Справа № 938/697/25
Провадження № 33/4808/528/25
Категорія ч.2 ст.204-1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Джус Р. В.
Суддя-доповідач Шигірт
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі судді Шигірта Ф.С., з участю захисника Джугана М.В., розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Джугана М.В. на постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2025 року відносно ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , визнано винним за ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 07.05.2025 року о 20 год., в складі групи осіб, вчинив спробу незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України на напрямку 413 прикордонного знаку на відстані 10 км від лінії державного кордону на території Зеленської ОТГ, Верховинського району, Івано-Франківської області на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в межах контрольованого-прикордонного району, де був виявлений разом із ОСОБА_2 прикордонним нарядом "Прикордонний патруль", чим порушив вимоги ст.ст.9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Джуган М.В. вказує на те, що постанова суду є незаконна та не обґрунтована, винесена без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин події. Вказує, що суд повинен з`ясувати всі обставини, встановити наявність або відсутність складу правопорушення, перевірити докази та надати їм правову оцінку. Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, передбачає вчинення активних дій, безпосередньо спрямованих на фізичне переміщення через державний кордон поза пунктами пропуску, причому місце вчинення є визначальною ознакою. Літенка ж було виявлено на відстані 10 км від лінії державного кордону, що виходить за межі 5-кілометрової прикордонної смуги, встановленої постановою КМУ №1147 від 27.07.1998, а отже, його перебування у контрольованому прикордонному районі не свідчить про намір незаконного перетинання кордону. Протокол про адміністративне правопорушення не містить указівки на конкретні дії вчинені ОСОБА_1 для незаконного перетину державного кордону. Його виявлення спільно з іншою особою у зазначеному місці не є достатнім доказом вчинення правопорушення. Пояснення ОСОБА_1 , у яких він визнавав намір перетнути кордон, надані під тиском працівників прикордонної служби та РТЦК, і не можуть бути єдиною підставою для визнання вини. Особистий огляд та вилучення речей не проводилися, а фотоматеріали не є допустимими доказами. Сторона захисту посилається на ст.62 Конституції України, яка закріплює принцип презумпції невинуватості, заборону використання доказів, здобутих незаконним шляхом, та правило тлумачення сумнівів на користь особи, а також на практику ЄСПЛ, згідно з якою вина повинна бути доведена поза розумним сумнівом на підставі сукупності чітких і узгоджених між собою доказів. Оскільки належні та допустимі докази вчинення правопорушення у матеріалах справи відсутні, протокол та надані пояснення не підтверджені іншими доказами, захисник вважає, що постанова суду підлягає скасуванню.

Просить постанову суду щодо ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Про час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином. Його захисник підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення апелянта, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов?язаний повно, всебічно та об`єктивно з?ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Проте, суд першої інстанції зазначених вимог діючого законодавства не дотримався.

Вирішуючи питання про доведеність обставин правопорушення наведених в оскаржуваній постанові, суд першої інстанції залишив поза увагою необхідність надання оцінки кожному з доказів, а також їх сукупності, з метою з`ясування суттєвих обставин справи, які дають можливість дійти висновку, що відбулася подія адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з таких порушень.

Зазначена норма права не передбачає відповідальності за готування до перетинання державного кордону.

Крім того, відповідно до ЗУ «Про державний кордон України»:

Державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору. (ст.1)

Державний кордон України на місцевості позначається ясно видимими прикордонними знаками, форми, розмір і порядок встановлення яких визначаються законодавством України і міжнародними договорами України. (ст.4)

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. (ч.3 ст.9)

Пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України. (ст.12)

Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення. (ст.22)

Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. №57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Аналіз наведених норм права приводить до висновків, що спроба перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску має місце тоді, коли особа вчиняє активні дії, безпосередньо спрямовані на своє фізичне переміщення через державний кордон будь-яким способом.

Проте, суд першої інстанції не врахував наведених норм права, не перевірив доведеність обставин зазначених в протоколі, не дав належну оцінку доказам, а лише перелічив всі матеріали справи та обмежився загальними фразами. Зазначене порушення призвело до хибних висновків про доведеність обставин вчинення правопорушення.

Так, з самого протоколу та інших доказів наданих суду не вбачається, які конкретні дії особи були спрямовані на незаконне фізичне переміщення через державний кордон.

Факт його перебування у контрольованому прикордонному районі на відстані 10 км. від державного кордону, не утворює складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.204-1 КУпАП.

Щодо пояснень ОСОБА_1 , де він визнає свою вину у вчиненні правопорушення, вони не є беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки не містять указівку на вчинення конкретних дій спрямованих на незаконне перетинання державного кордону.

Крім того, пояснення відібрані 07.05.2025 року є суперечливими та не підтвердились в суді. (а.с.6)

Так, на запитання інспектора прикордонної служби ОСОБА_3 «які дії Ви вчинили з метою спроби незаконного перетинання державного кордону України?», ОСОБА_1 відповів «ознайомився з туристичними маршрутами». На запитання «як Ви орієнтувалися на місцевості, які засоби, що полегшують подолання кордону з собою мали?», він відповів «взагалі не орієнтуюсь».

Таким чином, відібрані у ОСОБА_1 інспектором прикордонної служби ОСОБА_3 пояснення, не є такими, що викривають його у вчиненні правопорушення та підтверджують факт вчинення спроби незаконного перетинання державного кордону.

Не містить такі відомості і відеозапис долучений до матеріалів справи (а.с. 10).

Фотознімки рюкзака та купи речей навколо нього (а.с.7, 9) також не підлягають врахуванню судом, оскільки не є належним та допустимим джерелом доказів. На зазначених аркушах відсутні підписи осіб, пояснювальний текст та інші реквізити, які дають змогу перевірити приналежність фотознімків та відображених на них речей речей до даної справи.

Таким чином, обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та оскаржуваній постанові суду не доведені «поза розумним сумнівом».

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Апеляційний суд зауважує, що фактичні дані записані в протоколі про адміністративне правопорушення, самі по собі не є достатнім доказом для висновку про винуватість особи, якщо вони не підтверджені іншими доказами.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника задовольнити.

Постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ф.С. Шигірт