Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/739/25
№ провадження 3/624/384/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

селище Кегичівка 19 серпня 2025 року

Суддя Кегичівського районного суду Харківської області Куст Н.М., розглянувши справу, за якою

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Бесарабівка Кегичівського району Харківської області, українець, громадянин України, ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з протоколом серії ЕПР1 №412852 від 05 серпня 2025 року, серії ЕПР1 №412840 від 05 серпня 2025 року, серії ЕПР1 № 412855 від 05 серпня 2025 року,

- притягується до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130, ст. 124, 122-4 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Зі змісту протоколу серії ЕПР1 №412852 від 05 серпня 2025 року: 04 серпня 2025 року о 22 год 30 хв ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 скоїв ДТП, та після скоєного ДТП за його участю до проведення медичного огляду з метою встановлення сп`яніння о 22 год 30 хв вживав алкогольні напої за адресою вул. Шевченка 12, с. Рояківка Кегичівської ОТГ Берестинського, чим порушив вимоги п. 2.10 є ПДР України.

У зв`язку з цим, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії ЕПР1 №412840 від 05 серпня 2025 року: 04 серпня 2025 року о 21 год 30 хв ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 керуючи автомобілем марки FORD SIERRA державний номерний знак НОМЕР_3 , заднім ходом не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на паркан домоволодіння ОСОБА_2 , чим порушив п. 10.9 ПДР України.

У зв`язку з цим, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 124 КУпАП.

Згідно протоколу серії ЕПР1 № 412855 від 05 серпня 2025 року: 04 серпня 2025 року о 21 год 30 хв ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 керуючи автомобілем марки FORD SIERRA державний номерний знак НОМЕР_3 , скоїв ДТП, а саме здійснив наїзд на дерев`яний паркан домоволодіння ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , після чого місце пригоди залишив, чим порушив п. 2.10 а ПДР України.

Ці дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 122-4 КУпАП.

Згідно зі ст. 36 КУпАП України, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Виходячи з вказаної правової норми, вищезазначені справи повинні бути об`єднанні в одне провадження та за результатами їх розгляду має бути прийнято одне рішення.

Відповідно до розділу ІІІ п. 6 Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженій наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814, у разі об`єднання судових справ (матеріалів кримінального провадження) в одну їй присвоюється єдиний унікальний номер тієї з об`єднаних справ (матеріалів), яка надійшла до суду першою.

Відповідно до постанови (ухвали) суду вноситься інформація в АСДС під номером об`єднаної справи (матеріалів кримінального провадження) та відмітки про об`єднання справ (матеріалів кримінального провадження) із зазначенням номера нової судової справи (матеріалів кримінального провадження).

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину свою не визнав, зазначив, що 04 серпня 2025 року керуючи автомобілем випадково зачепив дерев`яний паркан домоволодіння ОСОБА_2 , зупинився, домовився з останнім що починить даний паркан йому, після чого поїхав додому та вже пізнім ввечері, близько до 23 год вжив алкогольний напій. Поліції не викликав, оскільки не вважає це за ДТП, автомобіль не зазнав технічних пошкоджень. Також зазначив, що схему ДТП при ньому не складалася, його як учасником не було залучено, крім того освідоцтво проводилося вже на наступний день 05 серпня 2025 року, також змісту надав письмове клопотання його захисник, та просив закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Дослідивши протоколи про адміністративне правопорушення та додані до них матеріали, суддя встановив наступне.

Так на підтвердження, вчинення адміністративних правопорушень ОСОБА_1 інспектором долучено до протоколів серії ЕПР1 №412852 від 05 серпня 2025 року, серії ЕПР1 №412840 від 05 серпня 2025 року, серії ЕПР1 № 412855 від 05 серпня 2025 року долучено: довідку Армор; висновок драгеру № 830, тестування ОСОБА_1 , результат 1,13%, що був проведений 05 серпня 2025 року о 07 год 07 хв; акт огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 ; диск з відеозаписом; схему ДТП в якій відсутній ОСОБА_1 як учасник ДТП; пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; поліс страхування; свідоцтво про реєстрацію ТЗ; посвідчення водія ОСОБА_1 ; фототаблицю з пошкодженням дерев`яного паркану.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх за правилами, визначеними ст. 252 КУпАП, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, допитавши свідків, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами, визначеними ч. 1, 2 та 3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, в точній відповідності з законом.

У відповідності зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом Рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть лише фактичні дані, одержані відповідно до вимог чинного законодавства України, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до пункту п`ятого Рішення Конституційного Суду України №1-рп/19 від 26 лютого 2019 року презумпція невинуватості є важливою гарантією дотримання прав особи та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду. Конституційний Суд України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип indubioproreo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачяться на користь її невинуватості.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Згідно пункту 2 статті 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Відповідно до практики ЄСПЛ принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого; сторона обвинувачення має повідомити підсудного про висунуте проти нього обвинувачення (для того, щоб він міг підготувати і представити свій захист відповідно) та надати суду докази, достатні для його засудження (пункт 77 рішення у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06 грудня 1988 року, пункт 97 рішення у справі «Яношевич проти Швеції» від 23 липня 2002 року).

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справи "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року, «Шмауцер проти Австрії» від 23 жовтня.1995 року, «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункти 17, 21 рішення "Надточій проти України").

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 7, 251, 252, 280 КУпАП та ст.ст. 85, 86 КПК України в поєднанні із вказаною вище позицією Конституційного суду України, викладеною у рішенні № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, а також практикою ЄСПЛ, що за правилами, визначеними ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" має враховуватися судом як джерело права, можна зробити висновок, що у справах про притягнення осіб до адміністративної відповідальності належними вважаються докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність передбачених ст. 280 КУпАП обставин, які підлягають доказуванню у справі, а також інших обставин, які мають значення для справи, та прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Водночас, допустимим визнається доказ, якщо він отриманий суб`єктом, уповноваженим на це законодавством із належного джерела та з додержанням належної процедури отримання, тобто дотримання процесуального порядку їх збирання та закріплення відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За правилами, визначеними відповідними нормами КУпАП, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин адміністративного провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 254-256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею КУпАП, є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків та потерпілих якщо вони є; пояснення, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення має відбуватися виключно в межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення.

З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

З огляд на те, що судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення має відбуватися виключно в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, в якій уповноваженою на те особою зазначаються всі ознаки складу адміністративного правопорушення та обставини його вчинення, перекваліфіковувати дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, самостійно відшукувати докази винуватості такої особи.

У справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип) рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Як вже зазначалося, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №412840 від 05 серпня 2025 року, вбачається, що 04 серпня 2025 року о 21 год 30 хв ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець вул. Шевченка 12, с. Рояківка Кегичівської ОТГ Берестинського району керуючи автомобілем марки FORD SIERRA державний номерний знак НОМЕР_3 , заднім ходом не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на паркан домоволодіння ОСОБА_2 , чим порушив п. 10.9 ПДР України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.

Протокол не містить відмітку про залучення потерпілих чи свідків.

Відповідно до п. 10.9 Правил дорожнього руху під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Необхідною умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою правил дорожнього руху, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням правил дорожнього руху і виявленими пошкодженнями.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, характеризується діями, спрямованими на порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Тобто, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП є не будь-яке порушення правил дорожнього руху, а саме те порушення, яке має причинно-наслідковий зв`язок із наслідками, у цьому випадку - із пошкодженням паркану.

Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за №1496/27941, встановлено порядок оформлення в органах Національної поліції України, у тому числі в їх структурних (відокремлених) підрозділах (далі - органи поліції), матеріалів про адміністративні правопорушення, порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також визначає порядок контролю за дотриманням законодавства під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення (крім правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху).

Пунктом 1 розділу ІІ вказаної вище Інструкції визначено, що складання протоколів про адміністративні правопорушення, протоколів про адміністративні затримання, протоколів про вилучення речей і документів, протоколів про огляд речей та особистий огляд, а також отримання пояснення від осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків здійснюють уповноважені на те посадові особи органів поліції.

Згідно пунктів 9 та 15 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за № 1496/27941, при складенні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема у графі «до протоколу додається» - пояснення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, викладені на окремому аркуші, рапорти посадових осіб органів поліції, довідки, акти тощо (у разі складення).

До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП, визначені розділом ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853.

Так, п.п. 1 та 4 розділу IХ вказаної Інструкції передбачено, що у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці ДТП складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додається: схема місця ДТП, яку підписують учасники ДТП та поліцейський; пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); показання технічних приладів (у разі їх наявності); показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.

На схемі місця ДТП графічно зображуються та фіксуються такі об`єкти: 1) ділянка дороги, на якій сталась ДТП; 2) сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів та слідів; 3) транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїжджої частини та сталих орієнтирів; 4) сліди гальмового шляху коліс транспортних засобів: їх розміщення відносно елементів проїжджої частини; довжина від їх початку до кожного колеса транспортного засобу із зображенням місць розривів; довжина слідів на ділянках з різним покриттям; 5) інші сліди та предмети, що стосуються пригоди: розміщення частин та об`єктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини), що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїжджої частини, транспортних засобів; площа розсіювання уламків скла, осипання ґрунту; 6) координати місця зіткнення, наїзду відносно сталих орієнтирів; 7) ширина проїжджої частини разом з роздільними смугами; 8) ширина тротуарів, узбіччя; 9) розміри ділянок з різним станом дорожнього покриття; 10) розміри та розміщення дефектів дорожнього покриття; 11) розташування дорожньої розмітки; 12) розташування світлофорів, дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху; 13) розташування шлагбаума, засобів сигналізації, дорожніх знаків на підході до залізничного переїзду.

В обов`язковому порядку на схемі місця ДТП заповнюється таблиця дорожніх умов та зазначаються назви об`єктів, зображених на схемі. На зворотному боці схеми місця ДТП зазначаються: 1) марка (модель) пошкодженого транспортного засобу; 2) номерний знак транспортного засобу; 3) власник (співвласник) транспортного засобу; 4) серія та номер полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та назва страхової організації, яка його видала, а у разі його відсутності - посвідчення відповідної категорії осіб, для яких наявність полісу не є обов`язковою; 5) перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП; 6) вид пригоди; 7) кількість учасників ДТП; 8) порушення пункту Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306; 9) результати огляду на стан сп`яніння (у випадку його проведення); 10) тип транспортного засобу. Зазначена інформація підтверджується підписами водіїв транспортних засобів.

Водночас, схема місця ДТП за своєю формою повинна відповідати додатку 8 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (пункт 1 розділу ІХ).

Проте, долучена інспектором до матеріалів адміністративної справи схема місця ДТП не відповідає п.1, 4 Розділу ІХ вищевказаної Інструкції, за своїм змістом. Схема ДТП не містить даних як учасника ДТП ОСОБА_1 , ні марки його автомобіля, кількість учасників ДТП зазначено «прочерк». Вказано порушення п. 2.3 б ПДР, що суперечить протоколу, в якому зазначено, що ОСОБА_1 порушив п. 10.9 ПДР України.

За таких обставин, схему місця ДТП суд визнає недопустимим доказом.

Згідно п.8 Розділу ІХ вказаної Інструкції при встановленні транспортного засобу, який зник з місця пригоди, проводяться його огляд на предмет наявності характерних пошкоджень, інших обставин ДТП та фотофіксація.

У пункті 1.10 Правил дорожнього руху визначено, що дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Будь яких належних і допустимих доказів на підтвердження факту пошкодження транспортного засобу до протоколів про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не долучено, як і не містять матеріали справи доказів, які б підтверджували наявність матеріальних збитків, спричинених відповідним правопорушенням.

Крім того, в протоколах відсутні будь-які дані про потерпілого. У відповідній графі зазначено не залучалися.

З огляду на відсутність належних і допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про те що, ОСОБА_1 порушив саме п. 10.9 ПДР України суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

З приводу інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124-4 КУпАП, суд зазначає наступне.

Так, ст. 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні.

Як вже зазначалося вище, згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Водночас в матеріалах справи відсутні будь-які належні і допустимі докази на підтвердження наявності матеріальних збитків, спричинених подією, яка сталася під час руху керованого ОСОБА_1 транспортного засобу, розміру цих збитків.

Крім того, в судовому засіданні жодним чином не підтверджено, що ОСОБА_1 покинув місце пригоди саме з метою приховання її факту, або ж обставин її скоєння, а це свідчить про відсутність ознак залишення місця дорожньо-транспортної пригоди в розумінні визначення, закріпленого у п. 1.10 Правил дорожнього руху, що в свою чергу дає підстави зробити висновок і про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 122-4 КУпАП.

Згідно п. 13.1 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного-чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції

Частиною 4 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

З огляду на те, що наявність ознак залишення місця дорожньо-транспортної пригоди в розумінні визначення, закріпленого у п. 1.10 Правил дорожнього руху, в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 порушень вимог п.п. 2.10 «а» та 2.10 «є» Правил дорожнього руху, що, в свою чергу, свідчить і про відсутність складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.130 КУпАП.

Також суд звертає увагу, що освідоцтво проводилося не відразу після ДТП, яке згідно протоколів відбулося о 21 год 30 зв 04 серпня 2025 року, а 05 серпня 2025 року о 07 год 07 хв.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється доведеній невинуватості.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства».

На підставі викладеного, взявши до уваги те, що наявні в матеріалах справи докази в своїй сукупності не доводять поза розумним сумнівом вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, суд доходить висновку про відсутність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 КУпАП, ст. 124 КУпАП та ч. 4 ст. 130 КУпАП.

З огляду на це, відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 122-4, 124, 130, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності згідно з протоколом серії ЕПР1 №412852 від 05 серпня 2025 року за ч. 4 ст. 130 КУпАП, серії ЕПР1 №412840 від 05 серпня 2025 року за ст. 124 КУпАП, серії ЕПР1 № 412855 від 05 серпня 2025 року за ст.122-4 КУпАП - об`єднати в одне провадження.

Закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП, ст. 124 КУпАП, ст. 122-4 КУпАП у відношенні ОСОБА_4 , на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу в апеляційний суд Харківської області через Кегичівський районний суд Харківської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Н.М. Куст