ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/4180/25

провадження № 3/0285/1976/25

14 серпня 2025 року м. Звягель

Суддя Звягельського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О. О., при секретарі судового засідання Клечковській М. М.,

з участю:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов

від Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області,

за ч.5,6 ст.121, ч.1 ст.122-2, ч.2 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП

відносно неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Вербівка Новоград-Волинського (теперішня назва Звягельського) району Житомирської області,

громадянина України, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , учень11 класу Чижівського ліцею,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 24.07.2025 в 23:27 год в м Звягель Житомирської області по вул Лесі Українки 66, керував транспортним засобом, мопедом Хонда, який не зареєстрований в порядку, визначеному законом, та яким не мав права керувати, оскільки не отримував посвідчення водія відповідної категорії, без мотошолома, з ознаками наркотичного сп`яніння (тремтіння пальців рук, розширені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, яка не відповідає обстановці), від проходження медичного огляду на стан якого у встановленому законодавством порядку відмовився, а також не виконав завчасно подану вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечив обставин, викладених у протоколах, свою вину у вчиненому визнав повністю та беззастережно, висловив щиросердечне розкаяння та жаль з приводу своїх дій, а також осуд своєї поведінки.

Заслухавши пояснення учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходжу наступного висновку.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху України (далі по тексту ПДР), згідно з п.1.9 яких особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частина 5 ст.121 передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами; ч.6 ст.121 КУпАП за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку; за ч.1 ст.122-2 КУпАП настає адміністративна відповідальність у випадку невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу; за ч.2 ст.126 КУпАП за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом та за ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Підставою для складання відносно ОСОБА_1 поліцією протоколів стало порушення ним вимог п.п.2.1.а, 2.3.г, 2.4., 2.5. 2.9.в ПДР, згідно із якими водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; для забезпечення безпеки дорожнього руху під час руху на мотоциклі або мопеді бути в застебнутому мотошоломі; на вимогу поліцейського зупинитися та/або пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень підтверджується:

даними протоколів про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №№401704, 401710, 401722, 401726, 401732 від 25.07.2025;

актом огляду та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, відповідно до яких ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду;

даними диску з відеозаписом з фіксацією на ньому відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Досліджені судом докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою, підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.5,6 ст.121, ч.1 ст.122-2, ч.2 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП КУпАП, відтак його слід визнати винним у їх вчиненні.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_1 , є його щире розкаяння та вчинення порушення, будучи неповнолітнім.

Обставин, які б обтяжували його відповідальність, не встановлено.

Статтею 36 КУпАП визначено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових порушень. Виходячи з цієї мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ст.12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Також, відповідно до вимог ст.13 КУпАП до осіб віком від 16 до 18 років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені ст.24-1 КУпАП, а у разі вчинення цими особами адміністративних правопорушень, зокрема передбачених ст.ст.121-127, 130 КУпАП, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах.

З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені ст.185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені ст.24-1 КУпАП.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за судовим рішенням до особи, визнаної винною у вчиненні правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод винного. Покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій мають використовуватися не надмірні, а лише необхідні й зумовлені метою заходи. Виправлення як мета покарання це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу, це ті певні зміни в особистості винної особи, які утримують її в подальшому від вчинення нових правопорушень. З моральної точки зору, виправлення винної особи і є кінцевою метою покарання.

У своїх рішеннях щодо проваджень за участю неповнолітніх Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) неодноразово підкреслював, що неповнолітні потребують особливого захисту та підтримки через їхню вразливість та недостатній життєвий досвід, зокрема, права на доступ до адвоката, розуміли суть звинувачень та мали можливість ефективно захищати свої інтереси. У разі участі неповнолітніх у кримінальних провадженнях, застосовуються спеціальні правила та процедури, що враховують їхній вік та вразливість.

Відповідно до Конвенції про права дитини Держави-учасниці, серед іншого, забезпечують, щоб кожна дитина, яка, як вважається, порушила кримінальне законодавство чи звинувачується в його порушенні, мала принаймні такі гарантії негайне і безпосереднє інформування її про звинувачення проти неї, та одержання правової й іншої необхідної допомоги при підготовці та здійсненні свого захисту.

При призначенні виду стягнення беру до уваги: характер вчиненого правопорушення; особу ОСОБА_1 , який є неповнолітнім; всі обставини справи в їх сукупності.

Особливості вікової психології неповнолітніх дають змогу обмежитися щодо таких осіб порівняно більш м`якими заходами, достатніми для забезпечення їх виправлення і перевиховання. Суспільство не має права висувати до неповнолітніх такі самі суворі вимоги, як до своїх дорослих членів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, адміністративне стягнення має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а тому приходжу переконання, що виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових правопорушень може бути досягнуто при застосуванні до нього заходу впливу у вигляді попередження, передбачений ст.24-1 КУпАП.

Це буде необхідним і достатнім, сприятиме можливій зміні поведінки неповнолітньої особи, формування в неї нової моделі поведінки та відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків.

Керуючись статтями 24-1, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Справу №285/4180/25 (провадження № 3/0285/1976/25) про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП

об`єднати зі справами №285/4186/25 за ч.5 ст.121 КУпАП, №285/4185/25 за ч.6 ст.121 КУпАП, №285/4183/25 за ч.1 ст.122-2 КУпАП та №285/4182/25 за ч.2 ст.126 КУпАП відносно нього,

присвоївши справі №285/4180/25 (провадження № 3/0285/1976/25).

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5,6 ст.121, ч.1 ст.122-2, ч.2 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП,

та застосувати до нього захід впливу у вигляді попередження, передбачений ст.24-1 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги на неї через Звягельський міськрайонний суд до Житомирського апеляційного суду протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Суддя О. О. Літвин