Справа № 756/5342/24 Головуючий в суді І інстанції - Майбоженко А.М.
Провадження № 33/824/665/2025 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2025 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,

секретар: Сіваєва Ю.В.,

за участю:

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Харчука О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Харчука Олександра Петровича на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, 09 квітня 2024 року близько 02 год. 04 хв. рухаючись по Гостомельському шосе, 1/1 в місті Києві, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Lada» д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Харчук О.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що судом першої інстанції було поверхнево розглянуто дану справу, не було здійснено повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Так, навпаки з пояснень ОСОБА_1 та наявних в матеріалах справи документів вбачається, що він на вимогу поліцейського погодився пройти огляд із застосуванням приладу «Drager».

Також, з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що після незгоди з результатами приладу «Drager» він погодився на проходження огляду в закладі охорони здоров`я. Проте, у медичному закладі лікар-нарколог запропонував ОСОБА_1 підписати інформовану добровільну згоду пацієнта на проведення діагностики, лікування та проведення операції та знеболення, однак ОСОБА_1 , вимушений був відмовитися від підпису вказаного документу, оскільки останній передбачав не проведення огляду на стан сп`яніння, а передбачав проведення діагностики, лікування та проведення операції та знеболення, яких ОСОБА_1 не потребував.

Сторона захисту акцентує увагу, що результати медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю вважаються достовірними за умови, що вони були отримані під час медичного обстеження, поєднаного з лабораторними дослідженнями, результати яких зафіксовані в акті та висновку.

Тому, сам факт наявності в матеріалах справи направлення на проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я не може бути визнано судом належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, у даному випадку відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, а саме - в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, яка полягає у відмові від законного порядку огляду, оскільки від проходження такого огляду водій не відмовлявся, що у свою чергу виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Однак, не зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову, вказані вище обставини до уваги не взяв та не надав їм належної правової оцінки.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Харчука О.П., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити,

перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 09 квітня 2024 року близько 02 год. 04 хв. рухаючись по Гостомельському шосе, 1/1 в місті Києві, керував транспортним засобом «Lada» д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Свій висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя обґрунтував даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 721846 від 09.04.2024; відеозаписом на якому зафіксовано відмову водія у закладі охорони здоров`я КМНКЛ «Соціотерапія» від проходження огляду на стан сп`яніння.

Вищевказані докази, які суддя місцевого суду поклав в основу своїх висновків, є належними, допустимими та достовірними, здобуті вони з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи та об`єктивно узгоджуються між собою.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ж з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом не встановлено неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення вимог процесуального закону.

Доводи захисника про те, що матеріали справи, так само як і наявні відеозаписи не містять відомостей (доказів) факту керування ОСОБА_1 у час та дату, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення будь-яким транспортним засобом, у тому числі автомобілем марки «Lada» д.н.з. НОМЕР_2 , були ретельно перевірено місцевим судом та обґрунтовано спростовані в оскаржуваному судовому рішенні.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, що підтверджується наявним в матеріалах справи результатом приладу «Драгер», є безпідставними. Так, як вбачається з відеозапису з боді камери поліцейських водій ОСОБА_1 дійсно пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою Приладу «Драгер», результат був 1,73 %о. Однак, водій ОСОБА_1 з даним результатом огляду був не згоден, тому погодився на пропозицію поліцейських проїхати до закладу охорони здоров`я. В подальшому, по приїзду до КМНКЛ «Соціотерапія» водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Так, згідно з п. 8 Розділу ІІ Інструкції № 1452/735 передбачено форму Направлення. Згідно з п.п.9-10 Інструкції передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

В даній справі ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`янінн саме в закладі охорони здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Вказаний нормативний акт встановлює презумпцію знання водієм транспортного засобу його положень та однозначного обов`язку їх виконання.

За змістом ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Також суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду рішення у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, зазначено, що особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

В цілому, доводи апеляційної скарги захисника зводяться до порушення процедури огляду. Однак, вказані доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Також матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних відомостей щодо протиправності дій працівників поліції, зокрема на час складання протоколу, та оскарження ОСОБА_1 таких дій і їх результатів.

Відтак, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами провадження.

З огляду на наведене, на переконання суду апеляційної інстанції, всупереч твердженням апелянта, фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним і обґрунтованим.

Адміністративне стягнення, застосоване до ОСОБА_1 , відповідає положенням ст.ст. 33 КУпАП щодо правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення та застосоване в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду справи не встановлено.

Оскільки постанова Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою, суд апеляційної інстанції залишає її без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Харчука О.П. - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Харчука Олександра Петровича - залишити без задоволення.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Рудніченко