Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3724/25
Провадження №: 3/332/2000/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Сапунцов В.Д., розглянувши матеріали, що надійшли з військової частини НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 у військовому званні лейтенант, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, -

встановив:

В провадження Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Відповідно до протоколу про військове адміністративне правопорушення від 29.06.2025 А 7126 № 33 зазначено наступне.

29 червня 2025 року встановлено, що у діях лейтенанта ОСОБА_1 наявні ознаки військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення виходячи з наступного.

Лейтенант ОСОБА_1 , починаючи з 16 лютого 2025 року, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника служби засобів ближнього бою та розвідки.

Так, перебуваючи на військовій службі, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІУ (надалі також по тексту - Статут внутрішньої служби) лейтенант ОСОБА_1 має права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються безпосередньо Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил та іншими нормативно-правовими актами, зобов`язаний свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, зразково виконувати свої службові обов`язки, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Статтею 16 розділу 1 Статуту внутрішньої служби визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 59 Розділу 2. Статуту внутрішньої служби серед загальних обов`язків командирів (начальників) визначено знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань.

На противагу наведеним вище вимогам Статуту, діючи умисно, всупереч інтересам служби лейтенант ОСОБА_1 знехтував покладеними на нього обов`язками та порушив ст.ст. 11, 16, 59 Статуту внутрішньої служби.

Зважаючи на встановлені обставини, у діях лейтенанта ОСОБА_1 вбачаються ознаки військового адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 17215 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки військовослужбовець проявив недбале ставлення до військової служби, вчинивши зазначене в умовах особливого періоду.

Адміністративне правопорушення вчинене умисно, оскільки військовослужбовець усвідомлював протиправний характер своєї дії, передбачав її шкідливі наслідки та бажав їх або свідомо допускав настання цих наслідків, оскільки був обізнаним щодо обсягу покладених на нього обов`язків військової служби, передбачених Статутами Збройних сил України.

Своїми діями військовослужбовець порушив вимоги (приписи) нормативно-правових актів, а саме:

ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

ст.ст. 11, 16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України;

ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 р. №551-XIV (зі змінами), що встановлюють, зокрема, що військовослужбовці під час проходження військової служби повинні свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України;

приписи ст.ст. 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 р. № 548-ХІУ (зі змінами), що регламентують суворе додержання визначених військовими статутами правил розміщення, повсякденної діяльності, побуту військовослужбовців у військовій частині (підрозділі) й несення служби, а таколс неприпустимість порушення внутрішнього порядку, зокрема шляхом глибокого розуміння, свідомим і неухильним виконанням військовослужбовцями обов`язків, визначених законами України та статутами Збройних сил України.

Отже, за наведених вище обставин, лейтенант ОСОБА_1 протиправно та всупереч інтересам служби, порушуючи свої статутні обов`язки, в умовах особливого періоду вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172і5 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, в матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_1 щодо інкримінованого йому військового адміністративного правопорушення. (а.с. 10), з протоколом про військове адміністративне правопорушення від 29.06.2025 А7126 № 33 ОСОБА_1 згоден частково (а.с. 3-4).

В судовому засіданні також досліджено надані військовою частиною НОМЕР_1 матеріали, а саме протокол від 29.06.2025 А7126 №33 (а.с. 3-4), рапорт начальника логістики заступника командира військової частини НОМЕР_1 2 капітана ОСОБА_2 (а.с. 9), акт службового розслідування від 29.06.2025 (а.с. 6-7), витяги із наказів військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування (а.с. 8), по особовому складу (а.с.11, 8), про результати службового розслідування (а.с. 14), письмові пояснення ОСОБА_1 щодо інкримінованого йому військового адміністративного правопорушення. (а.с. 10), копія паспорта ОСОБА_1 (а.с. 12), службова характеристика на ОСОБА_1 (а.с. 13).

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, серед іншого, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суддя зазначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається на підставі протоколу про адміністративне правопорушення і лише в межах визначеного у ньому обсягу (обвинувачення) встановлених і зазначених у протоколі обставин та кваліфікації дій особи. Суддя зауважує, що не має права самостійно збирати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 256 КУпАП визначено вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення та зміст протоколу. Так у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Дослідивши письмові докази суддя дійшов висновку, що порушення з боку ОСОБА_1 не підтверджуються матеріалами справи, тому провадження у справі підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, передбачена відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби вчинене в умовах особливого періоду.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, визначеного ст. 172-15 КУпАП є військова службова особа.

Згідно з приміткою до ст. 172-13 КУпАП під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

З об`єктивної сторони, дане правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.

Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою, службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків (у зв`язку з виконанням інших покладених на неї обов`язків внаслідок нетривалої роботи на посаді та за відсутності досвіду тощо), не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним.

З наведеного вбачається, що для встановлення факту недбалого ставлення до військової служби є необхідним встановити не тільки факт невиконання військовослужбовцем певного обов`язку, але й те, що він мав місце саме внаслідок недбалості, тобто у зв`язку із тим, що особа за наявності реальної можливості виконання своїх обов`язків проявила до них байдужість та несумлінність.

Досліджений суддею протокол від 29.06.2025 А7126 №33 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки виходячи з його змісту не є зрозумілим місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 .

При цьому зазначений протокол містить лише посилання на статті Статуту внутрішньої військової служби Збройних Сил України, не наводячи конкретних дій (бездіяльності) ОСОБА_1 , часу та місця їх вчинення, які б порушували зазначенні статті.

Суддею також взяті до уваги надані ОСОБА_1 письмові пояснення. щодо інкримінованого йому військового адміністративного правопорушення, відповідно до яких ОСОБА_1 зазначає про відсутність з його боку порушень, наполягає на тому, що в ході виконання посадових обов`язків дійсно мали випадки, коли певні завдання не були виконані в повному обсязі або у встановлений строк. Проте ці випадки не були пов`язані з його особистим небажанням виконувати службові обов`язки або службовою недбалістю (а.с. 10).

Отже, надані суду докази та матеріали провадження, не свідчать поза розумним сумнівом що в діях ОСОБА_1 є умисна або необережна недбалість.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п. 50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series А заява N 25).

Крім того, у справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (N 46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 N 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові ВС/КАС від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Згідно з ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі належить закрити, якщо судом встановлено, що в діях особи у відношенні якої, складено протокол про адміністративні правопорушення, відсутні склад та подія адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд вважає за необхідне провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 33-35, 172-15 ч.2, 221, 247, 268, 280, 283, 284, 285, 287 КУпАП, суд-

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносноОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення .

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: В.Д. Сапунцов