Справа № 484/1296/25
Провадження № 33/812/347/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 серпня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Коростієнко Н.С.,

за участі захисника Ремського Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його захисником адвокатом Ремським Євгеном Вікторовичем, на постанову судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік,

У С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 02 березня 2025 року серії ЕПР1№260730, 02 березня 2025 року о 21:03 год. в с. Брід по вул. Молодіжній,41, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Hyundai, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Ремський Є.В. - подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність постанови суду, просив її скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник Ремський Є.В. зазначав, що судом не в повному обсязі досліджені докази, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення. Так з долучених до матеріалів справи відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 на момент зупинки транспортного засобу знаходився на пасажирському сидінні. Крім того, під час всієї відеофіксації постійно наполягав на тому, що він не керував автомобілем. Так, на записах №2 та № 11 зафіксовано, як він звертається до поліцейського з питанням, чому не опитані свідки, які є на місці події і чому складання протоколу відбувається лише зі слів свідка ОСОБА_2 , на що йому відповіли, що він має право самостійно привести свідків до суду та там доводити свою правоту, оскільки черговий відділу поліції наказав йому скласти протокол про адміністративне правопорушення відносно нього. Таким чином, ОСОБА_1 був позбавлений права доводити той факт, що він не є порушником, оскільки не керував транспортним засобом, а отже не був суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Сам по собі факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння не може бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Проте суд не звернув достатньої уваги на викладене та дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 є водієм та прийняв рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за наявності обґрунтованих сумнівів щодо доведеності вини за обставин, ґрунтуючись на припущенні.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвокат Ремський Є.В. - підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями частини 1-3 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Цих вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суддя місцевого суду дотримався не в повному обсязі, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, одним із правопорушень є відмова особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, вказана норма являється бланкетною, яка відсилає до інших нормативних актів. В даному випадку відсилає до нормативних актів, якими встановлюються порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень частини першої статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Приймаючи рішення за протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№260730, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність того, що ОСОБА_1 02 березня 2025 року о 21:03 год. в с. Брід по вул. Молодіжній,41, керував транспортним засобом Hyundai, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя), та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування цих висновків суд послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, відеозаписи працівників поліції, відеозапис, що надійшов до суду від свідка ОСОБА_3 , письмові пояснення останнього та ОСОБА_4 , та вважав доведеним вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З цими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується.

Так, за змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№260730, 02 березня 2025 року о 21:03 год. в с. Брід по вул. Молодіжній,41, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Hyundai, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, наявність яких характеризує діяння як адміністративне правопорушення (проступок)

Дослідивши вищезазначені докази, суддя не звернув уваги, що для наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, що йому інкримінується, матеріалами справи повинно бути доведено, що під час керування ОСОБА_1 транспортним засобом ним не був виконаний передбачений п. 2.5. Правил дорожнього руху України обов`язок водія на вимогу працівника поліції пройти у встановленому порядку огляд на стан сп`яніння.

Тобто, суб`єктом даного правопорушення є особа, яка керує транспортним засобом.

За такого, вимога працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння, заявлена до особи, яка не керує транспортним засобом, носить неправомірний характер та невиконання такої вимоги не свідчить про скоєння особою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та, відповідно, не має наслідком притягнення такої особи до адміністративної відповідальності.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 27 постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23.12.2005 року № 14, відповідальність за ст. 130 КУпАП, несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Між тим, надані суду органом, уповноваженим на складання протоколу, докази не доводять того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у той час, коли йому було запропоновано працівниками поліції пройти огляд на стан сп`яніння, від чого він відмовився, а відповідно, і про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Так, на відеозаписі з боді-камери працівника поліції зафіксовано, що 02.03.2025 року о 21.43 год. патрульний автомобіль під`їжджає до автомобіля Hyundai, д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебуває інша особа ( ОСОБА_5 ), а ОСОБА_1 знаходиться на пасажирському сидінні, після чого поліцейський звертається до ОСОБА_1 вказуючи, що їм надійшло повідомлення, що він керував транспортним засобом, на що ОСОБА_1 вказує, що він не керував транспортним засобом. Про те, що не він керував автомобілем ОСОБА_1 неодноразово говорив працівникам поліції, коли вони йому пропонували пройти огляд на стан сп`яніння.

Апеляційний суд критично сприймає відомості, зазначені в письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що були ними надані працівникам поліції, які вказують, що 02.03.2025 року вони перебували в с. Вітольдів Брід Первомайського району Миколаївської області, де стали свідками того, що водій ОСОБА_1 о 21.03 год. керував транспортним засобом Hyndai SANTAFE, державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Так, з відеозапису з боді-камери поліцейського та надісланого до суду першої інстанції свідком ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» відеозапису, що був досліджений місцевим судом, вбачається, що ОСОБА_1 має неприязні відносини зі свідком ОСОБА_3 . Такі обставини підтвердив і захисник Ремський Є.В. у суді апеляційної інстанції, пояснивши, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 існують тривалі конфліктні відносини, пов`язані із користуванням земельними ділянками.

Крім того апеляційний суд звертає увагу, що згідно Рапорту чергового інспектора Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області Бондар А.М. 02.03.2025 року о 21:04 надійшло повідомлення зі службі 102 від ОСОБА_3 про те, що невідома особа, яка представилась ОСОБА_6 погрожує йому фізичною розправою (а.с. 3). З надісланого до суду першої інстанції свідком ОСОБА_3 відеозапису вбачається, що працівники поліції на вимогу ОСОБА_3 затримати ОСОБА_1 в зв`язку із тим, що той приїхав п`яним, роз`яснили, що у них немає на це підстав, оскільки машина стоїть, а ОСОБА_1 знаходиться біля неї, та порекомендували дочекатись поліцейських, яких ОСОБА_3 викликав, зателефонувавши на службу 102 (03:12 03:44).

Також апеляційний суд враховує, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судом не допитувались, а при наданні пояснень працівникам поліції про передбачену ст. 384 КК України відповідальність не були попереджені.

Посилання суду першої інстанції як на доказ керування автомобілем ОСОБА_1 на те, що зі здійсненого свідком ОСОБА_3 відео вбачається, що ОСОБА_1 стоїть біля автомобіля, емоційно висловлюється, його заспокоюють дві жінки, одна з яких просить підвезти їх додому, а ОСОБА_5 на відео відсутній - на переконання апеляційного суду, не є достатнім та переконливим доказом доведеності факту керування ОСОБА_1 автомобілем.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частині 2 статті 251 КУпАП).

Вимоги до протоколу про адміністративне порушення, порядок його складання викладені у статтях 254, 256 КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі Інструкція № 1395).

Як стаття 256 КУпАП, так і пункт 1 Розділу 2 Інструкція № 1395 передбачає зазначення у протоколі свідків і долучення їх письмових пояснень.

З відеозапису з боді-камери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 зауважував працівнику поліції, що той опитав як свідків тільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тоді як інших чотирьох свідків, які, зі слів ОСОБА_1 , бачили, що він не був за кермом, не опитував (відео 22:43:25- 22:43:36).

Наявність інших свідків підтверджується і відеоматеріалами.

Проте працівники поліції не відбирали письмові пояснення у інших свідків, які знаходились на місці події.

За такого обставини події працівниками поліції не були перевірені та належним чином оцінені при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у час та місці, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджений переконливими та беззаперечними доказами, які б не викликали обґрунтованих сумнівів у його доведеності.

Європейський Суд з прав людини у рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998).

Згідно "критеріїв Енгеля", сформованих Європейським судом з прав людини у справі "Енгель та інші проти Нідерландів" (1976 рік), критеріями для визначення поняття "кримінальне обвинувачення" є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як "кримінального" дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст.4 Протоколу 7 до Конвенції).

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

Сам по собі факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за недоведеністю факту керування не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Проте, докази, які надані до суду органом, уповноваженим на складання протоколу про адміністративне правопорушення, не можуть забезпечити такий рівень доказування, який би не залишав жодних розумних сумнівів доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що йому інкримінується.

Між тим, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом.

В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні цього правопорушення.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надав орган, який склав протокол про адміністративне правопорушення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

За таких обставин, проаналізувавши надані докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає недоведеним поза розумним сумнівом факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, у той час, коли йому було запропоновано працівниками поліції пройти огляд на стан сп`яніння, а тому ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, отже в його діях відсутній склад цього адміністративного правопорушення.

Проте суд першої інстанції не звернув достатньої уваги на викладене та прийняв рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за наявності обґрунтованих сумнівів щодо доведеності вини особи за обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, апеляційний суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень, пов`язаних із забезпеченням безпеки дорожнього руху, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які би перешкоджали розповсюдженню таких дії.

Проте, необхідність дотримання вимог ст.62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог ст.6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення ("поза розумних сумнівів"), дає апеляційному суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростованими доказами факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

З огляду на наведене, постанова судді підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана захисником адвокатом Ремським Є.В. - підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його захисником адвокатом Ремським Євгеном Вікторовичем - задовольнити.

Постанову судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2025 року - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду В.В. Коломієць