Дата документу Справа № 334/874/25
запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/600/25Головуючий у 1-й інстанції Добрєв М.В.
Єдиний унікальний №334/874/25Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.
Категорія ч.4 ст.121 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., за участі ОСОБА_1 і його захисника Вертелецького М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 01 квітня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає у АДРЕСА_1 ),

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.121 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно з постановою суду, 15.01.2025 року о 16 год. 22 хв. по просп.Соборному, 234 у м.Запоріжжі водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «MERSEDES-BENZ 312D» д.н.з. НОМЕР_1 , надаючи послуги з перевезення пасажирів за маршрутом №61, не пройшовши своєчасно обов`язковий технічний контроль. Дане адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинив повторно після того, як протягом року 22.10.2024 року постановою уповноваженої особи серія ЕНА №3316449 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП.

ОСОБА_1 визнано винним за ч.4 ст.121 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) місяці.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на відсутність у працівників поліції правових підстав для зупинки транспортного засобу під його керуванням та незаконність усіх подальших дій і складених процесуальних документів.

У разі відсутності підстав для задоволення вказаної вимоги апелянт, посилаючись на необхідність застосування за аналогією закону положень ст.69 КК, просив змінити оскаржувану постанову судді в частині накладеного адміністративного стягнення та не призначати ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Вказує, що ОСОБА_1 працює водієм та дана робота є його єдиним джерелом доходу. Під час виконання трудових обов`язків він використовує наданий йому керівництвом транспортний засіб, питання проходження обов`язкового технічного контролю вирішується власником автомобіля.

Застосоване до ОСОБА_1 , крім іншого, адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами не відповідає його майновому стану, конкретним обставинам справи та принципам пропорційності, справедливості та індивідуалізації покарання.

Заслухавши ОСОБА_1 і захисника Вертелецького М.О., які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом із тим, відповідно до положень ст.251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до абз.4 п.3 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 року № 137, визначено періодичність проходження обов`язкового контролю - двічі на рік для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, незалежно від строку експлуатації.

Положеннями ч.4 ст.121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з передбачених частинами першою - третьою цієї статті порушень, зокрема, керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

При цьому, за змістом ч.4 ст.121 КУпАП суб`єктом даного правопорушення може бути лише водій транспортного засобу.

Всупереч позиції апелянта про відсутність в його діях складу передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП адміністративного правопорушення, вина останнього підтверджується зібраними по справі і перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема відомостями

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №221772 від 15.01.2025 року, підписаному особою, яка притягається до адміністративної відповідальності;

- відомостями про накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно постанови уповноваженої особи серії ЕНА №3316449 від 22.10.2024 року за ч.2 ст. 121 КУпАП;

- долученим до матеріалів справи відеозаписом.

Об`єктивна сторона поставленого у провину ОСОБА_1 передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП адміністративного правопорушення полягає у керуванні транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, після того, як водій протягом року вчинив передбачене ч.2 ст.121 КУпАП адміністративне правопорушення.

Водночас суб`єктивна сторона складу даного адміністративного правопорушення не обов`язково характеризується виною лише у формі прямого умислу. Диспозиція даної норми закону на відміну від диспозицій ст.ст.41-1, 46, 51-2, 103-1, 116, 163-8, 164-15, 163-11, 164-3, 164-15, 166-16, 172-16, 173-2, 198, 203-1 КУпАП не містить у собі посилання на обов`язкову умисність вчинення таких дій.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У зв`язку з вищевикладеним апеляційний суд вважає, що суб`єктивна сторона передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП адміністративного правопорушення може бути виражена як у формі умислу, так і у формі необережності.

Враховуючи зміст наведених вище елементів складу вказаного адміністративного правопорушення, доводи апелянта з приводу відсутності в його діях ознак інкримінованого адміністративного правопорушення з посиланням на обставини використання під час виконання трудових обов`язків водієм ОСОБА_1 наданого йому транспортного засобу керівництвом, а також на те, що питання проходження обов`язкового технічного контролю вирішується власником автомобіля, не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом.

Надаючи правову оцінку доводам та запереченням апелянта проти відсутності законних підстав зупинки транспортного засобу під його керуванням, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Питання поважності чи неповажності причини зупинки автомобіля поліцейськими не є предметом судового розгляду у справі про адміністративне правопорушення за ст.121 КУпАП, а відтак вирішення цього питання не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови судді.

Крім того, матеріали провадження не містять та апелянтом не надано доказів встановлення незаконності дій працівників поліції і їх ймовірної протиправної поведінки, яка нібито мала місце 15.01.2025 року на момент зупинки транспортного засобу «MERSEDES-BENZ 312D» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , надаючи послуги з перевезення пасажирів за маршрутом №61.

Що стосується накладеного на водія адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами у співвідношенні з доводами ОСОБА_1 про єдине джерело доходу останнього, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за повторне протягом року вчинення передбаченого ст.121 КУпАП адміністративного правопорушення. При цьому, накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, як за своїм видом, так і розміром, є мінімально можливим, відповідно до санкції ч.4 ст.121 КУпАП.

Вчинене ОСОБА_1 передбачене ч.4 ст.121 КУпАП адміністративне правопорушення віднесено до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відтак, суд апеляційної інстанції не має правових підстав для пом`якшення накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення з урахуванням підстав, на які посилається апелянт.

Не вправі апеляційний суд й застосовувати положення ст.69 КК, на чому наполягав в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , враховуючи наступне.

Так, положеннями вказаної статті кримінального закону регламентовано призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що норми КК до сфери національного законодавства про адміністративні правопорушення у розумінні ст.2 КУпАП не віднесено, а тому під час розгляду справ про адміністративне правопорушення та їх апеляційного перегляду норми кримінального права застосуванню не підлягають.

Крім того, відповідно до наданих Запорізькому апеляційному суду роз`яснень згідно інформаційного листа Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду №109/0/158-24 від 23.02.2024 року висвітлено аналогічну позицію щодо застосування під час розгляду справ про адміністративне правопорушення як норм кримінального права, так і викладених у постановах Верховного Суду правових висновків щодо їх застосування.

Відтак, вимоги апелянта в цій частині є безпідставними та відхиляються апеляційним судом.

З огляду на вищезазначене, накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху за своїм видом та розміром узгоджується з вимогами ст.33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, у контексті наведених обставин не можна визнати переконливими й виправданими, а отже й достатніми, доводи апеляційної скарги про скасування судового рішення на зазначених у ній підставах.

Відтак, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахування всіх фактичних обставин справи.

В той же час, апеляційним судом встановлено, що в постанові судді допущено помилку в написанні прізвища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, « ОСОБА_2 иченко» замість правильного « ОСОБА_2 іченко» (як це підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення).

Крім того, в абз.5 мотивувальної частини постанови судді помилково вказано, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги «п.31.1» ПДР України, замість правильного «п.31.3 «б»» (як це підтверджується відомостями протоколу про адміністративне правопорушення та іншими наявними в матеріалах провадження доказами).

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне змінити оскаржувану постанову в зазначеній вище частині на підставі ст.294 КУпАП.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 01 квітня 2025 року в цій справі щодо ОСОБА_1 змінити.

Зазначити у вказаній постанові судді прізвище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, « ОСОБА_3 » замість помилково вказаного « ОСОБА_4 ».

Вважати ОСОБА_1 притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.121 КУпАП за порушення ним вимог п.31.3 «б» Правил дорожнього руху України, а не «п.31.1», як помилково зазначено у постанові судді.

У решті постанову судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 01 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар