Справа № 305/2095/25
Номер провадження 3/305/1245/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2025 року м. Рахів

Суддя Рахівсбького районного суду Закарпатської області Попова О.М., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Рахівським РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області від 08.07.2016 року, за ч.1 ст.173-4 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 693138 від 10.06.2025 року ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення булінгу, а саме 30.05.2025 року у приміщенні Великобичківського ЗЗСО І-ІІІ ст. №1, який розташований за адресою АДРЕСА_2 , вчитель Захисту України вчинив булінг (цькування) відносно учня ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що полягав у психологічному і фізичному насильстві, зокрема у словесних образах та побоях, внаслідок чого потерпілоому було завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю, зокрема після останнього випадку, що мав місце 30.05.2025 року потерпілий звернувся до екстреної медичної допомоги, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Бабич Р.В., вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, а саме факту булінгу (цькування) не визнав. Крім того, не заперечував, щодо обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, однак зазначив, що за даним фактом він ( ОСОБА_1 ) притягався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, та кримінальне провадження стосовно останнього закрито за примирення сторін, що підтверджується копією ухвали Рахівського районного суду Закарпатської області від 30.06.2025 року, якою кримінальне провадження, відомості про яке внесено 31.05.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000144 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення в суді. Отже ОСОБА_1 та його представник, зазначають, що він не вчиняв саме булінгу (цькування), оскільки відсутня систематичність таких діянь.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, зібрані в ході судового розгляду, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, у відповідності до ст.252 КУпАП, вважає, що вина ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Судом встановлено, що дійсно в діях ОСОБА_1 , відсутня систематичність вчинення дій які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, а за дії які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вже притягався до кримінальної відповідальності.

Суд звертає увагу, що до адміністративної відповідальності можливо притягнути особу лише у разі наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи те діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом зазначеного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського (публічного) порядку під час здійснення освітнього процесу (громадський порядок та громадська безпека в освітньому середовищі). Додатковими об`єктами цього правопорушення є: психічне здоров`я, фізичне здоров`я, психологічна, фізична, економічна, сексуальна недоторканість малолітньої чи неповнолітньої особи; інших учасників освітнього процесу (якщо відносно них булінг вчиняється малолітньою чи неповнолітньою особою). Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, виражається у формі психологічного, фізичного, економічного, сексуального насильства, у тому числі, із застосуванням засобів електронних комунікацій; наслідки у вигляді шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого (яка могла бути чи була заподіяна); причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Суб`єкт адміністративного правопорушення може бути, як загальний, так і спеціальний (булінг стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи може бути вчинено будь-якою особою (загальний суб`єкт), а стосовно "інших учасників освітнього процесу" - лише малолітньою або неповнолітньою особою (спеціальний суб`єкт)). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається у формі прямого умислу. Кривдник усвідомлює протиправний характер свого діяння, передбачає його шкідливі наслідки та бажає настання цих наслідків.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України "Про повну загальну середню освіту" учасниками освітнього процесу в закладах освіти є: учні, педагогічні працівники, інші працівники закладу освіти, батьки учнів, асистенти дітей (у разі їх допуску відповідно до вимог частини сьомої статті 26 цього Закону).

Згідно з п.п 3-1 ч.1 ст.1 Закону України "Про освіту" булінг (цькування) - діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Типовими ознаками булінгу (цькування) є: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

У п.4 розділу І Порядку реагування на випадки булінгу (цькування), який затверджений наказом МОН України від 28 грудня 2019 № 1646 "Деякі питання реагування на випадки булінгу (цькування) та застосування заходів виховного впливу в закладах освіти" вказано, що ознаками булінгу (цькування) є систематичне вчинення учасниками освітнього процесу діянь стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, в тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, а саме:

- умисне позбавлення їжі, одягу, коштів, документів, іншого майна або можливості користуватися ними, перешкоджання в отриманні освітніх послуг, примушування до праці та інші правопорушення економічного характеру;

- словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи;

- будь-яка форма небажаної вербальної, невербальної чи фізичної поведінки сексуального характеру, зокрема принизливі погляди, жести, образливі рухи тіла, прізвиська, образи, жарти, погрози, поширення образливих чуток;

- будь-яка форма небажаної фізичної поведінки, зокрема ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, завдання ударів;

- інші правопорушення насильницького характеру.

У постанові Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі №583/3295/19 зазначено, що словосполучення систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства описує діяння. Закінченим правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків.

Тобто, систематичність як ознаку насильства можна визначити як вчинення трьох або більше діянь, які пов`язані однаковими або подібними об`єктами, вчиняються в межах однієї й тієї самої форми вини та спрямовані на досягнення загального результату.

Суд розглядає справу про адміністративне правопорушення лише в межах обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійними беззаперечним доказом, обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

З аналізу протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №693138 від 10.06.2025 року вбачається, що суть адміністративного правопорушення викладена без повної конкретизації об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що доказова база, яка долучена до протоколу про адміністративне правопорушення, фактично ґрунтується лише на письмових поясненнях потерпілого ОСОБА_2 , доданих до матеріалів справи, з яких також не вбачається в діях ОСОБА_1 систематичності вчинення діянь зазначених у протоколі про адміністративне правопорушеня.

При цьому, про адміністративне правопорушення серії ВАД №693138 від 10.06.2025 року, свідки відсутні.

Окрім того, обов`язковою умовою настання адміністративної відповідальності за ст.173-4 КУпАП є саме вчинення насильства у будь-якій формі його прояву та наслідок його застосування, який виражається у заподіянні шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, або можливого його заподіяння, яке могло настати та не настало незалежно від волі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

В даному випадку в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені відомості про негативні наслідки, нібито, протиправних дій ОСОБА_3 у вигляді шкоди психічному або фізичному здоров`ю конкретного потерпілого за кожним конкретним епізодом насильницьких дій, які в сукупності підпадали би під ознаки булінгу.

Також суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які висновки про проведення психологічного дослідження щодо повідомлення про вчинення булінгу, протоколи психо-консультаційного дослідження стосовно дитини, протоколу проведення професійної бесіди психолога щодо контролю за поведінкою вчителя, тощо.

Суд звертає увагу на те, що ситуативний конфлікт, який відбувся в навчальному закладі між вчителем та учнем, сам по собі не утворює наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, оскільки не розкриває об`єктивну сторону цього правопорушення.

У відповідності до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів, про адміністративне правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

Виходячи з положень КУпАП, а також з вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України №1376 від 06.11.2015, якою врегульовано порядок та процедура оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах внутрішніх справ України, у протоколі про адміністративне правопорушення має бути відображено суть адміністративного правопорушення, яке має включати не лише дані про повідомлення про булінг, але і час, місце здійснення самого булінгу, фактичні дані відносно того, що зазначений факт мав місце, коли, ким та яким чином він був здійснений, оскільки це підлягає доказуванню під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд зауважує, що враховуючи наведені вимоги Закону України "Про освіту", відповідно до диспозиції ст.173-4 КУпАП обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є систематичність (повторюваність) вчинення дій, передбачених даною нормою закону.

Зі змісту фабули складеного протоколу про адміністративне правопорушення від 10.06.2025 вбачається, що дії, які підпадають під ознаки булінгу (цькування) вчинялися останній раз 30.05.2025.

Водночас, відсутні належні, допустимі і переконливі докази часу систематичного вчинення правопорушення, періоду, з конкретною вказівкою на час кожної події, обставини цих подій, звернення саме з цього приводу до адміністрації навчального закладу, батьків тощо, прийняті заходи реагування.

Отже, судом встановлено, що до протоколу про адміністративне правопорушення не додано беззаперечних доказів систематичності вчинення дій, які можна розцінювати як правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-4 КУпАП, а саме булінг.

Варто зазначити, що не кожен конфлікт є булінгом. Цькування - це тривалі, повторювальні дії, а одинична конфліктна ситуація таким не може вважатися.

За таких умов, суд вважає, що використання як джерела доказу протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 для встановлення його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП є недостатнім.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Під час судового розгляду суд зобов`язаний суворо додержуватись закріпленого у ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" п.43).

Також суд при постановленні по адміністративній справі процесуального рішення приймає до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі "Веренцов проти України" п.86).

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи, що вбачається згідно вимог Постанови ВС/КАС від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення ЄСПЛ "Авшар проти Туреччини").

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21 липня 2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява №25).

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Таким чином, оскільки протокол про адміністративне правопорушення та долучені матеріали не містять беззаперечних доказів, які поза розумним сумнівом підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 ,, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, а тому суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.24, 221, 247, 276, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд Закарпатської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя О.М. Попова