Номер провадження: 33/813/1100/25
Номер справи місцевого суду: 506/48/25
Головуючий у першій інстанції Бурдинюк О. С.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Губар Д.В.,

захисника особи, яка притягається до відповідальності, Бойко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Красноокнянського районного суду Одеської області від 09 квітня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст судового рішення

Постановою Красноокнянського районного суду Одеської області від 09.04.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_1 визнано винним у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001 №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що він 01.01.2025 о 01:14 год. у селищі Окни, по вул. Європейська, керував транспортним засобом «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову Красноокнянського районного суду Одеської області від 09.04.2025, провадження у справі закрити, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 послався на те, що:

- оскаржувана постанова винесена без його участі та участі його захисника, належних судових викликів або будь-яких повідомлень про дату розгляду справи ним не отримувалось та він не мав можливості прибути до суду. Місцевий суд належним чином не повідомив його про час, дату та місце розгляду справи, проігнорував клопотання захисника про відкладення розгляду справи, чим позбавив його доступу до правосуддя та можливості надати свої пояснення та доводи з метою захисту, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови;

- справа розглянута поверхнево, а оскаржувана постанова винесена з суттєвими порушеннями норм матеріального та процесуального права;

- з наявної у нього копії протоколу вбачається дата складання 01.01.2024, а в матеріалах справи міститься протокол з датою складання 01.01.2025, тому протокол є неналежним доказом у справі, оскільки при його складенні не були дотримані вимоги ст.254 КУпАП та порушені законні права на захист.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Бойко О.О. в інтересах ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника особи, яка притягається до відповідальності, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, повністю доведена та підтверджується такими доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 164730 від 01.01.2025, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 01.01.2025 о 01:14 год. у селищі Окни, по вул. Європейська, керував транспортним засобом «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху. Відповідно до ст.63 Конституції України від надання пояснень ОСОБА_1 відмовився, протокол підписав;

- відеозаписами, якими зафіксовано рух та зупинка транспортного засобу, як згодом встановлено, під керуванням ОСОБА_1 , під час спілкування з водієм поліцейським було виявлено у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропоновано пройти відповідний огляд на місці зупинки чи в медичному закладі, від чого ОСОБА_1 категорично відмовився, що інкриміновано поліцейськими за ч.1 ст.130 КУпАП та складено адміністративні матеріали;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, в якому зазначено виявлені у водія ознаки сп`яніння та що водій відмовився від проходження огляду;

- направленням в медзаклад на огляд від 01.01.2025, в якому зазначено про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду та зазначені виявлені поліцейським у водія ознаки сп`яніння.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції з огляду на таке.

Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (абз.2,4 ч.5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух"). Одним із таких органів державного контролю є Національна поліція (ст.52 цього Закону). За положеннями ч.2 ст.14 Закону України "Про дорожній рух" до учасників дорожнього руху належать, зокрема, водії.

За змістом абзаців 3 та 5 ч.2 ст.16 вказаного Закону водій зобов`язаний: виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 ПДР).

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи.

За змістом ч.6 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння, оформлення результатів такого огляду, регулюються Інструкцією № 1452/735 та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 з подальшими змінами (далі Порядок № 1103). Приписи Інструкції № 1452/735 та Порядку № 1103 застосовуються у системному зв`язку як між собою, так і з приписами інших нормативних актів.

Згідно зі ст.266 КУпАП, п.2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 3 розділу 1 Інструкції визначено ознаки алкогольного сп`яніння. При цьому, за положеннями Інструкції визначення ознак щодо можливості знаходження водія у стані алкогольного сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейських.

Пунктом 6 Порядку від 17.12.2008 №1103 передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. За приписами п. 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. При цьому, слід зазначити, що з 17.03.2021 свідки до проходження огляду водієм на стан сп`яніння залучаються лише у випадку неможливості застосування технічних засобів відеозапису. Тобто, працівники поліції мають право проводити огляд на стан сп`яніння без участі свідків, за умови відеофіксації. Вказане узгоджується з положеннями ч.2 ст.266 КУпАП.

За диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння утворює самостійний склад адміністративного правопорушення.

Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів, відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі. Відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є правопорушенням з формальним складом, тобто є закінченим саме з моменту висловлення особою відмови від проходження відповідного огляду.

Мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

В сенсі положень ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи з нагрудних камер поліцейських щодо обставин складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 .

Долучені до матеріалів справи відеозаписи повністю відображають події, по факту яких 01.01.2025 складено адмінматеріали відносно ОСОБА_1 . Зокрема, відеозаписами зафіксовано факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , виявлення поліцейським у нього ознак алкогольного сп`яніння, пропозиція пройти огляд на стан сп`яніння у медзакладі чи на місці зупинки та висловлення водієм категоричної відмова від проходження огляду у встановленому порядку, внаслідок чого складено адміністративні матеріали, з якими ознайомлено ОСОБА_1 .

Отже, наявні відофайли підтверджують, що ОСОБА_1 надав поліцейському чітку та зрозумілу відповідь, що він відмовляється від проходження огляду, яку поза розумним сумнівом можна вважати саме відмовою від огляду в розумінні ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання захисника на неповноту наявного відеозапису не спростовують належності фіксації факту правопорушення, у вчиненні якого звинувачується ОСОБА_1 .

Так, наявний в матеріалах справи оптичний диск містить 6 окремих відеофайлів, під час дослідження яких вбачається послідовна фіксація події, які хронологічно продовжують одна одну. Наявні відеозаписи в цілому відображають послідовність дій поліцейських. При цьому, надані відеозаписи сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки не містять ознак фальсифікації, а наявні відеофайли відтворюють в необхідному обсязі обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення. Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису апелянтом не надано. Не встановлено таких обставин і під час апеляційного розгляду справи.

Відтак апеляційний суд вважає долучені відеозаписи належними, достовірними та допустимими.

Крім того, суду апеляційної інстанції не надано доказів оскарження стороною захисту дій службових осіб, що складали адмінматеріали та фіксували правопорушення, в порядку, передбаченому чинним законодавством. Отже, незаконність дій поліцейських не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Доводи захисника щодо не роз`яснення поліцейським ОСОБА_1 суті правопорушення та наслідків відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Перш за все, слід зазначити, що ОСОБА_1 , будучи водієм та маючи відповідне посвідчення водія, обізнаний з Правилами дорожнього руху України, зокрема п.2.5. Презюмоване знання закону є принципом права, згідно з яким закон поширюється на кожного, навіть якщо особа і не знає про нього. Незнання вимог діючого законодавства не є підставою для звільнення особи від передбаченої законом відповідальності та закриття провадження у справі, що кореспондується з положеннями ст.68 Конституції України.

З наявних в матеріалах справи відеозаписів вбачається, що поліцейський повідомив водія, що у разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, складається відносно водія протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (файл «0000000__0002МР4» проміжок часу запису 04:19-04:24).

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, оскільки містить виправлення в даті (році) вчинення адміністративного правопорушення та даті (році) складання протоколу про адміністративне правопорушення, які було зроблено після його підписання, то апеляційний суд зауважує на такому. Зазначення дати вчинення адміністративного правопорушення та дати складання протоколу у спосіб внесення виправлень у протокол відбулось внаслідок первинної описки, допущеної в протоколі в цій частині. При цьому, на відеозаписі, наявному в матеріалах справи, чітко зазначено дату та час фіксації правопорушення, а саме 01.01.2025 рік. Крім того, за наданими місцевому суду поясненнями інспектора поліції ОСОБА_2 , який безпосередньо складав протокол про адміністративне правопорушення, подія відбувалась у новорічну ніч з 2024 року на 2025 рік і, дійсно, спочатку, він автоматично вказав дату події 2024 рік, однак, у подальшому побачив цю технічну помилку і виправив. Суд першої інстанції надав належну правову оцінку доводам захисника щодо існування виправлень в протоколі в частині зазначення дати (року) його складення та вчинення правопорушення.

За позицією апеляційного суду, такі виправлення самі по собі не можуть бути підставою для констатації факту про відсутність складу чи події адміністративного правопорушення, як про те ставив питання в апеляційній скарзі апелянт.

Аналогічні позиції висловив у своїх постановах і Верховний Суд, а саме у постановах від 24.12.2019 у справі №459/1801/17 та від 28.11.2018 у справі №537/1214/17, в яких йдеться про те, що невірно вказані відомості є описками та не можуть спростовувати факт вчинення адміністративного правопорушення.

Слід наголосити, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема, за наявності технічних помилок (описок), зокрема неправильного зазначення часу, за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості тощо).

Винуватість особи встановлюється не лише даними протоколу, а й іншими доказами, які, в сукупності з даними протоколу, доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова водія з ознаками алкогольного сп`яніння від проходження медогляду на стан сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, та захисника в її інтересах, належним чином не повідомлених про слухання справи, спростовуються матеріалами справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та в його інтересах захисник Бойко О.О. приймали участь в судовому засіданні 05.03.2025, надавали суду пояснення, приймали участь в дослідженні доказів, заявляли клопотання про допит інспектора, який склав протокол тощо. У вказаному судовому засіданні була оголошена перерва до 26.03.2025 о 15:00, у зв`язку з викликом свідка. Про дату та час розгляду справи ОСОБА_1 та захисник Бойко О.О. були повідомлені під розписку (а.с.26).

26.03.2025 захисник Бойко О.О. надав суду клопотання про відкладення судового засідання.

26.03.2025 в судовому засіданні оголошена перерва до 09.04.2025 до 15:30 год, про що в той же день (26.03.2025) повідомлені ОСОБА_1 та захисник Бойко О.О.(а.с.33, 34,42).

09.04.2025 в судове засідання ОСОБА_1 та захисник Бойко О.О., будучі належним чином повідомленими про слухання справи 09.04.2025 о 15:30, не з`явились. Суд з огляду на явку працівника поліції Карпа О.Ф. та належне сповіщення сторони захисту, допитав свідка та розглянув справу за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, та захисника в його інтересах.

При цьому клопотання захисника Бойко О.О. про відкладення розгляду справи скеровано захисником до суду 09.04.2025 о 15:42, в той час як справа призначена була до розгляду на 09.04.2025 о 15:30 год.

Отже, Маланюк В.В. та захисник Бойко О.О., будучі обізнаними про дату, час та місце розгляду справи, не скористались правом взяти участь у судовому засіданні під час завершення розгляду справи місцевим судом, справа розглянута за їх відсутності за наявними в матеріалах справи доказами. При цьому місцевим судом, належним чином обґрунтована можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, та захисника в її інтересах.

Крім того, слід зазначити, що розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, та захисника в її інтересах не є безумовною підставою для скасування постанови суду, оскільки не впливає на обставини щодо вчинення адміністративного правопорушення.

Разом з тим, апеляційний суд наголошує на тому, що суд під час розгляду справ про адмінправопорушення, окрім дотримання прав учасників судового провадження, повинен дотримуватися розумних строків розгляду справ, зокрема, розглядати їх в межах строків притягнення до адмінвідповідальності, передбачених ст.38 КУпАП.

Вказаного балансу судом першої інстанції дотримано в повному обсязі. Частиною 2 ст.268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, не є обов`язковою.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Судом враховано, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою у відповідності до вимог Інструкцій, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», зауважень до нього подано не було.

Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14.02.2008 у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження апелянта з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді доказів у справі та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

При цьому, апеляційний суд також звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху.

Враховуючи положення ст.251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги. Застосований місцевим судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, є справедливим та достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову - без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Красноокнянського районного суду Одеської області від 09 квітня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду І.А. Артеменко