П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.07.2025 Справа №607/15145/25 Провадження №3/607/5929/2025

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Якімець Тарас Ігорович розглянув матеріали, які надійшли з Управління стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення

У С Т А Н О В И В:

У протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 17 липня 2025 року № 214 вказано, що ОСОБА_1 , після звільнення з посади командира 2 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до підпункту «г» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі Закон № 1700), примітки до статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог абзацу 1 частини другої статті 45 Закону № 1700, несвоєчасно, без поважних причин, а саме 28.03.2025 року о 16:30 год. подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі декларація), яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням), чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 172-6 КУпАП. Згідно із статтею 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до витягу з наказу № 208 від 26.07.2023 року штаб-сержанта ОСОБА_1 призначено наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 21 липня 2023 року № 377-РС на посаду головного сержанта командира 1 відділення 3 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , з 26 липня 2024 року зараховано до списків особового складу. Відповідно до витягу з наказу від 27.06.2024 року № 182 штаб-сержанта ОСОБА_1 , командира 2 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 звільнено наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 26 червня 2024 року № 36-РС у запас за підпунктом «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232) з формулюванням «за станом здоров`я» та з 27 червня 2024 року виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2232 військові посадові особи це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством. Згідно статті 125 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, (далі Статут внутрішньої служби) командир відділення в мирний і воєнний час відповідає за успішне виконання відділенням завдань за призначенням, навчання і виховання військовослужбовців відділення, їх військову дисципліну, морально-психологічний стан, охайний зовнішній вигляд, стройову та фізичну підготовку, правильне зберігання, експлуатацію і утримання в належному стані озброєння, техніки та іншого майна відділення. Крім того, положеннями частини 2 статті 5 Закону № 2232 визначено, що до сержантського і старшинського складу відноситься військове звання «штаб-сержант». Відповідно до статті 32 Статуту внутрішньої служби за своїми військовими званнями начальниками є військовослужбовці сержантського і старшинського складу для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини. Старші за військовим званням військовослужбовці мають право вимагати від молодших за військовим званням військовослужбовців додержання військової дисципліни, громадського порядку і форми одягу, а також правил поведінки і військового вітання. Молодші за званням військовослужбовці повинні беззастережно виконувати зазначені вимоги старших за військовим званням військовослужбовців додержання військової дисципліни, громадського порядку і форми одягу, а також правил поведінки і військового вітання.

З огляду на наведене, штаб-сержант ОСОБА_1 під час перебування на посаді командира 2 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 , був військовою посадовою особою Збройних Сил України, яка здійснювала професійну діяльність, пов`язану із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності, а також був наділений організаційно-розпорядчими функціями. Так, відповідно до підпункту «г» пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1700 військові посадові особи Збройних Сил України є суб`єктами, на яких поширюється дія Закону № 1700. Абзацом 1 частини другої статті 45 Закону № 1700 передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в» «т» пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 1700, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Відповідно до підпункту 2 пункту 2 розділу II Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 08 листопада 2023 року № 252/23 (далі Порядок), декларація при звільненні декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону № 1700 протягом 30 днів з дня припинення діяльності. Така декларація подається за період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності. Під раніше поданими деклараціями розуміються як декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону № 1700, крім декларації кандидата на посаду.

Відповідно до роз`яснень Національного агентства з питань запобігання корупції щодо фінансової доброчесності: застосування окремих положень Закону № 1700 стосовно заходів фінансового контролю (подання декларації, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, повідомлення про відкриття валютного рахунку) від 13 листопада 2023 року № 4 (зі змінами) суб`єкти декларування, які звільнились у період з 12.10.2023 до 31.12.2023 року подають декларацію з позначкою «при звільненні» за період, не охоплений раніше поданими деклараціями протягом 30 днів з дня припинення перебування на посаді / в статусі, що визначені статтею 3 Закону № 1700. Таким чином, ОСОБА_1 повинен був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями до 00:00 год. 28.07.2024 року. Однак, як вбачається з даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, при звільненні лише 28.03.2025 року о 16:30 год., тобто несвоєчасно. Відповідно до інформації Національного агентства з питань запобігання корупції про послідовність дій користувача «Єдиного державного реєстру, декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 за період з 28.06.2024 року по 29.03.2025 року, останній лише о 16:30:10 год. 28.03.2025 після заповнення/перегляду необхідних розділів подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з позначкою «при звільненні». Про необхідність подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування неодноразово повідомлялось на сайті Національного агентства з питань запобігання корупції та публікувалось у засобах масової інформації. Пунктом 5 розділу ІІ Порядку передбачено, що суб`єкт декларування підписує декларацію шляхом накладання на неї особистого кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису відповідно до вимог законодавства. Подання декларації до Реєстру підтверджується шляхом надсилання повідомлення суб`єкту декларування на адресу його електронної пошти, зазначену в персональному електронному кабінеті, та до персонального електронного кабінету суб`єкта декларування. ОСОБА_1 вказаних вимог Закону № 1700 не дотримався. Згідно з частиною першою статті 172-6 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає за умови несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Відповідно до роз`яснень, вказаних у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» від 22 травня 2017 року № 223-943/0/4-17, під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо. Поважні причини щодо несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припиняє таку діяльність за період не охоплений раніше поданими деклараціями у ОСОБА_1 відсутні.

Таким чином, ОСОБА_1 , звільнений з посади командира 2 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи особою, яка відповідно до підпункту «г» пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1700 є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог абзацу 1 частини другої статті 45 Закону № 1700, несвоєчасно, без поважних причин, а саме 28.03.2025 о 16:30 год., подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припиняє діяльність за період не охоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням), чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 172-6 КУпАП (а.с. 2 9).

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, винуватим себе у вчиненні адміністративного правопорушення визнає повністю, щиро розкаюється.

Заслухавши пояснення особи, яку притягують до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення доведена наступними матеріалами справи, а саме:

інформаційною карткою про результати судового провадження про кримінальне корупційне правопорушення або розгляду справи про адміністративне корупційне правопорушення (а.с. 1);

протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 17 липня 2025 року № 214 (а.с. 2 9);

скріншотом з офіційного сайту Національного агентства з питань запобігання корупції (а.с. 10);

копією декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування після звільнення за період з 12 березня 2024 року по 28 червня 2024 року

(а.с. 11, 12);

письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 27 червня 2025 року (а.с. 13, 14);

листом УСР у Вінницькій області ДСР Національної поліції України від 23 червня 2025 року № 24655-2025 (а.с.15);

рапортом о/у 1-го сектору (протидії корупції) УСР у Вінницькій області ДСР Національної поліції України капітана поліції В. Корєшкова (а.с. 16);

листом ДСР Національної поліції України від 30 травня 2025 року № 20903/02-2025 (а.с. 17);

листом Національного агентства з питань запобігання корупції № 47-06/43979-25

від 21 травня 2025 року (а.с. 18, 19);

повідомленням Національного агентства з питань запобігання корупції про факт неподання чи несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування від 06 травня 2025 року № 78645/0/25 (а.с. 20);

копією витягу із наказу від 27.06.2024 року № 182 (а.с. 21, 37);

послідовністю дій користувача ЄДРДОУВФДМС (а.с. 22 24);

запитом УСР у Вінницькій області ДСР Національної поліції України від 30 травня

2025 року № 63307-2025 (а.с. 25 27);

копією витягу із наказу від 26.07.2023 року № 208 (а.с. 28);

витягом із функціональних обов`язків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5

(а.с. 29, 30);

листом ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 31, 32);

листом ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 33 36);

витягом з положення про УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції України (а.с. 38 39).

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будьякі фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з вимогами статей 245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, зокрема підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, водночас рішення приймається на підставі доказів, долучених у суді й оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною першою статті 172-6 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків (стаття 10 КУпАП).

У частині першій статті 1 Закону № 1700 зазначено, що суб`єкти декларування особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в» «ґ» пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 Закону № 1700, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до Закону № 1700.

Згідно з підпунктом «г» пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1700 військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки, особовий склад штатних військово-лікарських комісій, є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Як встановлено судом під час судового розгляду, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду командира 2 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 , будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, несвоєчасно, без поважних причин, 28.03.2025 року подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування після звільнення за період з 12 березня 2024 року по 28 червня 2024 року.

ОСОБА_1 припинив повноваження суб`єкта декларування відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1700 та був зобов`язаний подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування «При звільненні» до 00:00 год. 28 липня 2024 року. Однак, як вбачається з даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями «При звільненні», лише 28.03.2025 о 16:30 год., тобто несвоєчасно.

Поважні причини щодо несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, «При звільненні» у ОСОБА_1 відсутні.

Відповідальність за порушення статті 45 Закону № 1700 передбачена частиною першою статті 172-6 КУпАП. Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

В матеріалах адміністративної справи наявні достатні докази, які підтверджують наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП. Діяння ОСОБА_1 кваліфіковані правильно.

Таким чином, ОСОБА_1 несвоєчасно, без поважних причин, а саме: 28.03.2025 року (замість 28.07.2024 року), подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування після звільнення за період з 12 березня 2024 року по 28 червня 2024 року, відповідно вчинив адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, передбачене частиною першою статті 172-6 КУпАП.

Згідно із частиною четвертою статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтею 51 та статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язане з корупцією, має істотне значення як день його вчинення, так і день виявлення правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, листом 21.05.2025 року Управління проведення спеціальних перевірок та контролю за своєчасним поданням декларацій повідомило Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України про те, що Національним агентством з питань запобігання корупції встановлено, що ОСОБА_1 несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що днем виявлення правопорушення слід вважати саме 21.05.2025 року, і саме з цієї дати необхідно відраховувати початок шестимісячного строку для накладення адміністративного стягнення.

Поважних причин несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларацій, зокрема у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні, внаслідок воєнних дій, стихійного лиха, технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо, судом не встановлено та на відповідні обставини особа, якій інкриміновано вчинення корупційного правопорушення, не вказувала.

Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України незнання законів не звільняє особу від юридичної відповідальності.

Згідно зі статтею 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Презумпція знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat незнання закону не вибачається) означає, що кожен вважається таким, що знає закони. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в частині другій статті 68 Конституції України. Презумпція знання законодавства поширюється тільки на закони та інші нормативно-правові акти, які доведені до відома населення у порядку встановленому законом. Згідно з частиною третьою статті 57 Конституції України закони та інші нормативно- правові акти, що визначають права та обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними. І відповідно, не можуть застосовуватись. Тому основною умовою набрання нормативно-правовим актом законної сили, і, отже, обов`язку його знати є його офіційне оприлюднення, яке здійснюється шляхом опублікування у офіційних друкованих виданнях. Опублікування нормативно-правового акта є юридичною підставою презумпції знання законодавства (ухвала Верховного Суду від 14 березня 2025 року, cправа № 909/69/22).

Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності за скоєне правопорушення і застосовується не тільки з метою виховання особи, яка його вчинила, а й з метою загальної та спеціальної превенції.

При призначенні адміністративного стягнення суд виходить із змісту статті 33 КУпАП і враховує характер вчиненого правопорушення, обставини справи та наслідки, особу порушника, матеріальний стан особи, ступінь її вини, та з урахуванням положень статті 36 КУпАП доходить висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору, у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Водночас, ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір».

За положеннями пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Як встановлено судом, ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що є підставою для застосування пільги, регламентованої статтею 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 7, 9, 33, 34, 35, 40-1, 172-6, 245, 251, 280, 283, 284, 287, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок в дохід держави.

2. Судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції віднести на рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

3. Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

4. У випадку несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

5. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

6. Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом звернення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

7. Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

8. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

9. Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

10. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Повний текст судового рішення виготовлено 04 серпня 2025 року.

Головуючий суддяТ. І. Якімець