Справа № 594/537/25
Провадження № 3/594/302/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року

Суддя Борщівського районного суду Тернопільської області Чир П.В., розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №1 (м.Борщів) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

за ч.3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №302953 від 17 квітня 2025 року, ОСОБА_1 17.04.2025 о 09 год. 41 хв. в м.Борщеві по вул.Я. Кондри керував автомобілем Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора Алкотестер Драгер прилад ARAM 0601 водій відмовився. Також проїхати в КНП Борщівську міську лікарню для проходження медичного огляду водій відмовився. Дане правопорушення вчинене повторно протягом року, що підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду, справа номер 607/15819/24 від 12.08.2024 , чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України. Дії передбачені ч.1 цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку, за що відповідальність передбачена ч.3 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 в зал судового засідання не прибув.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Когут О.В. подав до суду письмові пояснення, в яких вказав, що у протоколі про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.130 КУпАП вказано дві обставини вчиненого правопорушення, відповідальність за які передбачено різними частинами ст. 130. Порушення, вчинено повторно протягом року, відповідальність за що наступає за ч.2 ст. 130 КУпАП, а за таке порушення протокол відносно ОСОБА_1 не складався. Дії передбачені ч. 1 цієї статті вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалась адміністративному стягненню за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку. Однак, до матеріалів справи відсутні докази про те, що ОСОБА_1 двічі протягом року, тобто з 17 квітня 2024 по 17 квітня 2025 року, піддавався адміністративному стягненню. З наданих матеріалів вбачається (постанова Тернопільського міськрайонного суду належним чином не звірена та не підписана), що перший раз ОСОБА_1 підданий адміністративному стягненню за ч.1 ст. 130 КУпАП постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 6 листопада 2023 року. Другий раз ОСОБА_1 підданий адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 130 КУпАП постановою Чортківського районного суду 3.01.2024 року. Третій раз ОСОБА_1 підданий адміністративному стягненню за ч. 3 ст. 130 КУпАП постановою Тернопільського міськрайонного суду 29.07.2024 року. Таким чином в межах строку з 17 квітня 2024 року по 17 квітня 2025 року ОСОБА_1 не був двічі протягом року підданий адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП, так як притягнення його до відповідальності 6 листопада 2023 року та 3 січня 2024 року відбулося поза межами даного річного терміну. Станом на 17 квітня 2025 року - день вчинення правопорушення за ст. 130 КУпАП, за яке він на даний час притягується до відповідальності, річний строк притягнення його до відповідальності за постановами судів від 6 листопада 2023 року та 3 січня 2024 року минув. Тому станом на 17 грудня 2025 року ОСОБА_1 піддавався лише один раз протягом року до адміністративної відповідальності, а саме постановою Тернопільського міськрайонного суду від 29 липня 2024 року, в той же час у протоколі вказано, що така постанова суду винесена 12.08.2024. Для кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.3 ст. 130 КУпАП необхідно, щоб він був двічі підданий адміністративній відповідальності за дії, передбачені ч.1 ст. 130 КУпАП у період з 17 квітня 2024 року по 17 квітня 2025 року, чого не має в даному випадку. До матеріалів справи поліцією долучено копію постанови Тернопільського міськрайонного суду від 29.07.2024 року щодо ОСОБА_1 , яка ніким не підписана і не завірена належним чином, а отже даний документ не може бути належним та допустимим доказом. Просить адміністративну справу закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, встановлено наступне.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.

Згідно ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина 2 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Частиною 3 ст. 130 КУпАП передбачено, відповідальність настає за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП поліцейським до протоколу долучено постанову Тернопільського міськрайонного суду від 29.08.2024, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Доказів того, що ОСОБА_1 двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за ч.1 ст130 КУпАП матеріали справи не містять.

Таким чином кваліфікація поліцейським дій ОСОБА_1 за ч.3 ст.130 КУпАП не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки жодних доказів, в матеріалах справи немає.

Кодекс України про адміністративне правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві виходячи з такого.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 N 10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям "правопорушення".

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення.

Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.97, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, приходжу до висновку, що дії ОСОБА_1 в даній справі необхідно перекваліфікувати з ч. 3 ст. 130 КУпАП на ч. 2 ст. 130 КУпАП а саме керування транспортним засобом, повторно протягом року, в стані алкогольного сп`яніння. Перекваліфікація дій не порушує права ОСОБА_1 та не погіршує його становище.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП доведена даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №302953 від 17.04.2025 року в якому викладено суть правопорушення з якою він був ознайомлений.

Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів - приладу "Drаger Alcotest 6810" АRАМ 0601, встановлено, що огляд ОСОБА_1 не проводився, оскільки водій від огляду відмовився.

За даними направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17.04.2025 року 09.45 год. ОСОБА_1 було направлено на огляд у КНП «Борщівська міська лікарня» у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота. Огляд у медзакладі не проводився.

З відеозапису, доданого до матеріалів справи, вбачається, що водій ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я.

Зазначеною вище постановою Тернопільського міськрайонного суду від 29.08.2024.

Постановою інспектора ВП №1 (м.Борщів) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4519936 від 17.04.2025 до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. за вчинене ним 17.04.2025 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а саме за здійснення зупинки т/з ближче 10 м. від пішохідного переходу.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що досліджені докази повністю узгоджуються між собою, а тому вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

За таких обставин вважаю, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та враховуючи обставини справи, характер вчиненого правопорушення, ступінь його вини, накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки табез оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки такий належить третій особі.

У відповідності до ст.40-1 КУпАП з ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір.

Керуючись ст.ст. 9, 33, 34, 35, 36, 247, 280, 284 КУпАП, суддя-

ПОСТАНОВИВ :

Визнати винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три рокибез оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 грн.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення ОСОБА_1 постанови, а в разі оскарження цієї постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_1 стягується: подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу (68000,00 гривень); витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Борщівський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Чир П. В.