СТАРОСИНЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 684/301/25
Провадження № 3/684/116/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року с-ще Стара Синява

Суддя Старосинявського районного суду Хмельницької області Гринчук С.М., за участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Адамчук Л.В., потерпілого ОСОБА_2 та його представника адвоката Куцоконя В.В., розглянувши матеріали, які надійшли від сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №1 ХРУП ГУНП у Хмельницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючої, паспорт серії НОМЕР_1 від 27 грудня 2008 року, протягом року до адміністративної відповідальності не притягалася,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 14 червня 2025 року о 10 годині 20 хвилин ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 вчинила відносно свого батька ОСОБА_3 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, які полягали у висловлюванні нецензурною лайкою у його адресу, чим було завдано психологічних страждань психологічному здоров`ю.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вказала, що не вчиняла домашнього насильства відносно батька. Повідомила, що за вказаних у протоколі обставин мала місце побутова сварка між нею та батьком з приводу прибирання в будинку.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Адамчук Л.В. в судовому засіданні підтримала позицію останньої, просила закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення, подавши до суду відповідне письмове клопотання. Обгрунтовуючи свою позицію адвокат вказала, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мав місце ситуативний побутовий конфлікт на грунті розбіжностей у поглядах на прибирання прибудинкової території будинку, що належить матері особи, що притягається до відповідальності. Ця суперечка мала одноразовий характер, не містила погроз, залякувань чи дій, спрямованих на приниження ОСОБА_3 з метою його контролю чи підкорення. Це була типова сварка, а не акт насильства, а сам лише факт побутової сварки не є тотожним домашньому насильству. Вказала, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів , що свідчили про заподіяння психічному здоров`ю потерпілого шкоди.

Потерпілий ОСОБА_2 , позицію якого в судовому засіданні підтримав його представник адвокат Куцоконь В.В., вказував, що ОСОБА_1 разом з її сином вирішили прибирати в будинку, пропонували йому викинути його речі, на що він не погодився. Після того, як вони вийшли з будинку закрив двері та викликав поліцію, оскільки внук палицею вибивав двері, а дочка кричала, вживала образливі та нецензурні слова в його адресу. 18 серпня 2025 року потерпілий подав до суду письмову заяву, за змістом якої повідомив, що став на шлях примирення з дочкою ОСОБА_1 , не має до неї претензій щодо подій, які мали місце 14 червня 2025 року.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, доходжу таких висновків.

В судовому засіданні досліджено докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №272957 від 14 червня 2025 року, яким зафіксовано місце та обставини вчинення правопорушення (арк.спр.1);

- рапорт від 14 червня 2025 року (арк.спр.2);

- прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14 червня 2025 року (арк.спр.3);

- пояснення ОСОБА_3 від 14 червня 2025 року, у яких вказав, що 14 червня 2025 року близько 10 години 20 хвилин до його домогосподарства приїхала дочка ОСОБА_1 та почала вчиняти відносно нього домашнє насильство психологічного характеру, яке проявлялось у висловлюванні нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого завдано шкоди його психологічному здоров`ю (арк.спр.4).

Свідок ОСОБА_4 , сусід потерпілого, в судовому засіданні надав пояснення про те, що 14 червня 2025 року перебував неподалік та чув, що між ОСОБА_5 та його дочкою відбувалася сварка, в ході якої ОСОБА_6 вживала нецензурні слова в адресу батька, а від нього чув захисні слова.

Всебічно та об`єктивно дослідивши обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, доходжу таких висновків.

Стаття 173-2 КУпАП, за якою орган поліції кваліфікував дії ОСОБА_1 , передбачає адміністративну відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивну сторону цього правопорушення складають певні дії (бездіяльність), реальне настання шкідливих наслідків (реальна ймовірність їх настання) та причинний зв`язок між ними.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 07 грудня 2017 року, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Таким чином, саме по собі вживання нецензурної лексики не формує собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли спрямоване на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідка, а також іншими документами.

Суд звертає увагу, що саме такими доказами має бути підтверджено вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам статті 256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка, як зазначено вище фактично є обвинуваченням.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 вчинила відносно батька ОСОБА_3 домашнє насильство, тобто умисне вчинення дій психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, що виразилося у емоційних висловлюваннях в ході побутового конфлікту.

В той же час з пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілого та свідка встановлено, що між ними виникла сварка на побутовому ґрунті. Доказів того, що ОСОБА_1 заподіяла шкоду потерпілому шляхом порушення його прав і свобод, матеріали справи не містять.

З огляду на наведене, сам лише факт наявності між донькою та батьком конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства в розумінні вимог статті 173-2 КУпАП та статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відтак вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом».

Окрім того, диспозиція частини першої статті 173-2 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, проте в протоколі відсутнє посилання на банкетну норму закону (пункт, частину, статтю), яку порушила ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, застосовуючи закріплений в статті 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, а тому провадження підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Оскільки стаття 4 Закону України «Про судовий збір» та стаття 40-1 КУпАП передбачають, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 судового збору.

Керуючись статтями 173-2, 247, 276-279, 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення до Хмельницького апеляційного суду через Старосинявський районний суд Хмельницької області.

Суддя С.М. Гринчук