Справа № 442/5701/25
Провадження №3/442/1662/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 серпня 2025 року

Суддя Дрогобицького мiськрайонного суду Львiвської областi Гарасимків Л.І., розглянувши матерiали, якi надiйшли з Дрогобицького відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 ,

за ч.4 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в:

Згідно Протоколу серії ЕПР1 №387639 від 06.05.2025р., 10.07.2025р., о 20.01 год., в м.Дрогобичі, по вул. Трускавецькій, водій ОСОБА_1 вжив алкогольні напої після зупинки на вимогу поліцейського до проведення уповноваженою особою медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.10 є. ПДР вживання водієм тз після ДТП за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів , виготовлених на їх основі, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.4 ст.130 КУпАП.

В судове засідання правопорушник ОСОБА_1 не з`явився, подав письмові пояснення до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №387639 від 06.05.2025р., в якому просить провадження по справі закрити, з підстав, викладених у клопотанні.

Перевіривши матеріали справи, письмові пояснення, долучені до матеріалів справи, суд вважає, що провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КпАП України слід закрити виходячи з наступного.

Склад адміністративного правопорушення включає в себе ознаки, які характеризують зовнішній прояв поведінки особи, його спрямованість та наслідки; ознаки, що характеризують правопорушника і його психічне ставлення до скоєного.

Відповідно ознаки складу адміністративного правопорушення об`єднаються у чотири групи (елементні: об`єкт адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суб`єкт адміністративного правопорушення та суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Всі зазначені елементи складу адміністративного правопорушення є обов`язковими. Суб`єктивна сторона - відображає психічне ставлення особи до скоєного діяння і наслідків, що наступають в результаті цього діяння. Вина особи - є необхідним елементом суб`єктивної сторони.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх повній сукупності, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, виходячи з наступного.

Частина 4 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичною чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Згідно із пунктом 2.10 (є) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (далі ГІДР), у разі причетності до дорожньо- транспортної пригоди водій зобов`язаний: до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки). Разом з тим, в даному випадку жодного ДТП вчинено не було, що чітко вбачається з долучених до протоколу про адміністративне правопорушення матеріалів.

Як вбачається із поданих пояснень суду, правопорушник ОСОБА_1 їхав за кермом автомобіля Tesla Model X BC5844YB та здійснив обгін транспортного засобу на забороненій частині дороги, тобто порушивши вимогу знаку 3.25. Мова йде за дорогу з Дрогобича в сторону Трускавця, відповідно на підйомі дороги (далеко), останній побачив поліцейський автомобіль і здійснив зупинку, щоб дружина сіла за кермо. Це пов`язано з тим, що він мав нервовий зрив, в критичних ситуаціях в нього з`являються панічні атаки, і щоб уникнути лишнього переживання вони помінялись місцями. В цей час до них під`їхав патрульний автомобіль, тобто до його транспортного засобу, який був припаркований, відтак вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.130 КпАП України.

Судом взято до уваги те, що в протоколі вказано про порушення п.2.10 (є) Правил дорожнього руху, який стосується ДТП, якого не було; по-друге, частина 4 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського.

Зупинення транспортного засобу здійснюється виключно жезлом, а у виняткових випадках - жестом руки. При цьому поліцейський спочатку вказує на транспортний засіб, який повинен зупинитися, а потім - на місце, де йому слід зупинитися (п.27.3. Наказу №111 від 27.03.2009 р. «Про затвердження Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо - патрульної служби Державтоінспекції МВС»).

Як вбачається із оглянутих відеозаписів, долучених до справи, жодного зупинення транспортного засобу працівниками поліції не було, поліцейський автомобіль під`їхав до вже припаркованого авто, за кермом якого сиділа дружина, як і не було того факту, що правопорушник керував транспортним засобом на момент, коли прибув поліцейський патруль, останній не перебував за кермом, ці обставини чітко підтверджуються відеозаписами, долученими до матеріалів справи та оглянутими в судовому засіданні.

Крім того, судом враховано той факт, що поліцейські тричі змінювали підстави притягнення правопорушника ОСОБА_1 до відповідальності, так відео 01655__001 7А, 03.50 хвилина запису, поліцейський каже: « ОСОБА_2 , я змушений Вам пропонувати пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння», після пояснень правопорушника, що останній приймає ліки, які знижують рівень панічних атак, останньому було запропоновано пройти обстеження на стан алкогольного сп`яніння у зв`язку з наявними у нього ознаками.

Крім того, судом враховано, що в долучених до матеріалів справи, у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, зазначено, що в правопорушника ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці; різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, а згідно відеозапису 01020 001 9А, вбачається, що правопорушнику повідомлено, що щодо цього виноситься Протокол про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.130 КпАП.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, в тому числі із відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, відсутні кадри, які б підтверджували факт вживання правопорушником ОСОБА_1 алкоголю після зупинки транспортного засобу, не надано жодного доказу на підтвердження факту вживання ним алкогольних напоїв (зокрема наявність алкоголю в автомобілі).

На відео 01020 001 9А зафіксовано як поліцейський каже: «Ви кажете, що так було», «Ви написали в поясненнях, що настрашились і випили алкогольні напої», проте, такого в поясненнях правопорушник не вказував, а голослівні припущення поліцейського «лягли» в основу протоколу про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.4 ст.130 КпАП України.

Судом взято до уваги той факт, що правопорушник не перебував за кермом, та зупинки його автомобіля поліцейські не здійснювали, що свідчить про те, що він не являється суб`єктом правопорушення, яке йому інкриміновано, тобто це свідчить про те, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, а саме: вживання особою, яка керувала транспортним засобом, алкогольних напоїв після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Крім того, ч.4 ст.130 КУпАП не передбачає настання відповідальності за відмову водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Приєднані до справи докази породжують сумніви у достовірності викладених у них фактів, та ґрунтуються на припущеннях, суб`єктивних даних відповідних посадових осіб, таким чином у суду не виникає сумніву, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням встановленого порядку, а тому такий критерій допустимості доказів не відповідає і не може бути покладений в основу судового рішення про визнання особи винуватою у вчиненні правопорушення.

Відповідно до ст.280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова судді, згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробков проти України» № 3959,8/03, від 21 липня 2011 року, п. 65), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наябуість останніх не узгоджується із стандартом доказування « поза розумним сумнівом » /(справа «Ireland v.the UnitedKingdom», Series А заява № 25, від 18 січня 1978 року, п. 161).

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за, чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючої в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Згідно з ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене є підставою для закриття провадження в справі за недоведеністю належними доказами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необгрунтованим належним чином та він суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок має суб`єктивний характер та не відповідає вимогам щодо його допустимості та достатності.

Відповідно до п.1 ч.І ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за обставин, зокрема відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи всі обставини, суд вважає, що працівниками поліції не представлено жодних належних доказів, які свідчать про факт вживання ОСОБА_1 алкоголю саме після зупинки транспортного засобу, які свідчать про факт керування правопорушником транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, які відтворюють зміст та фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи, а допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також коли законодавець допускає його використання, тобто притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

У постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №204/8036/16-а вказано, що колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо невстановлення працівником поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суб`єкта відповідальності за вказане правопорушення, тобто особи, яка безпосередньо несе адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності.

Сам по собі Протокол про адміністративне правопорушення не є належним, допустимим і достовірним доказом керування особою транспортним засобом і не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", а якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

Все це свідчить про те, що представленні суду письмові докази не відтворюють всіх фактичних обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчинені правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, судом не залишається без уваги та частина доказів, які встановлені на підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у Протоколі про адміністративне правопорушення.

Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у Протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ч.І ст.9 КпАП: адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При розгляді даної справи прошу врахувати норми ч.3 ст.62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, також на припущеннях.

Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом. При цьому, ЄСПЛ у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до постанови Касаційного адміністративного суду ВС від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Також хочу наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушенші не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Зважаючи на викладене, оцінивши надані особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, аргументи на підтвердження відсутності складу адміністративного праавопорушення, дослідивши усі наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку про недоведеність у даному випадку вини у вчиненні адміністративного правопорушення за стандартом доведення «поза розумним сумнівом» і наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Суд будучи органом що здійснює правосуддя, не може брати на себе функцію збирання доказів та документальну законну фіксацію правопорушення, котра в даному випадку не була виконана належним чином. Також суд не вправі самостійно змінювати фабулу викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Враховуючи усе вище викладене та аналізуючи докази в їх сукупності, вважаю, що в матеріалах справи відсутні і судом не здобуті належні докази про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі у відповідності до п.1 ч.1ст.247 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.130, 245, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.130 КУпАП закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя