Рівненський апеляційний суд
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2025 року м. Рівне

Справа № 562/1953/25

Провадження № 33/4815/670/25

Суддя Рівненського апеляційного суду Полюхович О.І.,

з участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Волошина І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Волошина І.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.130, ст.122-4, ст.124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

З матеріалів справи слідує, що 13.06.2025 року о 21:55 год. в м. Здолбунів по вул. Шкільна, 38 водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки Opel Meriva, державний номерний знак НОМЕР_1 , та під час руху заднім ходом не переконалась, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, здійснила наїзд на припаркований автомобіль Mazda 6, державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, та будучи причетною до ДТП, залишила місце пригоди. Крім цього, 13.06.2025 року в м. Здолбунів по вул. Березнева, 8 водій ОСОБА_1 вжила після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 13.06.2025 о 21:55 год. в м. Здолбунів по вул. Шкільна, 38 за її участі, алкоголь. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6820 та проведення такого огляду у медичному закладі відмовилась. Вказаними діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.п.10.9, 2.10(а), 2.10(є), 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124, ст.122-4, ч.4 ст.130 КУпАП.

Постановою Здолбунівського районного суду від 30.06.2025 року матеріали адміністративних справ відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.130, ст.124, ст.122-4 КУпАП об`єднано в одне провадження для спільного розгляду та присвоєно об`єднаним справам №562/1953/25 (провадження № 3/562/486/25).

В поданій апеляційній скарзі захисник Волошин І.В. просить скасувати постанову суду від 08 липня 2025 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КупАП.

Вважає, що постанова суду підлягає скасуванню в частині визнання ОСОБА_1 винною за ч.4 ст.130 КУпАП, оскільки суд неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів та не взяв до уваги докази невинуватості останньої.

Зазначає, що ОСОБА_1 не вживала алкоголь після ДТП, тому висновки суду про доведеність її вини, посилаючись на відеозапис, що підтверджує факт її визнання вживання алкоголю після ДТП та відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, не ґрунтується на належних та допустимих доказах, оскільки цей відеозапис є неповним, він не фіксує весь перебіг спілкування між працівниками поліції та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Наголошує, що відеозйомку було припинено на етапі, коли ОСОБА_1 почала наполягати на проведенні медичного огляду як на місці, так і в медичному закладі та повідомила про те, що її первинне визнання вини було помилковим, адже вона вживала не алкоголь, а безалкогольне пиво, яке налив їй батько після вечері.

Вказує, що суд першої інстанції також не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_2 , батька ОСОБА_1 , які підтверджують, що ввечері 13 червня 2025 року вона перебувала вдома, вечеряла і вживала безалкогольне пиво, яке він їй налив.

Наголошує, що письмові пояснення ОСОБА_1 про вживання алкоголю за місцем проживання у зв`язку з перебуванням у стані стресу були надані поспішно, у стані емоційного напруження, без повного усвідомлення правових наслідків. Зазначає, що судом залишено без оцінки характеризуючи дані, що позитивно свідчать про ОСОБА_1 та мають істотне значення для вирішення питання щодо ступеня її відповідальності, зокрема те, що вона раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась, є сестрою військовослужбовця ЗСУ, який проходить службу у взводі вогневої підтримки на Сумському напрямку та вона регулярно надає допомогу підрозділу брата, використовуючи власний транспортний засіб для перевезення гуманітарних вантажів. Крім того ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за своєю матір`ю, 1957 р.н., яка перенесла ішемічний інсульт із тромбозом мозкових артерій, страждає на тяжку гіпертонічну хворобу ІІІ ступеня, цукровий діабет 2 типу та має низку інших хронічних патологій, тому ОСОБА_3 змушена супроводжувати її до медичних установ, забезпечувати контроль лікування та задовольняти її життєві потреби.

06 серпня 2025 року на адресу суду від потерпілої ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Також вона долучила письмові пояснення, в яких вказує, що 13 червня 2025 року орієнтовно о 21 год. 55 хв. перебуваючи за її місцем проживання вона почула сильний звук удару. Після того вона вийшла на балкон і їй повідомили, що внаслідок ДТП пошкоджено її транспортний засіб марки Mazda 6, державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований з краю проїзної частини дороги поблизу її будинку.

Вийшовши на вулицю вона побачила, що її автомобіль отримав механічні пошкодження, на якому також залишилися сліди синьої фарби від автомобіля, який здійснив наїзд. При цьому свідки події повідомили їй, що ДТП відбулася за участю ТЗ «Opel Meriva», державний номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, після чого вона зателефонувала в поліцію. Вважає, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, оскільки в разі виконання останньою вимог ПДР дорожньо-транспортної пригоди можна було б уникнути.

Заслухавши доводи ОСОБА_1 та її захисника Волошина І.В. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постанова суду першої інстанції в частині доведеності вини та кваліфікації дій ОСОБА_1 за ст.124 та 122-4 КУпАП ніким не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Згідно ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Визнаючи винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, та накладаючи відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції належним чином встановив: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа у його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.

Так, винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється шляхом дослідження доказів.

Відповідно до ч.1 ст.251 та ст.252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно п.2.10 (є) ПДР України, у разі причетності до ДТП водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Невиконання п.2.10 (є) ПДР України має наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП, яка встановлює відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Апеляційним судоми встановлено, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду (а.с.8);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.9);

- відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, з яких вбачається, що ОСОБА_1 вказала працівникам поліції, що вживала алкоголь після ДТП та відмовилась від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці та в медичному закладі (а.с.16);

- письмовими поясненнями, у яких ОСОБА_1 зазначила, що після ДТП залишила місце пригоди та вживала алкоголь. При цьому вказала, що відмовляється від огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння та визнає вину у вчиненні інкримінованих правопорушень (а.с.4).

Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які в процесі доказування не встановлюється від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.

При цьому судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів її вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Жодних доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до апеляційної скарги додано не було.

Суд критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не вживала алкоголь після ДТП та вважає їх такими, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд враховує дані про особу ОСОБА_1 , однак зазначає, що адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами на три роки накладене на неї відповідно до санкції ч.4 ст.130 КУпАП відповідає характеру та ступеню адміністративного правопорушення, особі правопорушника, а також передбаченій ст.23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.ст.33, 36, 38 КУпАП в межах санкції ч.4 ст.130 КУпАП.

На думку апеляційного суду, таке стягнення буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення нею нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст. 294 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2025 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу її захисника адвоката Волошина І.В. без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І.Полюхович