ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/704/25Головуючий у 1-й інстанції Тхорик І.І.
Провадження № 33/817/326/25 Доповідач - Тиха І.М.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Тиха І.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на постанову Збаразького районного суду Тернопільської області від 16 травня 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Згідно із постановою суду, 10 грудня 2024 року о 00 год. 12 хвилин на 172 кілометрі автодороги М-30 с.Романове Село, Тернопільського району, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Ауді Q7» державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу, у встановленому законодавством порядку, із застосуванням спеціального приладу газоаналізатора «Алкотест 7510», результат тесту №708 від 10 грудня 2024 року, результат якого становить 1.78 проміле, з чим водій ОСОБА_1 погодився, порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях його довірителя складу адміністративного правопорушення.

Посилається на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у момент складання протоколу, а тому не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зокрема, вказує, що транспортним засобом керувала його дружина ОСОБА_2 .

Також зазначає, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, що підтверджується відповідними документами, тому його огляд на стан сп`яніння мав проводитись виключно уповноваженими особами Військової служби правопорядку у ЗСУ, відповідно до приписів ст. 266-1 КУпАП.

Вважає, що працівниками поліції було грубо порушено встановлений законом порядок проведення огляду військовослужбовця на стан сп`яніння, а саме: огляд проводився не уповноваженою посадовою особою, без використання належних процедур і без дотримання процесуальної форми, що робить результати такого огляду недопустимими доказами.

Посилається на те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в суді, не був присутній на розгляді, а отже було порушено його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано встановив факт керування ОСОБА_1 автомобілем без належних доказів оскільки жодного відеозапису або свідчень, які б достовірно підтверджували факт керування ним саме ОСОБА_1 , в матеріалах справи не міститься. Тому всі сумніви щодо факту вчинення правопорушення повинні тлумачитися на його користь згідно з принципом презумпції невинуватості.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Однак, вказаних вимог закону суд в повній мірі не дотримався.

Висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суддя обгрунтував даними, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПРІ №192819 від 10.12.2024 року, з якого вбачається, що 10 грудня 2024 року о 00 год. 12 хвилин на 172 кілометрі автодороги М-30 с.Романове Село, Тернопільського району, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Ауді Q7» державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, ;тесті для встановлення стану алкогольного сп`яніння від 10.12.2024 року, проведеного за допомогою газоаналізатора «Алкотест Drager 7510», згідно якого результат тесту №708 від 10 грудня 2024 року становить 1.78 проміле; свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №51 QM075008324 чинне до 04 червня 2025 року з якого вбачається, що за результатами повірки, засіб вимірювальної техніки Alcotest 7510 OIML Зав № ARLM-0307 відповідає вимогам ДСТУ OIML R 126, edition 2012, IDT; направленні на огляд водія ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу у Збаразьку ЦРЛ;постанові серії ЕНА № 3635181 від 10.12.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст126 КУпАП, з якої слідує, що водій ОСОБА_1 о 00:12:00 у с.Романове Село, дорога М30 172км., керував т/з не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1 ПДР України; рапорті інспектора взводу 2 роти №3 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП лейтенанта поліції Бучак І. від 10.12.2024р; матеріалах відеофіксації з нагрудної камери працівника поліції.

В судовому рішенні вказано що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у суді.

Зокрема, в ній міститься складена відповідальною особою Збаразького районного суду про доставку СМС повідомлення (судової повістки про виклик до суду в справі) на 13.05.2025 року на 13.00 год. на номер мобільного засобу зв`язку, яким користується ОСОБА_1 доставлене 10.05.2025. Однак справа була розглянута в 16.05.2025 та в матеріалах не міститься жодних відомостей про повідомлення ОСОБА_1 чи його представника про час та місце її розгляду у вказану дату.

Справа розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ст. 248, ч. 1 ст.268 КУпАП). При цьому повістка вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи (ч. 1 ст. 277-2 КУпАП), а згідно п. 3 ст. 278 КУпАП суддя при підготовці до розгляду справи вирішує, крім іншого, таке питання: чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Однак, вказані вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення (ст. 2 КУпАП) не дотримані суддею суду першої інстанції і розгляд справи відбувся за відсутності належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судового розгляду, що унеможливило ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення через істотне порушення його особистих прав і законних інтересів, так як він не зміг скористатись правами, визначеними ст 268 КУпАП.

Разом з тим, така засада судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України.

Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»), а тому суддею суду першої інстанції не був дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу), де формулюючи незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

Присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати у суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, у передбачений законом строк і порядок оскаржити постанову по справі, є невід`ємним правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, а для суддів усіх інстанції - важливим елементом законного і справедливого правосуддя. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), заява № 14448/88); п. 38 рішення ЄСПЛ від 23.10.1996 у справі «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland), заява № 17748/91). У іншій справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03, п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008), ЄСПЛ констатував, що «принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. У провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції».

Таким чином, вважаю, що суддею суду першої інстанції істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_1 , внаслідок чого постанова підлягає скасуванню через порушення норм процесуального права, а апеляційна скарга у цій частині задоволенню.

Окрім того, в матеріалах справи міститься направлення, видане поліцейським водію для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, яке видається разі наявних підстав для проведення огляду на стан спяніння в закладі охорони здоровя, встановлених ч.3 ст.266 КУпАП, відповідно до п.6 Порядку направлення та огляду № 1103 водію транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, який направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоровя.

Однак, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 погоджувався з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння проведеного поліцейськими за допомогою спеціального технічного приладу.

Ст. 266 КУпАП визначено процедуру такого огляду, зокрема, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів, огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного спяніння поліцейським за допомогою спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатом огляд проводиться в закладі охорони здоровя.

Згідно з частиною 1 статті 130 КУпАП особа, яка керує транспортним засобом, може бути притягнута до адміністративної відповідальності за керування автомобілем в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння чи за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водій на вимогу працівника міліції повинен пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п.2.9"а" ПДР України).

Отже, видача поліцейським Коваліву Я.М. направлення в заклад охорони здоров`я - Збаразьку ЦРЛ для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння після проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного приладу, з результатом якого він погодився, викликає сумніви у дотриманні поліцейським встановленого ст.266 КУпАП порядку огляду водія на стан сп`яніння.

Виявлені під час складання адмінматеріалів сумніви повинні застосовуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності. Отже, застосовуючи закріплений в ст.62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, приходжу до висновку про те, що постанову суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку відсутністю в його діях складу складу адмінправопорушення, задовольнивши подану його представником апеляційну скаргу .

На підставі наведеного, керуючись п.1ч.1 ст.247,ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити, постанову Збаразького районного суду Тернопільської області від 16 травня 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, прийняти нову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку відсутністю в його діях складу складу адмінправопорушення .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя