Справа № 346/1954/25
Провадження № 33/4808/480/25
Категорія ст.126 ч.5 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Сольський В. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Дикуна І.В.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністратив-не стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним не ма-ючи посвідчення водія відповідної категорії, повторно протягом року, після притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Правопорушення вчинено за наступних обставин: 13 квітня 2025 року о 15 год. 32 хв. в с. Семаківці, автодорога Н-10172 км ОСОБА_1 керував транспорт-ним засобом марки «ВАЗ 110307» номерний знак « НОМЕР_1 », не маючи посвідчення во-дія відповідної категорії, повторно протягом року після притягнення до адміністративної відповідальності за ст.126 ч. 2 КУпАП.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Коломийського міськрайонного суду від 29.05.2025 року та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Вважає, що постанову необґрунтованою з підстав допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу потягнуло призначення покарання, яке не відповідає обставинам події.

Стверджує, що суд неналежно дослідив матеріали справи, оскільки постанова ЕНА №4102314 від 18.02.2025 року, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідаль-ності за ч.2 ст. 125 КУпАП не набрала законної сили станом на 29.05.2025 року, що виключає повторність.

Вказує, що постанова набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення по-штового відправлення з позначкою про невручення, однак ці дії працівниками поліції вчине-ні не були.

Звертає увагу, що згідно постанови Чернівецького апеляційного суду від 04.06.2025 року, під час розгляду аналогічної справи, суд зазначив, що у матеріалах справи наявна копія постанови, яка є витягом із електронної бази та не містить підписів особи, яка притягається до відповідальності, у тому числі щодо отримання копії постанови, а матеріали справи не мають доказів та відомостей, що станом на дату вчинення правопорушення у справі вище-вказана постанова набрала законної сили, а тому з огляду на це відсутні докази того, що пра-вопорушення вчинене повторно і має бути кваліфіковано за ч.5 ст. 126 КУпАП.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідо-млявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду спра-ви та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеля-ційної інстанції.

Зі змісту доводів захисника адвоката Дикуна І.В. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної ін-станції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосу-вання статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від осо-бливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Дикун І.В. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміні-стративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши до-води апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задо-воленню з таких підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адмініст-ративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керу-вати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притяга-ється до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися осно-вними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального право-порушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захи-сника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи не-досконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Так, враховуючи, що в своїх доводах сторона захисту не погоджується з рішенням суду першої інстанції та стверджує про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушен-ня, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Зокрема, зі змісту апеляційної скарги сторони захисту та доводів, які були наведені ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції вбачається, що сторона захисту стверджує, по не-доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення доводиться відсутністю нале-жних та допустимих доказів, які підтверджують, винуватість у вчиненні правопорушення.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністра-тивні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про ад-міністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподі-яно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопору-шення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші об-ставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, зі змісту доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та доводів, які наведені захисником адвокатом Дикун І.В. в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що вони не заперечують факт керування транспортним засобом марки «ВАЗ 110307» номер-ний знак « НОМЕР_1 », 13 квітня 2025 року о 15 год. 32 хв. в с. Семаківці автодорога Н-10172 км. однак вважають, що в діях ОСОБА_1 відсутня кваліфікуюча ознака повторно-сті вчинення правопорушення, оскільки постанова ЕНА №4102314 від 18.02.2025 року, згід-но якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 125 КУпАП не на-брала законної сили станом на 29.05.2025 року.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що винуватість у вчиненні правопорушення повинна бути доведена сукупністю достатніх, допустимих, узгоджених між собою доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду.

Так, зі змісту досліджених судом першої інстанції та перевірених судом апеляційної ін-станції матеріалів справи встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ч.5 ст. 126 КУпАП доведена матеріалами справи.

Так, винуватість ОСОБА_1 підтверджується даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 299364 від 13.04.2025 року (а.с. 1), який складений уповноваженою на те особою поліцейським 2 взводу 1 роти 1 БУПП в Івано-Франківській області капралом поліції Аннюк М.В. з заповненням всіх необхідних реквізи-тів, встановлених ст. 256 КУпАП, та підписаний уповноваженою особою. Особа, яка притя-гається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 від підпису відмовився.

Відповідно до протоколу, в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністратив-ної відповідальності, по суті порушення» зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від їх на-дання згідно ст. 63 Конституції України.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, і повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області, що підтверджується до лученим до матеріалів справи відеозаписом із нагрудної камери працівників поліції.

Особу водія встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_2 . ОСОБА_1 було ознайомлено зі змістом протоколу, однак від підпису про ознайомлення та отримання копії протоколу останній відмовився, що зафіксовано відеозаписом.

Твердження сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП складено з грубим порушенням вимог закону і не може бути належним та достатнім доказом по справі, є безпідставним, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено у відповідності до вимог встановлених ст.256 КУпАП.

Відповідно до електронного витягу копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки до-рожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4102317 від 18.02.2025 року (а.с. 4), ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідально-сті за порушення норм ч. 2 ст. 126 КУпАП та до нього було застосовано адміністративне стя-гнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушен-ня є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної осо-би в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спра-ви.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адмініс-тративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозапи-си з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (ві-деореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністрати-вне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом поряд-ку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного право-порушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з на-грудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Вищевказаний відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упере-дження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельно-го та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по спра-ві.

Відеозаписом (а.с. 5) зафіксовано момент спілкування працівника поліції із водієм ОСОБА_2 , якому повідомляють, що здійснюється безперервна відео фіксація розмови. Водій на вимогу працівника поліції показує своє посвідчення водія, працівниця поліція за-уважує, що у нього наявна тільки категорія С для водіння транспортними засобами, водій повідомляє, що на даний час він відкриває іншу категорію у автошколі. Працівниця поліції повідомляє ОСОБА_1 , що останній до отримання відповідної категорії, не має права ке-рувати транспортним засобом. Далі відбувається момент розгляду справи за перевищення швидкості, за яке передбачена відповідальність ч.1 ст. 122 КУпАП. Відеозаписом зафіксова-но, як працівниця поліції роз`яснює ОСОБА_1 права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та вручає останньому копію постанови. Після цього працівниця поліції повідомила ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол про адмініст-ративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 126 КУпАП. Повторно ознайомила із правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. При цьому, працівниця поліції звернула увагу ОСОБА_1 на неприпустимість вчинення правопорушень, оскільки останній раніше вже неодноразово притягався до адміністративної відповідальності. Зокре-ма, постановою суду справу стосовно ОСОБА_3 за ч.5 ст.126 КУпАП було закрито за малозначністю вчиненого правопорушення, а постановою поліцейського від 18.02.2025 року, останній був притягнутий до адміністративною відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП. Відеозаписом зафіксовано, як працівниця поліції складає протокол та в подальшому ознайомлює ОСОБА_1 із складеним відносно нього протоколом, роз`яснює його зміст та пропонує надати пояснення. Водій відмовляється надати пояснення та відмовляється від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відеозапис отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, а відтак є належним та допустимим доказом факту відмови водія ОСОБА_4 , який керував автомобілем з ознаками наркотич-ного сп`яніння, на законну вимогу патрульних поліцейських, пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, та повністю доводить вину ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_4 до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що постанова серії ЕНА №4102317 від 18.02.2025 року, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 125 КУпАП не набрала законної сили станом на 29.05.2025 року, що виключає повтор-ність.

Апеляційний суд звертає увагу, що відомості про те, що вищевказана постанова про на-кладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 2 ст. 126 КУпАП ОСОБА_1 оскаржувалась та скасована, в матеріалах справи відсутні.

Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що вона була складена місці вчинення правопорушення у присутності ОСОБА_1 , особу, якого було встановлено на підставі посвідчення водія транспортного засобу. Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 знав про наявність вищевказаної постанови працівника поліції та мав можливість оскаржити її у встановленому законом порядку.

Разом з тим, зі змісту доводів сторони захисту та пояснень, які були надані ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції вбачається, що правопорушник повніс-тю виконав рішення поліцейського про застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. та добровільно сплатив вищевказану суму без примусового вико-нання та застосування вимог ч.2 ст.308 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що добровільна сплата правопорушником суми штрафу, який був призначений як стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, свідчить , що особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, не скористалась правом на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у встановленому законом порядку і повністю погодилась із законністю притягнення її до адміністративної відповідальності. Вищевказані обставини повністю доводять, що вищевказана постанова набула законної сили та добровільно виконана правопорушником в частині накладення стягнення.

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до усталеної судової практики, при розгляді проваджень за звинуваченням у вчиненні правопорушень, які передбачені ч.5 ст.126 КУпАП, саме постанова про притягнення до адміністративної відповідальності свідчить про те, що особа, раніше вже вчиняла аналогічне правопорушення та керувала транспортним засобом, незважаючи на те, що не мала такого права або була позбавлена такого права судовим рішенням.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що постанова поліцейського про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути визнана такою, що має преюдиціальне значення, оскільки не є судовим рішенням. Так, преюдиційний характер мають тільки судові рішення, які набрали законної сили. Преюдиційність означає обов`язковість фактів, установ-лених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ.

Зокрема, вищевказана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності оцінюється судом як певний доказ, який дозволяє визначити правову кваліфікацію дій особи, яка не маючи відповідного права керування транспортним засобом або будучи позбавлена права керування транспортним засобом на підставі судового рішення, свідомо його не виконує та повторно вчиняє керування транспортним засобом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що диспозиція ч.5 ст.126 КУпАП не передбачає, що повторні дії особи, щодо порушення вимог про заборону керування транспортним засо-бом повинні бути вчинені після того, як ця особа, буде притягнута до адміністративної від-повідальності у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду апеляційної скарги не доведено неправи-льність судового рішення, яке було ухвалено судом першої інстанції та яким правопорушни-ка було визнано винним у вчиненні правопорушення.

При вирішанні питання щодо доведеності вини у вчиненні правопорушен-ня,передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП суд враховує сукупність доказів, які містяться в матеріа-лах провадження та повністю доводять винуватість у вчиненні правопорушення.

Відповідно до ч.5 ст.126 КУпАП, відповідальність настає у випадку повторного протя-гом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті. За таких обставин не має значення час набуття законної сили відповідної постанови поліцейсь-кого про притягнення до адміністративної відповідальності за керування транспортним за-собом без наявності відповідного права.

Апеляційний суд, вважає, що наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими і суд першої інстанції поза розумним сумнівом прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне викорис-тання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів до-тримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту копії постанови Коломий-ського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 було звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.126 КУпАП у зв`язку із малозначністю вчиненого та справу про адміністративне правопо-рушення закрито.

При цьому у мотивувальній частині судового рішення суд зазначив, що 21.07.2024 року о 23год. 31 хв. у м. Коломия, водій ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі ма-рки «Дельта Кануні» без номерного знаку, при цьому не мав права керування таким транспортним засобом. Разом з тим, суд вважав, що вищевказане правопорушення є малозначним, оскільки не призвело до «великих шкідливих наслідків»

Таким чином, відповідним рішення суду встановлені обставини, які мають приюдицій-не значенні та свідчать про те, що ОСОБА_1 21.07.2024 року вчинив правопорушення, яке полягає у керуванні транспортним засобом без наявності відповідного права.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що звільнення від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю діяння не свідчить про відсутність відповідного правопорушення.

Разом з тим, застосоване до ОСОБА_1 усне зауваження не виявилось дієвим, оскі-льки останній в подальшому знову вчинив відповідне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду апеляційної скарги не доведено неправи-льність судового рішення, яке було ухвалено судом першої інстанції та яким ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення.

При вирішанні питання щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопору-шення,передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП суд враховує сукупність доказів, які містяться в ма-теріалах провадження та повністю доводять винуватість у вчиненні правопорушення.

Відповідно до ч.5 ст.126 КУпАП, відповідальність настає у випадку повторного протя-гом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Апеляційний суд, вважає, що наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими і суд першої інстанції поза розумним сумнівом прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне викорис-тання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів до-тримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечу-ється чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопо-рушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень ін-шими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимо-гам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

За таких обставин апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її скасування.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв