Справа № 489/5861/25
Провадження № 3/489/1646/25
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

12 серпня 2025 року місто Миколаїв

Суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи, які надійшли з Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАД №607865 від 09.07.2025 ОСОБА_1 інкримінується, що 09.07.2025 о 09:40 год. в м. Миколаєві по просп. Миру, 1/1, в приміщенні супермаркету "Велмарт" вона вчинила крадіжку товару, а саме: свиняче стегно, куряче філе та курячу чверть, на суму 2570,96 грн з ПДВ (2142,47 грн без ПДВ).

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому порушенні не визнала, зазначивши, що намагалася оплатити обраний товар через касу самообслуговування, однак через необізнаність їй вдалося заплатити лише за одну позицію, а решту не змогла. Після того вона вийшла з відділу для продажу м`ясних виробів, але продовжила перебувати в магазині, у зв`язку з чим не мала можливості розпорядитися ні оплаченим товаром, ні іншим, який знаходився у кошику.

Вислухавши пояснення особи, дослідивши матеріали, що знаходяться у справі (протокол про адміністративне правопорушення; заяву ОСОБА_2 ; письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; довідку-рахунок; копію пенсійного посвідчення на ім`я ОСОБА_1 ), суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Із змісту ст. 245 КУпАП слідує, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог пункту «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти неї. Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, яке має бути встановлене судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозицією 2 ст. 51 КУпАП встановлена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За такого, адміністративна відповідальність за даною статтею настає за вчинення одного з передбачених альтернативних діянь, кожне з яких утворює склад адміністративного правопорушення. При цьому, для наявності складу вказаного правопорушення обов`язковою умовою є вчинення закінченого діяння, яке полягає у крадіжці, шахрайстві, привласненні чи розтраті майна. Проте, чинний КУпАП не містить положень, які визначають та розкривають поняття закінченого та незакінченого адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого висунутого проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Таким чином, оскільки питання формулювання закінченого та незакінченого правопорушення не врегульовано нормами КУпАП, тому з метою додержання принципу законності виникла необхідність в застосуванні при розгляді вказаної справи положень найбільш близької галузі права - кримінального права, а саме статей 13-15 КК України, та керуватися ними при вирішенні питання в частині визначення стадії вчинення інкримінованого особі діяння, відповідальність за яке передбачена КУпАП.

Відповідно до ст. 13 КК України, закінченим кримінальним правопорушенням визнається діяння, яке містить усі ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. Незакінченим кримінальним правопорушенням є готування до кримінального правопорушення та замах на кримінальне правопорушення.

Згідно зі ст. 14 КК України, готуванням до кримінального правопорушення є підшукування або пристосування засобів чи знарядь, підшукування співучасників або змова на вчинення кримінального правопорушення, усунення перешкод, а також інше умисне створення умов для вчинення кримінального правопорушення. Готування до кримінального проступку або злочину, за який статтею Особливої частини цього Кодексу передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до двох років або інше, більш м`яке покарання, не тягне за собою кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 15 КПК України, замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Натомість, з досліджених матеріалів справи (письмових пояснень ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), а також пояснень ОСОБА_1 встановлено, що остання, не здійснивши оплату вибраного нею у відповідному відділі супермаркету товару в повному обсязі, продовжувала залишатися в приміщенні торговельної зали з ним, тобто не мала можливості розпорядитися вказаним товаром на власний розсуд, що свідчить про те, що в її діях наявний незакінчений замах на вчинення дрібного викрадення чужого майна на суму від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Поряд з тим, положення ч. 2 ст. 51 КУпАП, за якою складений протокол відносно особи, передбачають настання адміністративної відповідальності лише за закінчений склад вказаного адміністративного правопорушення, тобто за вчинення дій, які полягали у дрібному викраденні чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, за умови, що особа заволоділа майном та мала можливість ним розпорядитися.

Крім того, матеріалами справи не доведено наявність у діях ОСОБА_1 умислу на дрібне викрадення зазначеного у протоколі товару з приміщення супермаркету «Велмарт», враховуючи той факт, що остання була зупинена із вказаним товаром безпосередньо в торговій залі супермаркету, та зазначила, що мала намір залишити кошик з неоплаченим товаром в магазині, однак не встигла цього зробити, оскільки була затримана працівниками магазину, які викликали поліцію. Вказане, у свою чергу, не доводить поза розумним сумнівом умислу особи на вчинення дрібного викрадення чужого майна за вказаних у протоколі обставин, що остання категорично заперечувала при розгляді справи в суді.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому, кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Натомість санкція ч. 2 ст. 51 КУпАП, за якою складений протокол відносно особи, передбачає накладення стягнення, зокрема у виді адміністративного арешту, що, у свою чергу, вказує на те, що інкриміноване особі діяння підпадає під визначення поняття «кримінальне обвинувачення», у зв`язку з чим її вина в інкримінованому діянні має бути доведена поза розумним сумнівом, що при розгляді даної справи не встановлено.

Згідно з усталеною судовою практикою ЄСПЛ (рішення від 30 травня 2013 року у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії»(Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Таким чином, встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що складений відносно особи протокол про адміністративне правопорушення не може бути підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення інкримінованого правопорушення, у зв`язку з тим, що містить суперечності щодо обставин вчинення інкримінованого особі правопорушення, що вказує на недоведеність винуватості такої особи в інкримінованому їй правопорушенні поза розумним сумнівом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Суддя зазначає, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою необхідно керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), що передбачають: "ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи".

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованого адміністративного правопорушення, викладеного у протоколі.

Зазначене є підставою для закриття провадження у справі через недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу такого адміністративного правопорушення, а також через те, що протокол про адміністративне правопорушення має недоліки викладення суті інкримінованого особі правопорушення, які не дають змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй правопорушенні, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності. Керуючись статтями 247, 252, 280, 283, 291, 294 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 51 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко