Справа №949/1810/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 року м. Дубровиця

Суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Отупор К.М., розглянувши матеріали справи, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 ,

за частиною 1 статті 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЧЦП №049761 від 09 червня 2025 року вбачається, що 08 червня 2025 року о 23 год. 12 хв., прикордонним нарядом "КрП" на околиці н.п. Миляч (10 км від лінії державного кордону), зупинено транспортний засіб марки "BMW". В ході перевірки документів, що посвідчують особу, було встановлено особу водія, а саме ОСОБА_1 , який можливо 28 травня 2025 року, рухаючись на мотоциклі в бік державного кордону на неодноразову вимогу прикордонного наряду про зупинку, вдався до втечі. Штаб-сержант ОСОБА_2 здійснив попереджувальний постріл вгору із АК-74. 08 червня 2025 року штаб-сержант ОСОБА_2 ідентифікував та підтвердив, що це є та саме особа. Своми діями ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172-18 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи.

Однак слід урахувати, що вказана особа була належним чином повідомленою, зокрема відповідно до положень статей 268, 277-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, на думку суду, учасник справи, який задіяний в її розгляді, зобов`язаний з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у його справі, добросовісно користуватись належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Ці висновки дають підстави для розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне розглядати справу у відсутності особи, яка притягується до відповідальності, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що справа підлягає закриттю на підставі ппункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, при цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно вимог статей 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення частини 1 статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом ( посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Диспозиція частини 1 статті 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог, вчинені групою осіб або особою, або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 26 червня 1992 року визначено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Отже, для наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення необхідно встановити чи були законні розпорядження, а також чи була відмова виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України.

Судом встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення ЧЦП №049761 від 09 червня 2025 року року не вказано, які саме законодавчо обґрунтовані вимоги працівника прикордонної служби, тобто акти, юридично рівнозначні наказам, що виражені у категоричній формі, були висунуті працівником прикордонної служби та в подальшому не виконані ОСОБА_1 .. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівнику прикордонної служби при виконанні ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суду не надано.

Разом з тим у вказаному вище протоколі, в порушення вищевказаних вимог законодавства, не конкретизовано суть правопорушення, а саме не зазначено: яким нормативним актом передбачено законність вимоги працівника Державної прикордонної служби України при виконанні ним службових обов`язків, оскільки стаття 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення є бланкетною нормою закону.

Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять письмових доказів, що вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення місці і часі ОСОБА_1 на неодноразову повторену вимогу зупинитись не реагував та здійснив спробу втечі, як то зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

У протоколі, в порушення вимог, передбачених статтею 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не зазначено законні вимоги представника Державної прикордонної служби та в чому полягало законне розпорядження чи вимога представника Державної прикордонної служби.

До протоколу не додано належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інші беззаперечні докази, які б вказували саме на злісну непокору ОСОБА_1 .

Вказані факти та обставини викликають сумнів в правомірності складеного протоколу.

З огляду на досліджені у справі докази, суд не вбачає в діях ОСОБА_1 вчинення злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків.

Інших доказів, які б підтверджували факт вчинення злісної непокори ОСОБА_1 судом також не встановлено.

У відповідності до вимог статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом статтей 279, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначалися у протоколі про адміністративне правопорушення, або їх виключати, адже у протилежному випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами статей 213, 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є лише розгляд справи.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, що складений з порушенням вищезазначених вимог законодавства, не може бути належним доказом у даній справі.

Таким чином, досліджуючи та оцінюючи всі надані по справі докази в їх сукупності, суд вважає їх недостатніми для здійснення переконливих висновків, які поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь згідно до статті 62 Конституції України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що провадження у справі щодо ОСОБА_1 за частиною 1 статті 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, слід закрити, за відсутністю складу цього правопорушення.

Керуючись статтями 247, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження в справі щодо ОСОБА_1 за частиною 1 статті 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, її захисником до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня винесення постанови. постанови.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду Отупор К.М.