Справа № 189/2345/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

19.08.2025 року селище Покровське Дніпропетровської області

Суддя Покровського районного суду Дніпропетровської області Чорна О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали, які надійшли з ВП №5 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі слів працює реалізатором в магазині «Сім`я», яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №642208 від 25.06.2025 року, 25.06.2025 року о 13:00 годині, за адресою: вул. Торгова Площа, 8, с. Великомихайлівка, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді реалізатора магазину «Сім`я», здійснила роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії, чим порушила ч. 2 ст. 29 ЗУ «Регулювання виробництва, оптової та роздрібної торгівлі, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України пального».

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 164 КУпАП, як провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася. Надала до суду пояснення, в яких просить провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, з огляду на таке: ОСОБА_1 не є суб?єктом підприємницької діяльності, не зареєстрована як фізична особа-підприємець і не здійснює будь-якої торгівлі ні як підприємець, ні як реалізатор. ОСОБА_1 не працює реалізатором магазину «Сім?я», який, до того ж, здійснює реалізацію продуктів харчування і жодним чином не належить до об?єктів торгівлі пальним. ОСОБА_1 не має у своєму розпорядженні ані пального, ані будь-яких інших товарів, які можуть бути предметом торгівлі, оскільки, як було вже зазначено, вона не має жодного відношення до підприємницької діяльності..

Дослідивши письмові матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Зі змісту ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні, в тому числі й адміністративного правопорушення, слід виходити з положень ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02).

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення повинен в собі містити: суб`єкт правопорушення, суб`єктивну сторону правопорушення, об`єкт правопорушення та об`єктивну сторону правопорушення. Відсутність одного із вищезазначених елементів в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не містить складу адміністративного правопорушення.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, полягає у провадженні господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Об`єктом цього правопорушення законодавець визначає суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності. Господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Диспозиція ч. 1 ст.164КУпАП в частині визначення вказаних дій є бланкетною та відсилає до встановленого законом порядку Державної реєстрації та перереєстрації суб`єктів підприємницької діяльності незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, за винятком окремих видів суб`єктів підприємницької діяльності, для яких законами України встановлено спеціальні правила державної реєстрації, а також до порядку скасування державної реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності, які регулюються Положенням про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 року № 740, а також до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

При визначенні складу цього адміністративного правопорушення є необхідним визначення чи провадить особа господарську діяльність і чи має вона державну реєстрацію як суб`єкт господарювання, тощо.

Під господарською діяльністю відповідно до ч.1 ст.3 Господарського Кодексу України розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, у протоколі серії ВАД № 642191 від 24.06.2025 року, складеному відносно ОСОБА_1 , вказано конкретну дату вчинення правопорушення 25.06.2025 року, що викликає сумнів у здійсненні останньою регулярної та постійної діяльності, що є обов`язковою ознакою господарської діяльності.

За змістом ст.164 КУпАП суб`єктом правопорушення може бути особа, яка самостійно провадить господарську діяльність без державної реєстрації, як суб`єкта господарювання, та суб`єкт господарювання, який провадить господарську діяльність без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Згідно діючого законодавства в Україні для реалізації пального особа повинна спочатку стати суб`єктом господарювання, зареєструвавши свою діяльність у встановленому законом порядку, а потім отримати ліцензію на здійснення торгівлі даними видами продукції.

Між тим згідно протоколу ОСОБА_1 до відповідальності за здійснення підприємницької діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання взагалі не притягається, протокол відносно неї складено лише за торгівлю без ліцензії.

Матеріали справи не містять інформації про те, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку зареєстрована, як суб`єкт господарської діяльності, тобто є фізичною-особою підприємцем

Із вищенаведеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не є суб`єктом даного правопорушення і не може нести відповідальність за торгівлю пального без ліцензії, відповідальність в даному випадку повинен нести суб`єкт господарювання, який використовує дане місце торгівлі.

Крім того, в матеріалах адміністративної справи відсутні посадові обов`язки ОСОБА_1 , що не дає можливості суду встановити, які обов`язки покладені на останню. Ці докази є важливими для встановлення істини, оскільки результатом виконання роботи найманого працівника є отримання ним заробітної плати, а не одержання прибутку внаслідок виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру з метою одержання прибутку.

Крім того, суддя звертає увагу й на обставину, що експертиза пального не проводилася. Таким чином, в матеріалах справи не має жодного підтвердження того факту, що ОСОБА_1 здійснила продаж саме пального, а не будь-якої іншої речовини.

Крім того, суд констатує, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що ОСОБА_1 , дійсно здійснювала торгівлю пальним, оскільки матеріалами справи не зафіксовано як факту продажу саме ОСОБА_1 таких виробів так і факту отримання останньою прибутку від їх продажу, а також відомості щодо виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі, що є підтвердженням торгівлі, в матеріалах адміністративної справи відсутні.

Суд також бере до уваги ДВД диск з відеозаписом, доданий до матеріалів справи, який також спростовує вину ОСОБА_1 в інкримінованому їй адміністративному правопорушенні.

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що доказів того, що ОСОБА_1 займалася діяльністю, спрямованою на отримання доходу в грошовій формі та того, що безпосередня участь ОСОБА_1 в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою, суду не надано.

На переконання суду протокол про адміністративне правопорушення, як доказ вини ОСОБА_1 , є недостатньо мотивованим, оскільки він не містить у собі достатніх даних, які б безпосередньо вказували на здійснення ним самостійної, ініціативної, систематичної діяльності із здійснення підприємницької діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та отримання доходу з вказаної діяльності.

Таким чином, враховуючи, що протокол є одним з доказів у справі, однак складений з порушенням вимог статті 251 КУпАП, тому не може вважатися допустимим. Інших належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення суду не надано.

Крім того, необхідно звернути увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не може слугувати однозначним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною 2статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Відповідно до частини 2статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. При цьому, Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати/збирати докази на підтвердження винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 , відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, тому провадження в даній справі необхідно закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.3 ст. 126, 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 164 КУпАП України - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: О.В. Чорна