Справа № 163/2706/24 Провадження №33/802/472/25 Головуючий у 1 інстанції:Павлусь О. С.
Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2025 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 20 березня 2025 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто із нього на користь держави 605 гривень 60 копійок судового збору.

ОСОБА_1 в повторній апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи його тим, що про зміст постанови дізнався випадково 14.05.2025, в судовому засіданні при винесенні постанови він присутнім не був, а захисник не повідомив його про існування оскаржуваної постанови.

ОСОБА_1 і захисник Кот С.І. у судове засідання не з`явилися, причин неявки не повідомили, хоча належним чином та завчасно повідомлялися про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується телефонограмою від 14.07.2025, яка міститься у матеріалах справи (а.с.102).

Жодних клопотань про відкладення апеляційного розгляду від них не надходило, а тому відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП, їх неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, доходжу висновку, що клопотання ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарги підлягає поверненню з таких підстав.

Апелянт у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження просить поновити цей строк, мотивуючи його тим, що в судовому засіданні при винесенні постанови він присутнім не був, про зміст постанови дізнався випадково 14.05.2025 при ознайомленні з матеріалами справи. Його захисник не повідомив його про існування оскаржуваної постанови.

Проте, зазначені доводи апелянта повністю суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП, згідно з якими постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення.

Отже, законодавець пов`язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не з моментом отримання особою копії постанови.

20 березня 2025 року під час розгляду справи у Любомльському районному суді Волинської області були присутні як ОСОБА_1 , так і його захисник Кот С.І.. Вони надавали пояснення по суті справи, ставили питання свідку. Такі обставини підтверджується протоколом судового засідання від 20.03.2025 та змістом постанови місцевого суду від 20.03.2025 (а.с.39-40, 41-43).

В цій справі відповідно до положень ч.2 ст.294 КУпАП строк на апеляційне оскарження закінчився 31 березня 2025 року (з урахуванням неробочих днів).

ОСОБА_1 апеляційну скаргу на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 20 березня 2025 року щодо нього подав до суду першої інстанції лише 23 червня 2025 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції місцевого суду на апеляційній скарзі (а.с.91), тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження, який закінчився ще 31 березня 2025 року (з урахуванням неробочих днів).

Таким чином ОСОБА_1 майже на три місяці пропустив строк апеляційного оскарження, передбачений вимогами ч.2 ст.294 КУпАП.

Також апеляційний суд звертає увагу, що захисником Котом С.І. в даній справі 02.04.2025 вже подавалась апеляційна скарга (а.с.47-50).

Постановою Волинського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року апеляційну скаргу було повернуто апелянту, оскільки ним було пропущено строк на апеляційне оскарження і не заявлено клопотання про його поновлення (а.с.53).

ОСОБА_1 також вже подавав апеляційну з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с.76-85).

Однак, постановою Волинського апеляційного суду від 12.06.2025 в задоволенні клопотання про поновлення строку було відмовлено, апеляційну скаргу повернуто апелянту (а.с.86, 87).

Посилання апелянта на те, що він не брав участь в судовому засіданні 20 березня 2025 року є голослівними та повністю спростовуються його власноручною розпискою про те, що він 20.03.2025 отримав пам`ятку про свої права та обов`язки, про що поставив свій підпис (а.с.37).

Як вбачається із протоколу судового засідання від 20.03.205, в ході розгляду даної справи ОСОБА_1 ставив питання свідку ОСОБА_2 , який допитувався судом першої інстанції в якості свідка (а.с.40 п.31 протоколу).

Також з даного протоколу убачається, що ОСОБА_1 та його захисник були присутні під час судового розгляду справи (а.с.39-40).

Тому відповідно до положень ч.2 ст.294 КУпАП строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня проголошення судового рішення.

З матеріалів справи також убачається, що копію оскаржуваної постанови захисник ОСОБА_3 отримав на свою електронну адресу ще 27 березня 2025 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження, який закінчився 31 березня 2025 року (з урахуванням неробочих днів) (а.с.44).

Інших причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду від 20 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 клопотання апелянта не містить.

Тому доводи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, оскільки суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП та повністю спростовуються вищезазначеними матеріалами справи, у зв`язку з чим клопотання до задоволення не підлягає.

Європейський Суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ч.2 ст.294 КУпАП визначено, що апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Підсумовуючи наведені обставини та положення ч.2 ст.294 КУпАП, необхідно відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 20 березня 2025 року щодо нього та повернути апеляційну скаргу особі, які її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 20 березня 2025 року щодо нього відмовити.

Апеляційну скаргу повернути особі, які її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов