ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2210/25 Справа № 175/7661/25 Суддя у 1-й інстанції - Васюченко О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна І. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М.,

при секретарі судового засідання Примак Н.М.,

за участю адвоката Коваль В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката Коваль В.С., діючої в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Дніпровського районного суду Дніпропетровської області31 липня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

в с т а н о в и л а:

постановою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 20 березня 2025 року о 22:18 год. у м. Краматорськ, вул. Двірцева, біля буд. 38, керував транспортним засобом ВАЗ 21114 дорожні номерні знаки НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: характерний запах алкоголю з порожнини рота, порушення мовлення, хитка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alkotest Drager 6820 або в медичному закладі водій відмовився. Велась відеофіксація на bodyCam Motorola Solutions VB 400 №472718. Своїми діями водій порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На зазначену постанову захисник адвокат Коваль В.С., діюча в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити за відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що ОСОБА_1 вперше подано заяву про відкладення розгляду справи, задля здійснення належного правового захисту, однак суд, ігноруючи заяву про відкладення, здійснив розгляд справи за відсутності особи.

Зауважує, що відеозапис поліцейських не містить даних щодо підстави зупинки транспортного засобу, при цьому ст.35 ЗУ «Про національну поліцію» містить вичерпний перелік підстав для зупинки автомобіля. Після зупинки, поліцейським не зачитано права водія та не було розпочато розгляд справи інспектором. Зауважує, що на підставі ст.8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» поліцейські не мають права зупиняти транспортні засоби.

Звертає увагу, що поведінка ОСОБА_1 свідчить про відсутність у нього ознак сп`яніння.

Стверджує, що поліцейськими порушено порядок проведення огляду, оскільки останній повинні вимагати від водія проходження огляду, а не ставити запитання щодо його згоди. Крім того, першочергово поліцейський вимагає пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, а потім у закладі охорони здоров`я, а тому не зрозуміло від якого саме огляду відмовився ОСОБА_1 .

Крім того, з протоколу не зрозуміло, що саме інкриміновано ОСОБА_1 керування в стані алкогольного сп`яніння чи відмова від проходження огляду. Обвинувачення сформульоване некоректно.

Зауважує, що відсутність відповідного документу щодо необхідності проходження огляду, вказує на відсутність процедури огляду на стан сп`яніння. Відсутні будь-які відомості щодо вручення ОСОБА_1 направлення на проходження огляду. Відеозапис, який міститься в матеріалах справи не може бути доказом вини, оскільки підтверджує не дотримання поліцейськими встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Вказує, що рапорт поліцейського не може бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення і судом не повинен братись до уваги.

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 належним чином повідомлений про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання не з`явився. До апеляційного суду жодних клопотань не надходило.

Адвокат Коваль В.С. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав зазначених в ній.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, долучений до справи відеозапис та думку адвоката особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду 1-ї інстанції слід залишити без змін, виходячи з наступного.

На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення пункту 2.5 ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 3 р. 1. «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п. 6 зазначеної Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів відбувається у відповідності із розділом ІІ вищезазначеної інструкції.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд 1-ї інстанції при її розгляді дотримався зазначених вимог закону та правильно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Вимоги апеляційної скарги про необхідність скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі є безпідставними, а вина ОСОБА_1 підтверджується дослідженими судом 1-ї інстанції доказами, яким судом надана повна та належна оцінка, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії АБА № №010385 від 20.03.2025 року;

- рапорт інспектора взводу №1 роти №2 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП капітана поліції Бредіхіна Назара від 20.03.2025 року;

- направлення на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакціїї;

- відеозапис, який доданий до протоколу та іншими матеріалами у справі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи, дослідив докази у справі та відеозапис, усім дослідженим доказам надав оцінку та дійшов висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Апеляційний суд зауважує, що обов`язковими складовими інкримінованого адміністративного правопорушення є саме відмова від проходження огляду на стан сп`яніння. Вказана складова у вигляді відмови від проходження огляду поза розумним сумнівом підтверджена матеріалами справи.

З твердженням апелянта про те, що суд 1-ї інстанції здійснив розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , ігноруючи його вперше подану заяву про відкладення розгляду справи задля здійснення належного правового захисту, апеляційний суд не погоджується, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 був складений 20.03.2025 року. Відповідно до протоколу, розгляд справи повинен відбутися 22.04.2025 року.

Про розгляд справи в суді 31.07.2025 року ОСОБА_1 був завчасно повідомлений, що підтверджується наявною в справі довідкою про доставку 18.07.2025 повідомлення у додаток «Viber» та судовою повісткою про виклик до суду від 18.07.2025 року. За весь період часу знаходження справи в провадженні місцевого суду заяв і клопотань не надходило.

В день розгляду справи, 31 липня 2025 року, до канцелярії суду надійшла заява в якій ОСОБА_1 просив відкласти розгляд справ №175/7661/25, №175/7667/25, №175/7664/25 відносно нього, для надання часу для ознайомлення з матеріалами справи та для підготовки заперечень на протоколи.

Отже, у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 було достатньо часу з моменту складення протоколу про адміністративне правопорушення до дати розгляду справи в суді 1-ї інстанції для ознайомлення з матеріалами справи та для підготовки заперечень на протоколи. Тому таки дії ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, як зловживанням своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи.

Крім того, у рішеннях від 28 жовтня 1998р. у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Позиція сторони захисту, що відеозапис поліцейських не містить даних щодо підстави зупинки транспортного засобу, при цьому ст.35 ЗУ «Про національну поліцію» містить вичерпний перелік підстав для зупинки автомобіля, не заслуговує на увагу.

Так, відповідно до рапорту інспектора взводу №1 роти №2 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП капітана поліції Бредіхіна Назара від 20.03.2025 року,транспортний засіб ВАЗ 21114 дорожні номерні знаки НОМЕР_1 під керуванням водія гр. ОСОБА_1 зупинений за порушення комендантської години та відповідно до п.7 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану».

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 20.03.2025 р., правопорушення вчинено в м. Краматорськ о 22:18 год, тобто під час дії комендантської години.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.

Загальновідомим фактом є та обставина, що комендантська година у Донецькій області запроваджена згідно з розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації, начальника Донецької обласної військової адміністрації № 517/5-24 від 09.08.2024 року, коли в Україні почав діяти воєнний стан.

Виходячи з наведеного, працівники поліції діяли відповідно до своїх повноважень та зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є законною.

Твердження захисника, що на відеозаписі відсутні ознаки сп`яніння ОСОБА_1 не впливають на доведеність вини останнього, оскільки поліцейським наголошено, що під час спілкування виявлено ознаки сп`яніння, в результаті чого запропоновано пройти огляд, від чого ОСОБА_1 відмовився, що саме і є ознакою складу адміністративного правопорушення. При цьому, вимоги діючого КУпАП та Інструкції не передбачають проведення окремого огляду на встановлення ознак сп`яніння, при цьому виявлення таких ознак є суб`єктивним судженням поліцейського, за його внутрішнім переконанням, оскільки саме він спілкується із водієм та спостерігає за його поведінкою. При цьому, спростування чи підтвердження стану такого сп`яніння, відбувається шляхом проведення відповідного огляду на місці зупинки транспортного засобу або у закладі охорони здоров`я. Отже, виявлення поліцейським ознак сп`яніння у водія, є лише підставою для вимоги пройти відповідний огляд на стан сп`яніння.

Апеляційний суд не погоджується з думкою захисника про порушення працівниками поліції порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , оскільки зі змісту відеозапису чітко вбачається, що під час спілкування у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Після чого йому запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 відповів, що бажає проходити огляд в медичному закладі (період часу на відео: 22:38:25 22:38:50).

Під час слідування ОСОБА_1 до медичного закладу разом із працівниками поліції, водій змінив рішення та ним було двічі повідомлено працівникам поліції про відмову від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, в тому числі в закладі охорони здоров`я. Після чого працівником поліції роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_1 при цьому зазначив, щоб стосовно нього складали протокол (фрагмент відеозапису: 22:38:25 - 22:38:50).

Апеляційний суд також звертає увагу, що водій ОСОБА_1 на питання поліцейського: «Чому він спочатку погодився на проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, а потім відмовився», надав відповідь: «Навіщо». Вказані обставини не викликають сумніву, у добровільності та усвідомленості відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Ознак будь-якого тиску на ОСОБА_1 апеляційним судом не виявлено.

У свою чергу водій ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР України, оскільки відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Отже, вищезазначена норма зобов`язує кожного, хто має дозвіл на керування транспортними засобами неухильно дотримуватись цього пункту.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Щодо твердження, що поліцейські повинні вимагати від водія проходження огляду, а не ставити запитання щодо його згоди, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП, огляд на стан сп`яніння проводиться у випадках, коли є ознаки такого стану, а особа підлягає обов`язковому огляду. Поліцейський не зобов`язаний формулювати це виключно словом «вимагаю», достатньо, щоб була чітка пропозиція/повідомлення про необхідність пройти огляд. Відмова водія від огляду фіксується незалежно від того, чи була це «вимога», чи «пропозиція», адже правове значення має саме волевиявлення особи - пройти чи відмовитися.

Таким чином, питання про згоду чи пряму вимогу - це лише форма, яка не впливає на обов`язковість виконання водієм передбаченого законом обов`язку пройти огляд.

Також не приймаються до уваги і доводи сторони захисту, що обвинувачення сформульоване некоректно, оскільки з протоколу не зрозуміло, що саме інкриміновано ОСОБА_1 - керування в стані алкогольного сп`яніння чи відмова від проходження огляду.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії АБА № №010385 від 20.03.2025 року чітко зазначено суть скоєного правопорушення та пункт нормативно-правового акту, який порушено, а саме те, що водій ОСОБА_1 при наявності виявлених ознак алкогольного сп`яніння відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alkotest Drager 6820 або в медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 не інкриміновано керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, останньому інкриміновано вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за фактом саме керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмова від проходження відповідного огляду, що є порушенням вимог п.2.5 ПДР України та відповідно ч.1 ст.130 КУпАП, вказане прямо зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення та законно та обґрунтовано встановлено місцевим судом.

Крім того, розуміння що саме інкриміновано ОСОБА_1 підтверджується відеозаписом до протоколу, з якого вбачається, що при роз`ясненні його прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, він просив поліцейських скласти на нього протокол за відмову від проходження медичного огляду (період часу відео: 22:43:00 22:44:00).

Спростовується матеріалами справи і доводи захисника адвоката про відсутність відповідного документу щодо необхідності проходження огляду. Так, в матеріалах справи наявне направлення на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції(а.с. 4).

Разом з цим, не вручення вказаного направлення особисто в руки водію, не є порушенням вимог Закону, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.266 КУпАП, огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Разом з цим, лікар закладу охорони здоров`я проводить відповідний огляд, на підставі такого направлення, отже в разі проходження огляду водієм у медичному закладі, направлення надається саме лікарю, яка саме особа наддасть таке направлення на допустимість доказів не впливає. В даному випадку, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, а тому надання особисто йому направлення, не змінює фактичних обставин та кваліфікації його дій.

Апеляційний суд зауважує, що рапорти поліцейських за своїм правовим змістом є документами, якими поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності з всіма наявними доказами, тому твердження захисника адвоката про те, що рапорти, які є в матеріалах справи не повинні братись до уваги, не є слушним.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керуючи транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду, що підтверджено доказами наявними в матеріалах справи.

Отже, будь яких доказів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційному суду не надано.

Аналіз змісту оскаржуваного судового рішення свідчить про те, що суд дотримався вимог законодавства та в результаті дослідження зібраних у справі доказів та їх аналізу в сукупності з встановленими у судовому засіданні обставинами, беззаперечно встановив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена поза розумним сумнівом, незгода сторони захисту з такою оцінкою не є підставою для зміни або скасування постанови суду першої інстанції.

З огляду на викладене, постанова судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської областівід 31 липня 2025 стосовно ОСОБА_1 є законною, обґрунтованою, а тому відсутні підстави для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу адвоката Коваль В.С., діючої в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду Дніпропетровської області31 липня 2025 року стосовно ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА