Справа № 565/2200/17
Провадження № 3-в/565/10/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року м.Вараш

Вараський міський суд Рівненської області у складі головуючого судді Бренчук Г.В., за участю секретаря судового засідання Щур Н.О., особи стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вараського міського суду Рівненської області клопотання виконувача обов`язків керівника Вараської окружної прокуратури Рівненської обласної прокуратури про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення арешту, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення,

в с т а н о в и в:

Виконувач обов`язків керівника Вараської окружної прокуратури Рівненської обласної прокуратури звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення.

Клопотання обґрунтоване тим, що на виконанні Вараського РВП ГУ НП в Рівненській області перебуває постанова Кузнецовського міського суду по об`єднаній судовій справі №565/2200/17 від 23 листопада 2017 року про застосування відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 5 діб, за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КУпАП.

Вказана постанова суду із листопада 2017 року не виконана Вараським РВП ГУ НП в Рівненській області з об`єктивних причин, а саме у зв`язку із відсутністю правопорушника ОСОБА_1 за місцем проживання та перебуванням останнього в місцях позбавлення волі. На даний час ОСОБА_1 відбуває покарання у ДУ «Катеринівська виправна колонія (№46)», що у с. Катеринівка Сарненського району Рівненської області.

27 листопада 2017 року копію постанови Кузнецовського міського суду від 23 листопада 2017 року відносно ОСОБА_1 отримано для виконання Варашським ВП ГУ НП в Рівненській області. Постанова про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді адміністративного арешту строком 5 діб була звернута до виконання вчасно в установленому законом порядку.

Беручи до уваги те, що матеріали справи не містять доказів ухилення особи від відбуття адміністративного арешту, прокурор просить прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення згідно постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області по справі №565/2200/17 від 23 листопада 2017 року за ч.2 ст.187 КУпАП у виді 5 діб адміністративного арешту, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення.

Прокурор, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явився. Неявка прокурора не перешкоджає проведенню судового розгляду, суд вважає можливим розглянути клопотання за відсутності прокурора.

ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши ОСОБА_1 , дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Постановою Кузнецовського (нині Вараського) міського суду Рівненської області від 23 листопада 2017 року, яка набрала законної сили 05 грудня 2017 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 5 (п`ять) діб.

У листі т.в.о. заступника начальника Вараського РВП ГУ НП в Рівненській області № від 15 липня 2025 року зазначено, що рішення суду про застосування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту стосовно ОСОБА_1 не виконано у встановлений законом строк, оскільки останній на момент набрання законної сили постановою суду перебував у статусі затриманого за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення відповідно до ст.208 КПК України. В подальшому рішення суду про застосування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту стосовно ОСОБА_1 не виконано, у зв`язку з тим, що він перебував у місцях позбавлення волі.

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2018 року ОСОБА_1 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на три роки два місяці.

Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04 січня 2018 року ОСОБА_1 засуджено за ч.2 ст.185, ст.395 КК України до позбавлення волі строком на два роки.

Вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 14 лютого 2018 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі.

Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 28 березня 2018 року ОСОБА_1 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на два роки три місяці.

Вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року ОСОБА_1 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на три роки три місяці.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2019 року ОСОБА_1 засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки три місяці. Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_1 рахувати з моменту затримання - з 23 листопада 2017 року.

Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 січня 2021 року ОСОБА_1 засуджено за ч.2 ст.185 КК України, до обмеження волі строком на один рік, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк терміном на один рік.

Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2021 року ОСОБА_1 засуджено за ч.2 ст. 186 КК України до двох років позбавлення волі.

Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 жовтня 2021 року, зміненим ухвалою Рівненського апеляційного суду від 03 травня 2022 року, ОСОБА_1 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк два роки три місяці.

Вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 17 травня 2022 року ОСОБА_1 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі.

Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2024 року ОСОБА_1 засуджено за ч.4 ст.185, ч.3 ст.357 КК України до п`яти років п`яти місяців позбавлення волі.

На даний час ОСОБА_1 відбуває покарання у ДУ «Катеринівська виправна колонія (№46)».

Відповідно до ст.304 КУпАП, питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом, який виніс постанову.

За приписами ст.300 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України. Орган Національної поліції забезпечує виконання постанови про адміністративний арешт у порядку, встановленому законами України.

Не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки (ст.303 КУпАП).

Згідно з ст.326 КУпАП постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту виконується негайно після її винесення.

У ст.305 КУпАП зазначено, що контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-р/2018 у справі №1-12/2018 (3911/15) від 23 листопада 2018 року за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч.1 ст.294, ст.326 КУпАП визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): положення ч.1 ст.294 КУпАП, яким встановлено, що постанови про застосування стягнення, передбаченого ст.32 («Адміністративний арешт») цього Кодексу, набирають законної сили з моменту їх винесення; положення ст.326 КУпАП, яке передбачає, що постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту виконується негайно після її винесення. Положення ч.1 ст.294, ст.326 КУпАП, які визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення КСУ цього Рішення, яке є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Чинний КУпАП, до якого постійно вносяться зміни за своєю суттю є законом, який поєднує норми матеріального та процесуального права, охоплює всі сфери суспільно-економічного життя. Стадія виконання постанови про накладення адміністративних стягнень є заключною і зазвичай проходить у два етапи: 1) звернення постанови до виконання і 2) безпосереднє виконання постанови про накладення адміністративних стягнень.

Під зверненням постанови до виконання необхідно розуміти своєчасне (не більш ніж через три місяці з дня її винесення) направлення постанови до органу, який відповідно до законодавства уповноважений її безпосередньо виконувати, в даному випадку до органу НП, і визнається єдиним юридичним фактом, який має значення для встановлення, чи підлягає вона виконанню, незалежно від того, чи розпочато безпосереднє (реальне) виконання цієї постанови, що дотримано судом.

Однак, законодавством України не передбачена давність виконання постанови судді про накладене стягнення, яка вже прийнята відповідним органом до виконання. Законодавець залишив поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у виді арешту.

Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації № R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

Конституційний Суд України в рішенні від 29 червня 2010 року по справі №17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

В рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 вказано, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Цей висновок об`єктивно узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, який неодноразово у своїх рішеннях вказував, що коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності (рішення від 28 березня 2000 року в справі «Барановський проти Польщі» (Baranowski v. Poland), заява №28358/95). ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), п.33, Reports 1996-V), а у справі «Солдатенко проти України» (Soldatenko v. Ukraine), заява № 2440/07) зазначив, «встановлюючи, що будь-яке позбавлення свободи має здійснюватися «відповідно до процедури, встановленої законом», п.1 ст.5 не просто відсилає до національного закону, він також стосується «якості закону», вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права. При цьому «якість закону» означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля» (п.111, рішення від 23 жовтня 2008 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 11 жовтня 2011 року по справі №10-рп/2011, аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30 січня 2015 року в справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява №17888/12; рішення від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява №7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст.3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд дійшов переконання, що зазначена справа про адміністративне правопорушення щодо накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді арешту, для цілей ст.6 Конвенції, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст.6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону при розгляді клопотання про вирішення питання щодо звільнення ОСОБА_1 від адміністративного стягнення, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП інші норми закону, зокрема КК України, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років-у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Враховуючи викладене, суд вважає, що давність виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту в адміністративному праві не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку суду у кримінальному провадженні, у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі, яким і є арешт згідно вимог п.8 і 9 ст.51, 60 КК України, п.7 ч.1 ст.24, ст.32 КУпАП, а саме 2 роки.

Таким чином, системний аналіз положень КУпАП у поєднанні з вказаним законодавством і судовою практикою, дають підстави вважати, що строк давності виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту повинен розпочинатися з дня набрання цим судовим рішення законної сили, тобто через 10 днів з дня її винесення, і в усякому разі не перевищувати 2-х років.

Суд також враховує, що матеріали справи не містять будь-якої інформації про ухилення ОСОБА_2 від виконання адміністративного стягнення.

З огляду на зазначене, суд вважає, що наявні підстави для задоволення клопотання про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення.

Керуючись статтями 304, 305 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання виконувача обов`язків керівника Вараської окружної прокуратури Рівненської обласної прокуратури про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 , від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту на строк 5 (пять) діб, призначеного постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2017 року, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Рівненського апеляційного суду через Вараський міський суд Рівненської області.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2025 року.

Суддя Г.В. Бренчук