П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2025 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Бенца К.К. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали інспектора 2 взводу 2 роти батальйону УПП в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , -

за ст. 122-4 КпАП України, -

ВСТАНОВИВ:

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 333938 від 18.05.2025 року вбачається, що 18.05.2025 року о 00 год. 50 хв. в м. Чоп, по проспекту Йосипа Бокшая, 2, гр. ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_1 допустив зіткнення з припаркованим транспортним засобом марки Вольсваген д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є гр. ОСОБА_2 , після чого самовільно залишив місце пригоди, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.122-4 КпАП України.

Згідно вказаного протоколу своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10 ( а) ПДР України і скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КпАП України.

Дії гр. ОСОБА_1 кваліфіковані інспектором УПП в Закарпатській області за ст. 122-4 КУпАП України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні заперечив. Зокрема зазначив, що 17.05.2025 року він приїхав з м. Мукачева, де проходив ВЛК на маршрутному таксі до себе додому в м. Чоп. Вказав, що дорогою додому купив для себе алкогольні напої, які мав намір випити. Зазначив, що з 20 год. він перебував у себе вдома, після того як вжив алкогольні напої, ліг спати. Зазначив, що через деякий час, після того як він ліг спати, близько 01 год. ночі до нього в квартиру постукали працівники поліції, які повідомили про його причетність до ДТП та запропонували надати пояснення. На запитання поліцейського звідки він їхав так пізно, він відповів «я не їхав», після чого знову декілька разів повторив «я не їхав».

Зазначив, що на запитання поліцейського чи він їздив за кермом транспортного засобу марки Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_1 він відповів, що їздив, щоб уникнути притягнення до відповідальності свого сина. Окрім того наголосив суду, що під час розмови з працівниками поліції він був в «неадекватному стані», зазначив, що у зв`язку з проходженням ним військової служби має контузію. Наголосив на тому, що в той момент надаючи пояснення працівникам поліції , перебував в сильному стані алкогольного сп`яніння та на фоні наявної травми «що в голові крутилось то і казав».

Окрім того вказав, що на той час і на даний час йому не відомо де знаходиться машина Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_1 . Зазначив, що транспортний засіб марки Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрований на його сина, з яким він спільно не проживає та не спілкується. Також зазначив, що до цього у нього був давній конфлікт зі своїм сином, після чого з його будинку зникли ключі від транспортного засобу та грошові кошти.

В судовому засіданні заперечив факт керування ним транспортним засобом та вказав, що письмові пояснення , які наявні в матеріалах справи він особисто не писав, їх писала його донька, за вказівкою працівника поліції, який задиктовував їй необхідний текст.

Вказує на те, що він не вважає себе винуватим, інший транспортний засіб він не чіпляв та місце вчинення ДТП не покидав. За кермом автомобіля не перебував. Просив суд закрити провадження відносно нього за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Після оголошення перерви в судовому засіданні, в наступне судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просив продовжити розгляд справи без його участі.

Потерпілий ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 допитаний у судовому засіданні та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань в судовому засіданні пояснив, що 18.05.2025 року, вночі, під час того як він спав вдома, йому подзвонила дружина та повідомила про те, що діти гуляли по центру міста та побачили, що в його машину в`їхала інша машина, сталось зіткнення. Потерпілий вказав на те, що напередодні даної події, ввечері, він припаркував свій автомобіль в центрі міста Чоп, для того, щоб коли приїде його дружина з дітьми автобусом до м. Чоп, вона змогла сісти в автомобіль з дітьми та приїхати додому. Зазначив, що після даного дзвінка він зібрався та прийшов до місця де припаркував свій транспортний засіб. Прибувши на місце події, він побачив, що його машина розбита, а під нею знаходиться номерний знак іншого транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 . Зазначив, що очевидці події, діти, повідомили про те, що це була чорна машина марки «Гольф» , водій якої втік з місця вчинення ДТП. Потерпілий зазначив, що після цього він викликав екіпаж патрульної поліції, які по номерному знаку знайшли власника даного транспортного засобу, після чого він разом з працівниками поліції поїхав до винуватця даної події, яким виявився ОСОБА_3 . Вказав, що приїхавши до місця його проживання, ОСОБА_4 перебував в поганому стані, були наявні ознаки алкогольного сп`яніння. Зазначив, що на запитання поліцейських чи вчиняв він дану дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_4 то погоджувався то вказував, що не він вчиняв ДТП. Зазначив, що транспортний засіб з д.н.з. НОМЕР_1 був відсутній у дворі за місцем проживання ОСОБА_5 . Поліцейськими також було оглянуто сусідні двори та місця для паркування, однак даний транспортний засіб не було виявлено. Вказав на те, що через деякий час приїхала дочка ОСОБА_6 , а згодом ще один екіпаж поліції, після його почали оформлювати дану подію.

На запитання головуючого потерпілий зазначив, що « не бачив хто був за кермом автомобіля », «ніхто з очевидців події не сказав йому , хто був за кермом автомобіля , який вчинив ДТП та зник з місця події».

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , суддя приходить до наступного висновку.

У відповідності до положенняст. 9 КУпАП- адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно доЗакону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затвердженіпостановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306(із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух`учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цьогоЗакону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно ст. 122-4 КУпАП диспозиція статті передбачає залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року, пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком саме порушення Правил дорожнього руху. Об`єктивною ознакою правопорушення, що відбиває шкідливість неправомірної поведінки особи для суспільства, заподіяння або реальну загрозу заподіяння істотної шкоди, є також суспільна небезпека вчиненого проступку.

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (п. 2.3 (Б)Правил дорожнього руху).

Відповідно до п.2.10а ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: a)негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягають з`ясуванню: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як встановлено судом, шляхом відтворення відеозапису з нагрудних камер працівників поліції в судовому засіданні, працівники поліції прибули за місцем проживання гр. ОСОБА_1 та почали стукати в двері його квартири, після того як ОСОБА_1 відчинив їм двері, вони повідомили про те, що є звернення про ДТП , шукають транспортний засіб марки Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_1 , який причетний до ДТП.

З оглянутого відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 на запитання поліцейського надавав суперечливі , не чіткі та неоднозначні відповіді, то вказував , що керував автомобілем, то заперечував факт керування ним автомобілем.

На відтвореному в судовому засіданні відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції видно, що ОСОБА_1 декілька разів зазначив "я не їхав", «я не був за кермом», «я отказиваюсь від протоколу». Окрім того зазначив, що керувати транспортним засобом могла його дочка або син, точно йому не відомо. Після того коли працівник поліції зазначив, що тоді протокол буде складено відносно його сина або дочки ОСОБА_1 зазначив «визнаю». Окрім того, вказав поліцейському про те, що має контузію та перелом. На запитання поліцейського, відповів , що йому не відомо місце знаходження автомобіля.

На запитання поліцейського звідки він їхав так пізно, ОСОБА_1 відповів «я не їхав», після чого знову декілька разів повторив «я не їхав», на що поліцейський зазначив, що у нього наявний відеозапис перебування ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу. ОСОБА_1 зазначив «я не був за кермом, яка різниця хто був». З наявного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 під час запровадження протоколу запитує поліцейського «чи споймав його поліцейський при вчиненні ДТП».

З відеозапису видно, що письмові пояснення записує дочка ОСОБА_1 , які їй надає працівник поліції.

Окрім того з даного відеозапису вбачається, що поліцейський задає питання хто їздить на транспортному засобі марки Volkswagen Golf, на що ОСОБА_1 відповідає «мала», на запитання «хто був за кермом транспортного засобу» відповідає «мала».

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що гр. ОСОБА_1 надаючи пояснення поліцейському на сходовій клітинці підізду будинку перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Суд бере до уваги, що покази надані ним та зафіксовані на відеозаписі поліцейських не є однозначними, є суперечливими, не достатньо переконливими , не чіткими і не узгоджуються між собою та суперечать одні одним, оскільки гр. ОСОБА_1 то визнавав факт керування ним транспортним засобом, то повністю заперечував факт будь-якого керування автомобілем.

Водночас, судом у судовому засіданні було заслухано пояснення та доводи гр. ОСОБА_1 , який також вказував на те, що 18.05.2025 року, при фіксуванні даних обставин працівниками поліції він перебував у стані алкогольного сп`яніння, та вказав : «що в голові крутилось то і казав».

З огляду на викладене, зважаючи на стан сп`яніння в якому перебував гр. ОСОБА_1 , покази надані ним та зафіксовані на відеозаписі поліцейських, які не є однозначними, є суперечливими, не достатньо переконливими , не чіткими суд не бере до уваги письмові пояснення ОСОБА_4 , які написані донькою останнього та не бере до уваги його покази надані поліцейським .

Надані ОСОБА_4 , покази поліцейському не підтверджені жодними іншими належними та допустимими доказами.

У силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Згідно висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладених в рамках справи № 216/5226/16-а(2-а/216/33/17) притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №536/1703/17.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд не може обґрунтовувати свої висновки припущеннями, а має виходити із дослідження належних і допустимих доказів, якими підтверджуються чи спростовуються обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

В наданих на розгляд суду матеріалах справи на підтвердження можливої причетності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-44 КУпАП, наявні протокол про адміністративне правопорушення від 18.05.2025 року та письмові пояснення ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 .

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

При цьому, письмові пояснення ОСОБА_2 не містять посилання та вказівку на свідків, які бачили момент вчинення ДТП, не зазначено будь-якої іншої інформації на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , а в свою чергу письмові пояснення ОСОБА_1 є такими, що не узгоджуються з поясненнями наданими ним у судовому засіданні.

Суд також враховує покази потерпілого ОСОБА_2 надані ним в судовому засіданні , про те, що він не був очевидцем ДТП, йому не відомо хто саме перебував за кермом автомобіля Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_1 в момент ДТП і жоден з очевидців ДТП йому не надав інформацію про особу, яка керувала автомобілем Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_1 .

Також суд бере до уваги покази ОСОБА_1 надані ним в судовому засіданні , який свою вину у вчиненому заперечує у повному обсязі.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Таким чином , протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 , був запроваджений поліцейським тільки на підставі не достатньо переконливих, не чітких і не узгоджених між собою показах ОСОБА_1 .

Тобто, згідно змісту даного протоколу встановлено, що об`єктивна сторона адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП за порушення ПДР України, не знайшла підтвердження.

Таким чином матеріалами справи про адміністративне правопорушення не доведено, що саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний.

Адміністративна відповідальність за ст. 122 -4 КУпАП настає у разі залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

У відповідності до п. 1.10 ПДР України учасником дорожнього руху є особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному; дорожня обстановка - це сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до п. 1.10 ПДР - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Тобто, з суб`єктивної сторони правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП характеризується наявністю виключно прямого умислу.

За змістом ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення вважається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер свого діяння, передбачала його шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Так, судом встановлено, що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 07.08.2025 року провадження по справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП , за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Отже, відсутні докази причетності ОСОБА_1 до дорожньо-транспортної пригоди та відповідно як наслідок , і залишення ним місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний.

Виходячи з того, що склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП передбачає необхідність попереднього встановлення складу за ст. 124 КУпАП, суд вважає, що в даному випадку за відсутності постанови суду, яка набрала законної сили за фактом правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, не можливо стверджувати про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Інші докази, передбачені ст. 251 КУпАП, на підтвердження того, що ОСОБА_1 залишив на порушення встановлених правил місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний та на спростування наданих ним в судовому засіданні пояснень, матеріали справи не містять.

Виходячи зі змісту ст. 7, 217, 221, 246, 254 КУпАП України суддя розглядає справи про адміністративні правопорушення лише в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення.

Тобто, судовий розгляд має провадитися лише в межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013р., заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20.09.2016р.), як і у кримінальному провадженні, суд у справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що направлений до суду матеріал про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", який застосовується при оцінці доказів.

Такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Отже, суд, враховуючи вищезазначене, не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

З наведених обставин вбачається, що в матеріалах справи відсутні достатні, належні та допустимі докази на підтвердження вини ОСОБА_1 та порушень останнім Правил дорожнього руху України, які б знаходились у прямому причинному зв`язку із залишенням ним на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, а відповідно і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, що на переконання суду можуть лише свідчити про недоведеність вини особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про недоведеність вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а тому, беручи до уваги принцип, закріплений в ст. 62 Конституції України, який передбачає, про те що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

З досліджених в судовому засіданні доказів неможливо зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 , а тому матеріалами про адміністративне правопорушення не доведено порушення ним Правил дорожнього руху України, що інкримінується йому згідно протоколу, та не вбачається складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а тому приходжу до висновку, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП підлягає закриттю, оскільки в його діях відсутній склад інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України, від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, Конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: права і свободи людини і громадянина, закріплені в Конституції, не є вичерпними; конституційні права і свободи не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22); громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (частина перша статті 24); юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальност ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Згідно вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладаєть-ся обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Таким чином, на думку суду відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що в діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Зі змісту ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 -4 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 122-4, 283, 284 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити на підставі п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подаються до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд, який виніс постанову.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца