 ПДР України безпечна дистанція- це відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру. Безпечний інтервал - це відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

Проте матеріали справи не містять жодних даних про те, що водій ОСОБА_1 не дотримався безпечного інтервалу чи безпечної дистанції, внаслідок чого спричинив створення аварійної обстановки.

Так, з пояснень потерпілої та свідків, які були надані ними в суді першої інстанції, а також з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що автомобіль потерпілої ОСОБА_2 до моменту виникнення ДТП рухався в крайній лівій смузі руху, а автомобіль ОСОБА_1 рухався в правій смузі руху, що виключає недотримання водієм ОСОБА_1 безпечної дистанції.

Також матеріали справи не містять доказів недотримання водієм ОСОБА_1 безпечного інтервалу, оскільки, як вбачається з пояснень ОСОБА_2 та свідків автомобіль під керуванням ОСОБА_1 до моменту ДТП рухався в правій смузі, а автомобіль під керуванням ОСОБА_2 рухався в крайній лівій смузі руху випереджаючи автомобіль ОСОБА_1 і до моменту ДТП задня частина автомобіля ОСОБА_1 була на рівні передньої частини автомобіля ОСОБА_2 , що також виключає недотримання ОСОБА_1 безпечного інтервалу.

Наведене указує на відсутність у діях водія ОСОБА_1 порушень вимог п. 13.1 ПДР України.

При цьому суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 є суперечливим, оскільки в ньому зазначено про недотримання ОСОБА_1 і безпечної дистанції і безпечного інтервалу, що є взаємовиключним.

Також матеріали справи не містять жодних доказів того, що водій ОСОБА_1 не дотримався вимог п.10.1 ПДР, оскільки в матеріалах справи відсутні докази зміни ОСОБА_1 напрямку руху автомобіля.

Таким чином матеріали справи не містять доказів того, що водієм ОСОБА_1 за вказаної дорожньої обстановки було допущено порушення вимог Правил дорожнього руху, які б перебували у причинному зв`язку з наслідками у виді створення аварійної обстановки, а саме примусу водія ОСОБА_2 різко змінювати швидкість, напрямок руху, внаслідок чого остання здійснила наїзд на металевий відбійник.

Врахувавши ці обставини, суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність у діях водія ОСОБА_1 порушень вимог п.13.1, 10.1 ПДР України, у зв`язку із чим у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого суддею рішення.

Постанова судді Баришівського районного суду Київської області від 19 травня 2025 щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Керуючисьст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Баришівського районного суду Київської області від 19 травня 2025 щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька