Справа № 455/1638/25
Провадження № 3/455/947/2025
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2025 року м.Старий Самбір

Cуддя Старосамбірський районний суд Львівської області Івасенко С.М., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи, що надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, пенсіонера, до адміністративної відповідальності притягувався 02.06.2025 року за ч.1 ст. 204-1 КУпАП

за ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП),

роз`яснивши особі,яка притягається до адміністративної відповідальності положення ст.63 Конституції України та права, передбачені ст.268 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2025 до Старосамбірського районного суду Львівської області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №006947Е від 08.08.2025 року, складеного інспектором прикордонної служби 2 категорії ОСОБА_2 , зазначено, що 08.08.2025 о 12 год 00 хв в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Смільниця-Кросценко», територія Хирівської ОТГ, Самбірського району, Львівської області під час прикордонного контролю на виїзд з України пред`явив на паспортний контроль паспорт гр. Республіки Польща для виїзду закордон серії НОМЕР_1 , виданий 08.05.2025 року на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В процесі прикордонного контролю встановлено, що він є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , вид. 10.11.2022 року, на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і такими діями порушив вимоги ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, чим здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів, тобто вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_5 визнав, що має подвійне громадянство України та Республіки Польща. Зазначив, що в його діях не було події адміністративного правопорушення, яке йому інкримінують посадові особи прикордонної служби. Пояснив, що 08.08.2025 року, при перетині державного кордону України, пред`явив паспорт громадянина України для виїзду за кордон. На вимогу прикордонника підтвердити законність керування автомобілем на польській реєстрації показав паспорт громадянина Республіки Польща. Паспорт громадянина Республіки Польща надав працівникам прикордонної служби виключно для засвідчення факту правомірного володіння автомобілем. Наміру перетинати кордон України з використанням паспорта громадянина Республіки Польща не мав. Підтвердив, що притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-1 КУпАП 02.06.2025 року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали, приходжу до висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 254 КУпАП при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку.

Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи орган (посадова особа) встановлює у визначеному законом порядку на основі будь-яких фактичних даних, тобто доказів. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, є суспільні відносини у сфері захисту та охорони державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Стаття 204-1 є бланкетно, для встановлення складу адміністративного правопорушення потрібно звернутися до спеціального нормативно-правового акту, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».

Статтею 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Порушенням державного кордону України є перетинання його з порушенням встановленого порядку.

Згідно з ч. 1 статті 12 цього Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно ст. 4 Конституції України, в Україні існує єдине громадянство.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України ( ст. 1 Закону України «Про громадянство України» ).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про громадянство України» законодавство України про громадянство ґрунтується, зокрема, на таких принципах:

-єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України;

-визнання права громадянина України на зміну громадянства.

Отже, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Відповідна правова норма міститься в частині 1 стаття 3 Європейської конвенції про громадянство, де кожна держава визначає у своєму законодавстві, хто є її громадянами. Використовувати паспорт громадянина іншої країни для перетину державного кордону України на законних підставах мають громадяни лише після видання Указу Президента України про втрату такими особами громадянства України.

Правовідносини держави України з її громадянами щодо перетину державного кордону регулюється 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно з приписами статті 2,3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну); перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Пункт 2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, передбачає, що перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу.

Початком здійснення прикордонного контролю є момент подання особою паспортного документу для перевірки.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 01.02.2008 року.

ОСОБА_1 у своїх поясненнях ( усних та письмових), які надав безпосередньо судді в судовому засіданні, розказав порядок подій, які трапилися з ним 08.08.2025 року при перетині державного кордону України: з метою перетину державного кордону України пред`явив паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а коли виникли питання щодо автомобіля надав паспорт громадянина Республіки Польща виключно для підтвердження законності володіння транспортним засобом. Пояснення ОСОБА_1 були логічні, послідовні та не містили суперечностей. Суддя надає перевагу поясненням ОСОБА_1 , отриманих безпосередньо в суді, оскільки переконався, що такі надані без стороннього впливу, добровільно та усвідомлено.

Інших доказів (фото- чи відеоматеріалів, записів розмов, тощо), які б спростовували наведені пояснення ОСОБА_6 та свідчили про вчинення ним спроби перетину державного кордону без відповідних документів, не має.

Враховуючи, що ОСОБА_1 заперечує обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП, вважаю, що матеріали справи не містять достатніх доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015року №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, на що вказував Європейський суд з прав людини по справах, зокрема, «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02).

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вважаю, що провадження у справі про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 204-1 КУпАП слід закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ст.247, ст.ст.283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1 КУпАП, закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя С.М. Івасенко