Справа № 443/634/25 Головуючий у 1 інстанції: РАВЛІНКО Р. Г.
Провадження № 33/811/1096/25 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М. з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Шевченка А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника Шевченка А.С. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Жидачівського районного суду Львівської області від 10 липня 2025 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 , адвоката Шевченка Антона Сергійовича, - про закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відмовлено.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 , 10.04.2025 о 01 год 06 хв в с. Городищенський, вул. Галицька, 1, Стрийського району Львівської області, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями порушив п. 2.9 «а» ПДР, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, адвокат Шевченко А.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Жидачівського районного суду Львівської області від 10 липня 2025 року, провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що не погоджується з винесеною постановою.

Зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом саме у стані алкогольного сп`яніння, та відсутні докази, які б спростовували можливість вживання алкоголю після припинення керування автомобілем та до моменту прибуття поліцейських на місце події.

Звертає увагу на те, що у судовому засіданні було заявлено клопотання про те, що ОСОБА_1 відмовляється від наданих пояснень. Заперечував правдивість їх змісту, оскільки їх було надано з метою приховування іншого правопорушення, яке йому здавалось мало місце, та уникнення більш суворої відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Також зазначає, що суд порушив право на участь у судовому засіданні захисника та розглянув справу незважаючи на подане клопотання про відкладення судового засідання.

ОСОБА_1 , захисник Шевченко А.С. апеляційну скаргу підтримали, просили її задоволити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , виступ захисника Шевченка А.С., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 295896 від 10.04.2025 року (а.с. 5), згідно з яким ОСОБА_1 , 10.04.2025 о 01:06 год. у с. Городищенське, вул. Галицька, 1, Стрийського району Львівської області, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями порушив п. 2.9 «а» ПДР, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Покликання апелянта на те, що матеріали справи не містять доказів про керування ОСОБА_1 транспортним засобом саме у стані алкогольного сп`яніння, та твердження про вживання алкоголю після припинення керування автомобілем, апеляційний суд відхиляє та звертає увагу на таке.

З наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 пояснював поліцейським, що їхав зі м. Львова до м. Ходорова, але під час керування автомобілем заснув, тому з`їхав у кювет. Під час спілкування із ОСОБА_1 поліцейські виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, тому пред`явили вимогу про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, останній погодився та пройшов огляд. За результатами огляду встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат 0,90%о. Також, ОСОБА_1 було роз`яснено право проходження огляду в медичному закладі у випадку незгоди з результатами огляду за допомогою приладу «Драгер», ОСОБА_1 від огляду в медичному закладі відмовився.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що з відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 зазначав поліцейським, що вживав алкоголь після припинення керування автомобілем, а тому відповідні твердження захисника апеляційний суд розцінює, як форму захисту з метою уникнення від адміністративної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги про розгляд справи без участі захисника суддею першої інстанції не може бути підставою для скасування постанови, оскільки право на захист, реалізовано ОСОБА_1 шляхом подання апеляційної скарги та безпосередньої участі його та захисника у її розгляді в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколах про адміністративні правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Наведеними письмовими доказами, достовірність яких в апеляційного суду не викликає сумнівів, в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, на підставі яких суддею відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП всебічно і повно з`ясовано всі обставини справи.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Жидачівського районного суду Львівської області від 10 липня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката Шевченка А.С. - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.