Справа № 466/4030/25 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 33/811/1183/25 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника адвоката Назаркевича С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Назаркевича Сергія Михайловича на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 (сімнадцять тисяч гривень) в доход держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Згідно з постановою судді, гр. ОСОБА_1 20.04.2025 року о 09.55год. на вул. Липинського, 50 у м. Львові, керував транспортним засобом марки «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» у лікаря нарколога, що підтверджується Висновком №000755 від 20.04.2025, порушивши вимоги п. 2.9а ПДР України, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Назаркевич С.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Крім того, апелянт подав клопотання про призначення судового-медичної експертизи.

Необхідність призначення такої експертизи захисник адвокат Назаркевич С.М. мотивував тим, що ОСОБА_1 заперечує факт перебування в стані наркотичного сп`яніння на момент керування транспортним засобом, та є необхідність у спеціальних знаннях для встановлення чи є наявним вміст наркотичних речовин у біологічному зразку ОСОБА_1 та якщо так, то чи в такій кількості могли створити стан сп`яніння ОСОБА_1 на момент огляду.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не дав належної оцінки порушенням процедури проведення огляду на стан сп`яніння, згідно вимог КУпАП та Інструкції, що призводить до недійсності огляду.

Звертає увагу на те, що на відеозаписах із нагрудних камер працівників поліції вбачається, що працівники поліції безпідставно зупинили ОСОБА_1 та в останнього відсутні жодні ознаки сп`яніння, однак працівники поліції безпідставно пропонують водію пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.

Зазначає, що огляд на стан наркотичного сп`яніння та подальший висновок є недійсним, так як було проведено сумнівний експрес-тест, який нічим не регламентований та покази якого не можуть покладатись в основу висновку на стан сп`яніння.

Вказує, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисту про призначення та проведення судово-медичної експертизи.

Заслухавши виступ особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Назаркевича С.М., на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Незважаючи на позицію апелянта, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №306110 від 20.04.2025 року, відеозаписом, рапортом, направленням на огляд від 20.04.2025, Висновком №000755 від 20.04.2025 щодо результатів медичного огляду, копією лабораторного дослідження та іншими матеріалами адміністративної справи.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до п. 2.9.а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За порушення вимог п.п.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху, передбачена відповідальність за ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 був безпідставно зупинений працівниками поліції, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та не залежить від законності зупинки чи перевірки документів водія працівниками поліції.

Отже, обставини законності зупинки автомобіля ОСОБА_1 працівниками поліції жодним чином не впливають на доведеність факту наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами в стані наркотичного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що експрес-тести на наявність наркотичних засобів використовують лабораторні методи для аналізу біологічного матеріалу (сечі), оскільки працюють на основі імунохроматографічного аналізу, який є різновидом лабораторного дослідження та використовують реакцію антиген-антитіло для виявлення певних наркотичних речовин або їх метаболітів і біологічного матеріалу (сечі).

При цьому, лікар медичного закладу самостійно вирішує питання щодо необхідності уточнення або підтвердження його висновку щодо аналізу біологічного матеріалу на зміст наркотичних засобів шляхом проведення більш ретельного лабораторного дослідження за допомогою газової хроматографія-мас-спектрометрія (ГХ-МС) або рідинної хроматографії-мас-спектрометрії (РХ-МС).

Апеляційний суд вважає, що проведення відповідних тестів за допомогою тест-систем повністю узгоджується із вимогами п.7 Інструкції, яким передбачено, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що лікар, який застосовує використання вищевказаного тесту обізнаний стосовно його обмежень, умов його використання, порядку застосування і приходить до результату про перебування водія транспортного засобу у стані наркотичного сп`яніння на підставі сукупності даних, які встановлює в результаті безпосереднього огляду.

Щодо поданого захисником адвокатом Назаркевичем С.М. клопотання про призначення судового-медичної експертизи, то у задоволенні такого слід відмовити з наступних підстав.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто, коли висновок експерта не можуть змінити інші засоби доказування.

Окрім цього, подія мала місце 20 квітня 2025 року, клопотання про призначення судово-медичної експертизи подано захисником адвокатом Назаркевичем С.М. 17 червня 2025 року, однак матеріали адміністративної справи надійшли до Львівського апеляційного суду лише 06.08.2025 року, тобто понад встановлений 90-денний термін збереження біологічного матеріалу, отже об`єктивно така експертиза проведена бути не може, оскільки зразок матеріалу на день її проведення буде відсутній.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що право водія на оскарження висновку за результатами медичного огляду передбачене пунктом 14 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції з підстав його неповноти або неправильності не оскаржував, як і не оскаржував дії працівників медичного закладу.

Щодо заявленого клопотання про об`єднання справ №466/4030/25 та №466/3908/25, то норми КУпАП не містить положень про об`єднання справ на стадії апеляційного провадження, тому кожна справа розглядається окремо.

Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.

Категоричне невизнання ОСОБА_1 своєї вини, апеляційний суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки вище зазначені обставини, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані наркотичного сп`яніння та не звільняють його від відповідальності за скоєне.

Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.

Тому підстав для скасування постанови судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Назаркевича Сергія Михайловича без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф.Романюк