Справа № 397/1609/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.08.2025 селище Олександрівка

Суддя Олександрівського районного суду Кіровоградської області Мирошниченко Д.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області Максимовича Ігоря Вікторовича у розгляді заяви про розстрочку виконання постанови Олександрівського районного суду Кіровоградської області у справі про адміністративне правопорушення № 397/1609/24, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 заявив відвід судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області Максимовичу І.В. при розгляді його заяви про розстрочку виконання постанови Олександрівського районного суду Кіровоградської області у справі про адміністративне правопорушення № 397/1609/24 від 23.04.2024. В обгрунтування заяви зазначив, що 19.06.2025 та 19.07.2025 звернувся зі скаргою до Вищої ради правосуддя щодо неправомірних дій судді Максимовича під час розгляду с прави про адміністративне правопорушення стосовно нього № 397/1609/24, так як в матеріалах справи є безліч неприпустимих порушень матеріального та процесуального права з боку поліціянтів та суддів щодо визнання його винним та притягнення його до відповідальності, через помсти та примхи суддів за домовленості з поліціянтами. Також, 19.06.2025 звернувся із заявою до ЄСПЛ. Тому, у нього у сумнів у незаконності розгляду заяви про розстрочку штрафу через пости та примхи.

Заявник, будучи належним чином сповіщеним про час, дату та місце розгляду заяви про відвід судді, у судове засідання не з`явився.

Суддя, якому заявлено відвід, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд відводу без його участі, зазначив, що обставини та факти, викладені в заяві про відвід, є надуманими (а.с. 7).

Розглянувши заяву про відвід, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а відповідно до ч. 1 ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

При цьому КУпАП не містить положень щодо обставин, які виключають участь судді в справі про адміністративне правопорушення, підстав для відводу/самовідводу і порядку їх вирішення, хоча зазначені вище норми як національного законодавства так і міжнародного права вимагають від суду усунути сумніви щодо його повноважень, у разі їх виникнення. З системного аналізу законів України, усталеної судової практики ЄСПЛ, на вирішення заяви про відвід судді у справі поширюються гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом учасників провадження (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання. При цьому у випадках, коли положення законодавства про адміністративні правопорушення не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються загальні (основні) засади (принципи) судочинства України, передбачені у ст. 129 Конституції України, розділі I Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, на засадах верховенства права.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 наголошується, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Щодо підстав для відводу, вважаю необхідним застосувати положення КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

У рішенні по справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року ЄСПЛ наголосив ознаки суб`єктивного критерію неупередженості та зазначив, що особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Заявлений учасником відвід складу суду від розгляду справи має ґрунтуватися не на особистих переконаннях заявника щодо обставин спірних правовідносин, а на оцінці доказів та особистих переконань конкретного судді у конкретній справі при її вирішенні.

Відповідно до п. 2 рішення Ради суддів України від 07.09.2017 № 46, наявність судового рішення, яке ухвалене судом (суддею, слідчим суддею) в іншій справі у подібних правовідносинах, або за участю тих самих сторін, або з процесуальних чи інших питань у тій самій справі, не породжує у діяльності судді (суддів) конфлікту інтересів у розумінні Закону України «Про запобігання корупції».

У висновку № 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Одним із найважливіших принципів судочинства є nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, які не влаштовують.

Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного» (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»). Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України»).

Як вбачається з заяви про відвід, наведені заявником в обґрунтування відводу доводи стосуються його незгоди з процесуальною діяльністю судді та прийнятим суддею процесуальним рішенням, що не може бути підставою для відводу судді та не свідчить про упередженість, необ`єктивність або зацікавленість судді при розгляді даної справи.

Крім цього, посилаючись на те, що заявник звернувся до ВРП та ЄСПЛ на неправомірні дії судді Максимовича І.В. під час розгляду справи № 397/1609/24, ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів цього.

Виходячи з мотивів заявленого відводу, будь якої упередженості судді, яка породжує легітимні сумніви щодо його безсторонності при розгляді справи, внаслідок чого буде порушено право заявника очікувати від держави на справедливий суд не зазначено. Заява про відвід не містить жодних конкретних фактів, що свідчили б про особисту упередженість або зацікавленість судді у результатах розгляду заяви про розстрочку виконання постанови.

При цьому зауважую, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді. Право на відвід не є абсолютним, бо в інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме принципам верховенства права та загальним засадам судочинства.

Таким чином, наведені заявником обставини не є підставами для відводу, у зв`язку з чим заява про відвід судді задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,ст. 75 КПК України, ст.ст. 2, 245-246, 283 КУпАП України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

? ? У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області Максимовича Ігоря Вікторовича у розгляді заяви про розстрочку виконання постанови Олександрівського районного суду Кіровоградської області у справі про адміністративне правопорушення № 397/1609/24 - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Д.В. Мирошниченко