Єдиний унікальний номер: 378/1000/25
Провадження № 3/378/333/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2025 року селище Ставище

Суддя Ставищенського районного суду Київської області Марущак Н. М., розглянувши матеріали, які надійшли від СПД № 1 ВП № 2 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, інваліда війни 3-ї групи, жителя АДРЕСА_1 , раніше за ч. 1 ст. 130 КУпАП до адміністративної відповідальності не притягувався, за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29.07.2025 о 12 годині 00 хвилин в с. Гейсиха по вул. Центральній 62 керував транспортним засобом електромопедом CROSSER TR-1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за згодою водія у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Alcotest 6810, чим порушив п. 2.9 „а Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, у вчиненому щиро розкаявся, пояснив, що фактично він керував електромопедом, потужність якого 600 Вт, що підтверджується відеозаписом з бодікамери поліцейських та наданою ним суду характеристикою щодо технічних даних на електромопед CROSSER TR-1.

Дослідивши матеріали справи, пояснення ОСОБА_1 , суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передачі керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і в ухиленні осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Пункт 2.9 «а» ПДР України передбачає, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

У відповідності з положеннями ч. ч. 3, 6 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Направлення особи для огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Така ж процедура передбачена п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103, п.7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858 (надалі Інструкції).

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9 «а» ПДР України за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується наявними у справі доказами, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення від 29.07.2025 року серії ЕПР1 № 406008 (а. с. 1), який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП; при цьому протокол був підписаний особою, яка його склала, та безпосередньо ОСОБА_1 (а. с. 1),

- актом огляду на стан сп`яніння, здійсненим поліцейським на місці зупинки, роздрукованим протоколом приладу «Drager» з результатом - 2.03% етилового спирту (а. с. 2, 3),

- даними відеозапису від 29.07.2025 з бодікамери (на оптичному диску а. с. 5), на якому зафіксовано факт керування ОСОБА_1 електромопедом, факт зупинки його працівниками поліції, та проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», результат - 2.03%, згоди останнього з результатом та відмову від повторного огляду в закладі охорони здоров`я, факт складання та вручення протоколу ОСОБА_1 (а. с. 5).

Вищевказані докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

У відповідності до рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом електромопедом в час і місці, вказаних в протоколі, останнім не оспорювався під час складання протоколу та після такого.

Суд звертає увагу на те, що сутність вчиненого правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення викладена із належною повнотою. ОСОБА_1 не зробив жодних зауважень до протоколу, проведених процесуальних дій чи поведінки поліцейських.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена «поза розумним сумнівом», тому суд дійшов висновку про наявність в діях останнього складу вказаного правопорушення.

З огляду на те, що відповідно до протоколу та даних відеозапису ОСОБА_1 керував в час і місці, зазначених в протоколі, електромопедом CROSSER TR-1, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Відповідно до пункту 2.1 «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 127/5920/22 зазначено, якщо транспортний засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням засобу, характеристика як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

Отже, коли електромопед служить для перевезення осіб, зокрема і самої особи, що ним керує, чи його вантажу, він є повноправним учасником дорожнього руху та вважається транспортним засобом.

Разом з тим, щоб електромопед вважався «механічним транспортним засобом», він повинен мати двигун потужністю понад 3 кВт, і лише тоді для керування ним необхідно мати водійське посвідчення.

В матеріалах справи відсутні докази (будь-які дані), що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, потужність якого понад 3 кВт.

Факт керування ОСОБА_1 електромопедом CROSSER TR-1 підтверджується відеозаписом з бодікамери поліцейських.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що керування вищевказаним електромопедом не потребує наявності у особи, яка ним керує, посвідчення водія.

Разом з тим, як зазначено вище, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП полягає не лише в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння..., а так само і в ухиленні осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , керуючи електромопед CROSSER TR-1, рухався по дорозі, він був учасником дорожнього руху, а тому зобов`язаний керуватись Правилами дорожнього руху України, зокрема неухильно виконувати вимоги п. 2.9 (а) ПДР.

Схожі за змістом обставини встановлені та викладені Київським апеляційним судом в постанові від 02 червня 2025 року у справі № 378/488/25, Харківським апеляційним судом в постанові від 25 березня 2025року у справі № 643/9281/24, Запорізьким апеляційним судом в постанові від 22 листопада 2024 у справі № 336/8619/24.

Оскільки наявними в матеріалах справи доказами доводиться, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, дії останнього суд кваліфікує за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Санкція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на викладене, до ОСОБА_1 неможливо застосувати адміністративне стягнення у виді позбавлення спеціального права, оскільки він керував транспортним засобом, на управління яким не потрібна наявність посвідчення водія.

Обставиною що пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, є щире розкаяння.

Обставин, що обтяжують відповідальність останнього за адміністративне правопорушення, не встановлено.

За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку застосування виду адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, без позбавленням права керування транспортними засобами, буде достатньою та необхідною мірою відповідальності для виховання особи, що вчинила дане адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також в повній мірі забезпечить запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами, та повністю відповідатиме меті його застосування.

Відповідно ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 605.60 гривень.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ч. 2 ст. 130, ст. ст. 251, 252, 256, 266, 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок до спеціального фонду Державного бюджету України.

Роз`яснити, що штраф, відповідно до ст. 307 КУпАП має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника згідно з ч. 2 ст. 308 КУпАП стягується подвійний розмір штрафу, який визначений у відповідній статті КУпАП та зазначений у постанові про стягнення штрафу.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Ставищенський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Термін пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Суддя Н. М. Марущак