КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 33/824/1769/2025 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.

за участю:

захисника Пустового Б.В.

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

інспекторів поліції Бондаренка Р.М.

Галки С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Пустового Богдана Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Погребище, українець, громадянин України, освіта вища, одружений, маючий на утриманні малолітню дитину 2018 року народження, працюючого в ТОВ «Спецбуд 21», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що 2 грудня 2024 року о 09.57 год. по пр-ту Воскресенському у м. Києві керував транспортним засобом «Тойота Кемрі» державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за частиною першою статті 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Пустовий Б.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, ухвалити нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт, посилаючись на ст.ст. 7, 9, 247, 289, КУпАП, ст. 62 Конституції України, Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, ст. 11 загальної Декларації прав Людини від 10 грудня 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1 листопада 1950 року, судову практику Європейського суду з прав людини, вважає, що постанова є безпідставною та упередженою; матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на доказах та вимогах закону; розгляд справи проведено не об`єктивно та упереджено; судом першої інстанції було допущено порушення низки вимог закону, що, у свою чергу, призвело до прийняття передбаченого та помилкового рішення.

Захисник вважає, що висновки суду про встановлення винуватості ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР суд обґрунтував доказами, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 186779 від 2 грудня 2024року, та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, при цьому безпідставно та упереджено відкинув докази, надані стороною захисту. Вважає, що висновки суду не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, апелянт зазначає, що за змістом протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 186779 від 2 грудня 2024 року о 09.57 год. в м. Києві, пр. Воскресенський, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. На доказ обставин вчиненого правопорушення до протоколу долучено відеозапис бодікамер №№ 470651; 473885. Разом з тим, на переконання захисника, відеозаписи не містить відомостей, що мають істотне значення для справи, а саме:

- фактичного керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Тоуоіа Самгу» державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- конкретних правових підстав у поліцейського щодо зупинки вказаного транспортного засобу в розумінні ст. 25 Закону України «Про Національну поліцію»;

- явних ознак алкогольного сп`яніння, наявність яких може слугувати виключною підставою для висунення поліцейським вимоги водію пройти огляд на стан сп`яніння;

- інформування та роз`яснення ОСОБА_1 про його права та обов`язків, порядок застосування спеціального технічного засобу алкотестера;

- факту відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Захисник зазначає, що за змістом відеозапису поліцейський в порушення вимог ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» не інформував ОСОБА_1 про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстав такої зупинки, визначеної у вказаній статті. В ході спілкування поліцейський питає ОСОБА_1 : «...що з очима?... біда...» (словами автора), на що ОСОБА_1 надає ґрунтовне пояснення, що почервоніння очей викликано внаслідок виснаження, систематичного недосипання через нічні повітряні тривоги, через надмірне носіння на рогівці очей контактних лінз. На переконання захисника, це не є ознакою алкогольного сп`яніння у розумінні п. 3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року № 1452/735, а отже, зміст відеозапису не містить чітких підтверджень перелічених у протоколі про адміністративне правопорушення ознак алкогольного сп`яніння. Навпаки, відео підтверджує, що ОСОБА_1 орієнтувався в обстановці, чітко і правильно відповідав на питання, діяв адекватно і відповідно до обставин, які склалися.

Захисник зауважує, що поліцейський не міг передбачати наявність у водія ознак сп`яніння перед зупинкою транспортного засобу, а інших передбачених у Законі підстав для зупинки транспортного засобу не було. За таких обставин, на переконання захисника, зупинка автомобіля була безпідставною та такою, що здійснена у порушення вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з чим, усі складені працівниками поліції процесуальні документи після зупинки транспортного засобу є такими, що складені з порушенням вимог законодавства, а тому не можуть бути прийняті судом як докази. Така позиція підкріплена міжнародною судовою практикою та іменується як доктрина «плоди отруйного дерева».

Безпідставність зупинки транспортного засобу та відсутність передбачених Інструкцією ознак алкогольного сп`яніння, на переконання апелянта, не створювала для ОСОБА_1 обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння. Крім того, працівниками поліції не роз`яснено ОСОБА_1 його прав як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 268 КУпАП, чим обмежені права ОСОБА_1 , у т.ч. й права на захист. Окрім того, матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортного засобу.

Підсумовуючи, апелянт зазначає, що викладені в протоколі обставини не відповідають фактичним обставинам справи, докази не містять беззаперечних фактів, які поза розумним сумнівом можна інкримінувати в вину ОСОБА_1 , а поліцейським та судом нівельовано фундаментальний принцип невинуватості, закріплений положеннями ч. 1 ст.11 Загальної декларації прав людини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, опитавши інспекторів поліції, дослідивши наявні у справі докази, слід дійти такого висновку.

Так, розглядаючи справи про адміністративне правопорушення, суддя, як це визначено у ст. 245 КУпАП, повинен всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати всі обставини справи на основі належно досліджених та оцінених в судовому засіданні доказів та вирішити справу в точній відповідності з законом.

Водночас, згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя у постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винуватості особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не у повному обсязі.

Визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за викладених обставин, суд послався на те, що, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Пустового Б.В., вивчивши матеріали адміністративної справи та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, вважав доведеним факт наявності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

При цьому суд вказав, що винуватість ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 186779 від 2 грудня 2024 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; відео з нагрудної камери працівника поліції, а саме, що за результатом дослідження відеозапису, який є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення, судом встановлено, що відео розпочинається з того, що працівники поліції повідомляють ОСОБА_1 , що у них є питання до його самопочуття, з`ясовують чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої або наркотичні засоби, та пропонують пройти огляд у лікаря нарколога у медичному закладі, оскільки вбачають візуальні ознаки алкогольного сп`яніння, на що останній відмовився, пославшись на те, що алкоголю не вживав та поспішає на роботу. Працівники поліції роз`яснюють ОСОБА_1 передбачену відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння та повідомляють, що у разі відмови на нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення передбачене частиною першою статті 130 КУпАП. Далі з відео вбачається, що працівник поліції перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення уточнив, чи буде ОСОБА_1 проходити перевірку на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», на що останній категорично повідомив, що нічого проходити не буде. Також, під час складання протоколу працівники поліції неодноразово звертають увагу ОСОБА_1 на те, що він в цей день відсторонений від керування транспортним засобом, та йому необхідно знайти особу, яка забере автомобіль. Після складання та вручення протоколу працівники поліції повторно зазначають, що ОСОБА_1 відсторонений від керування транспортним засобом, на що останній повідомляє, що знайшов товариша, який приїде і сяде за кермо автомобіля.

Суд визнав, що досліджені у судовому засіданні докази, є належними, допустимими та достовірними, здобутими з додержанням процесуальної процедури, вони не суперечать фактичним обставинам справи та об`єктивно узгоджуються між собою. Досліджений судом відеозапис, на якому зафіксовані обставини адміністративного правопорушення та перебіг подій за участі ОСОБА_1 , є достатнім для оцінки в контексті диспозиції частини першої статті 130 КУпАП.

Однак, такий висновок суду не ґрунтується на сукупності наявних та досліджених під час апеляційного розгляду доказах.

Так, частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, серед іншого, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому

ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок).

За положеннями ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп`яніння, який проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду.

Зазначені вимоги закону знайшли своє відображення і в п. 7 розділу 1 Інструкції, в якому визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП. При цьому в п. 6 Порядку вказано, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Таким чином, інспектор поліції, зупинивши транспортний засіб, встановивши, що є підстави вважати, що особа, яка керує таким засобом, перебуває у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння, або з ознаками такого стану, передбаченими п. 3, п. 4 Розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, повинен відсторонити таку особу від керування вказаними засобами, висунути такій особі вимогу про проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, і така особа підлягає огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Працівники поліції, встановивши в особи, яка керує транспортним засобом, ознаки алкогольного або наркотичного сп`яніння, або перебування особи, яка керує транспортним засобом, під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, повинні діяти відповідно до положень ст. 266 КУпАП та Інструкції за № 1452/735 від 9 листопада 2015 року.

Так під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що він проживає з дружиною, яка є інвалідом ІІІ групи безстроково у зв`язку з онкологічним захворюванням та потребує постійного догляду та малолітньою донькою. У день події після тривалої нічної тривоги, надавши допомогу дружині, завізши доньку в школу, він на автомобілі їхав на роботу. Його зупинив працівник поліції, при цьому причину зупинки не пояснив. При спілкуванні з поліцейським останній запитав, що з очима, що є питання до самопочуття, чого він «такий втомлений, очей нема, жовті, аж бліді». Він розповів інспектору по всі ці обставини, сказав, що просто втомлений, що поспішає на роботу. На запитання працівника поліції відповів, що ні алкогольних напоїв, ні наркотичних речовин не вживає, на роботі займається ремонтом техніки. Працівник поліції, нічого не пояснюючи, запитав у нього, чи буде він проходити огляд у лікаря-нарколога. На його запитання, навіщо, поліцейський вказав, що вбачає ознаки. Які ознаки, чого ознаки, поліцейський не сказав, після чого запропонував проїхати до лікаря нарколога. Він ( ОСОБА_1 ) повідомив, що не вбачає підстав, на що поліцейський сказав, що у разі відмови від проходження огляду буде складений протокол. Він повідомив поліцейському, що йому треба їхати на роботу. На його запитання, у чому справа, за що, поліцейські знову сказав, що є явні ознаки. Які ознаки, чого ознаки, поліцейським не було вказано. Поліцейський, сказавши, що він його ( ОСОБА_1 ) повідомив, пішов у поліцейську машину. Він ( ОСОБА_1 ) стояв, очікував на вулиці. У подальшому на вимогу поліцейського він надав документи. Через деякий час підійшов інший поліцейський, який запитав, чи буде він ( ОСОБА_1 ) проходити огляд за допомогою «Драгеру», на що він відмовився, до кінця не розуміючи, що відбувається. Після того, коли перший поліцейський, сказавши, що піде складати протокол, сів в машину, інший поліцейський, підійшовши до нього через певний час, почав говорити, що у нього ( ОСОБА_1 ) є ознаки алкогольного сп`яніння, знову ж таки, не вказавши, які. При цьому цей поліцейський сказав, що він ( ОСОБА_1 ) має право як пройти огляд, так і право відмовитись від проходження такого огляду, і що він ( ОСОБА_1 ) скористався своїм правом відмовитись від проходження огляду, а також сказав, що він відсторонений від керування. На його запитання, чому він відсторонений, що автомобіль - єдине джерело існування його сім`ї, поліцейський повідомив, що він відсторонений тільки на сьогодні. Він не очікував таких наслідків, про які йому не роз`яснили поліцейські. Під час складання протоколу один з поліцейських вказав, що зупинили автомобіль, бо він був не пристебнутий, що не відповідало дійсності. Тільки після того, коли він звернувся до адвоката, він зрозумів, що відбулось. Також на той час у нього не була продовжена відстрочка, тому він боявся, що його відвезуть до ТЦК, а дружина та донька залишаться самі. На даний час відстрочка продовжена, і він вже розуміє, що, незалежно від будь-яких моментів, у т.ч. чи називались, чи не називались ознаки, якщо поліцейський каже, що треба пройти огляд, то треба його проходити для свого самозбереження та безпеки.

Захисник підтримав доводи апеляційної скарги та обставини, викладені ОСОБА_1 , наголосивши, що відповідною Інструкцією передбачені ознаки алкогольного або наркотичного сп`яніння. Жодна з цих ознак не було зафіксована відеозаписом ні безпосередньо у ОСОБА_1 , ні під час спілкування поліцейських з ОСОБА_1 , а тому взагалі не зрозуміло, проходження огляду на стан якого сп`яніння було запропоновано ОСОБА_1 . Більш того, як наголосив захисник, поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 , що це його право - або пройти огляд, або відмовитись.

За змістом пояснень під час апеляційного розгляду поліцейських Бондаренка Р.М. та Галки С.М. причину зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 не пам`ятають. Був зупинений автомобіль, виявлені у водія ознаки сп`яніння, запропонували огляд - на Драгері або у лікаря нарколога, водій відмовився, у зв`язку з чим і був складений протокол. Ознаки, які були виявлені у ОСОБА_1 , - це запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка не відповідає обстановці.

Після перегляду відеозапису, яким підтверджуються обставини, зазначені ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду, інспектор Бондаренко Р.М. вказав, що це він озвучив щодо втомлених оцей. Можливо, він не проговорив про запах алкоголю. Вони зазначили ознаки сп`яніння у протоколі про адмінправопорушення.

Інспектор Галка С.М. вказав, що ознаки сп`яніння, можливо, були озвучені до того, як увімкнули відео.

При цьому Бондаренко Р.М. після перегляду відеозапису додатково вказав, що даний транспортний засіб був зазначений в орієнтуванні, тому його і зупинили. Водій помітно нервував, а потім він ( Бондаренко Р.М. ) почув запах алкоголю з порожнини рота. Одразу не зрозумів, в якому водій стані, тому і запропонував пройти огляд у лікарні. Коли почув запах алкоголю, то запропонували водію пройти огляд на місці.

Окрім вислуховування пояснень учасників апеляційного розгляду та перегляду відеозапису з бодікамер поліцейських, зміст якого в оскаржуваній постанові відображений неповно та неточно, також досліджені письмові докази у справі, якими протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 186779 від 2 грудня 2024 року; картка адміністративного правопорушення, копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 186779 від 2 грудня 2024 року; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; дані про посвідчення водія на ОСОБА_1 ; відомості про автомобіль, яким керував ОСОБА_1 .

Оцінюючи та аналізуючи зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить такого висновку.

Так, відповідно до вимог закону особа, уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановивши наявність усіх складових складу адміністративного правопорушення, зобов`язана скласти протокол, в якому в обов`язковому порядку має бути зазначені суть адміністративного правопорушення, тобто, дії особи, які відповідають диспозиції статті 130 КУпАП та утворюють об`єктивну сторону складу зазначеного правопорушення.

Оскільки у відповідності до приписів ст. 254 КУпАП складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачено виключно у випадку його вчинення, уповноважена посадова особа на момент складання протоколу повинна мати в своєму розпорядженні належні та допустимі докази, визначені ст. 251 КУпАП, які беззаперечно доводять вину особи у вчиненні правопорушення.

Згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 186779 від 2 грудня 2024 року ОСОБА_1 2 грудня 2024 року близько 09.57 год. по пр-ту Воскресенському (Перова) у м. Києві керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність передбачена ст. 130 ч. 1 КУпАП.

На ас. 4 міститься направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видане 2 грудня 2024 року о 09.55 год.; в графі ознак сп`яніння, виявлених поліцейським, зазначено наступні ознаки: « запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці».

Відповідно до ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI, і хоча особа за національним законом притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» у його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових принципах, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, у тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Стосовно складеного на ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, то за встановлених під час апеляційного розгляду обставин сам по собі вказаний протокол не може бути беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

При цьому апеляційний суд враховує, що у протоколі про адміністративне правопорушення та направленні зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.

У той же час з відеозапису події встановлено, що жодна з перелічених у протоколі про адміністративне правопорушення та направленні ознак сп`яніння не зафіксована та не озвучена, як і не було вказано про інші ознаки сп`яніння, передбачені п. 3, 4 Інструкції, а, навпаки, відеозаписом зафіксовано, що поліцейський звернув увагу на втомленість ОСОБА_1 , зазначивши (дослівно): «трошки єсть питання до самочуствія. Що такі втомлені?...очей нема, жовті, аж бліді».

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на непослідовність дій працівників поліції, один з яких, без вказівки ознак будь-якого сп`яніння, пропонує ОСОБА_1 пройти огляд у лікаря нарколога, після чого йде складати протокол, а потім через невеликий проміжок часу інший поліцейський запитує у ОСОБА_1 , чи погоджується він пройти огляд за допомогою приладу Драгер.

Також апеляційний суд враховує, що відповідно до положень ст.. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Разом з тим, позиція поліцейських про право особи відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, створюють у водія хибне враження щодо правомірності такої поведінки, в той час як поліцейському достовірно відомі наслідки, передбачені санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за відмову особи від проходження огляду на стан сп`яніння, а, окрім того, законодавством не тільки не передбачено права водія відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, а й встановлено обов`язок водія пройти такий огляд на вимогу працівника поліції.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду справи порушення, допущені працівниками поліції ще на стадії складання протоколу про адміністративне правопорушення та формуванні матеріалів справи, відсутність достатніх, належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушеннята постанові суду, враховуючи те, що Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено рішення суду в разі недоведеності винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника Пустового Богдана Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 186779 від 2 грудня 2024 року.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва