Провадження № 3/742/835/25
Єдиний унікальний № 742/2769/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м. Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Давидчука Д.П.,

за участю секретаря судового засідання Ворошилової Д.Р.,

особи, яка притягається до відповідальності - ОСОБА_1 , його представника - адвоката Ювченка В.А..

потерпілої ОСОБА_2 , її представника - адвоката Дуденок О.О.,

розглянувши матеріали, що надійшли з Прилуцького районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, одруженого, мешканця АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

08.05.2025 року приблизно о 20:20 год ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство стосовно своєї дружини ОСОБА_2 , яку ображав нецензурною лайкою, чим було завдано психологічної шкоди здоров`ю останній, за що передбачена відповідальність згідно з ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

У судове засідання з`явився ОСОБА_1 , його представник - адвокат Ювченко В.А. ОСОБА_1 надав пояснення щодо обставин, викладених у протоколі від 08.05.2025, пояснивши, що перебуває на військовій службі як доброволець у Збройних Силах України. Проживає у власному будинку, де тривалий час мешкала його дружина разом із спільними двома малолітніми дітьми (8 і 4 роки). Вони з дружиною ОСОБА_2 знаходяться на етапі розлучення, не спілкуються більше ніж півроку. Водночас він регулярно приїжджає до дітей, підтримує з ними контакт, забезпечує фінансово, попри те, що з нього стягуються аліменти на їх утримання. 08.05.2025 він не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Конфлікту не було, жодних загроз або неправомірних дій з його боку не вчинялося. Після прибуття адвоката він надав письмові пояснення. Зауважив, що події, описані в матеріалах, негативно впливають на його репутацію як військовослужбовця, а також на емоційний стан дітей. За останні пів року має фото та відеопідтвердження того, що діти спокійно та радісно проводять час з ним. Ознак психологічного тиску або шкоди з його боку немає.

Під час розгляду справи представник особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Ювченко В.А. просив закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення. Пояснив, що у ситуації, яка сталася 08.05.2025 відсутні ознаки домашнього насильства, а конфлікт, який мав місце між подружжям, не можна вважати домашнім насильством, оскільки він не призвів до настання негативних наслідків для потерпілої. Адвокат наголосив, що при оцінці ситуації потрібно враховувати поведінку та дії всіх учасників конфлікту, а не лише зі слів однієї сторони - потерпілої. За його словами, конфлікт був сімейного характеру, однак доказів, що підтверджували б саме факт вчинення домашнього насильства, немає. Також адвокат вказав, що вина його довірителя не доведена належними доказами. Він зазначив, що обов`язок доведення обставин справи покладається на уповноважених осіб, зокрема на працівників поліції, які склали протокол. Під час розгляду адвокат звернув увагу на те, на його думку не були витребувані або надані відеозаписи з бодікамер поліцейських, які прибули на виклик; протокол складено лише зі слів потерпілої без урахування позиції самого чоловіка; не було надано можливості особі повністю викласти свою точку зору, надати пояснення.

Потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що 08 травня 2025 року вона разом з дітьми прибула додому, де проживала із чоловіком - ОСОБА_1 . Однак двері будинку були замкнені на внутрішній замок. Діти стукали у двері та вікна. Машина ОСОБА_1 була вдома, однак двері він не відчиняв. Після деякого часу ОСОБА_1 сказав дітям заходити в будинок, але потерпілу почав принижувати, виштовхувати з двору та прогнав з дому. Вказала, що це був не перший випадок агресивної та принижуючої поведінки з його боку. Потерпіла зазначила, що фізичне насильство з боку ОСОБА_1 мало місце і раніше, зокрема 28 грудня 2024 року, коли він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, витяг її за волосся з гаража. У той момент все відбувалося на очах дитини, яка плакала, але ОСОБА_1 не реагував. Потерпіла також повідомила, що на момент інциденту 08 травня 2025 року ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння (запах, порушення координації, поведінка, мова). Вона боялася заходити в будинок через страх перед подальшим приниженням або насильством. Крім того, пояснила, що спільне проживання між ними фактично припинено з грудня 2024 року. Потерпіла зазначає, що неодноразово намагалася зберегти сім`ю заради дітей, однак зі сторони ОСОБА_1 були лише образи та ігнорування. Моральна підтримка з його боку відсутня, були заборони на працевлаштування, словесні приниження, фінансова залежність та психологічний тиск. Щодо дітей, то перші пів року 2025 року ОСОБА_1 не проводив з ними час, не допомагав з доглядом і не проявляв ініціативи у вихованні. Лише останнім часом почав зрідка грати з дітьми, що, зі слів потерпілої, сталося після того, як справа пішла до суду.

Представник потерпілої ОСОБА_2 - адвокат Дуденок О.О. просила притягнути ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП оскільки його вина наявна. Вказала, що конфлікт між сторонами дійсно мав місце, про що не заперечує жодна зі сторін. потерпіла зверталася до правоохоронних органів у стані сильного емоційного стресу, болісно переживала подію, однак навіть попри це намагалася зберегти сім`ю, оскільки сторони мають двох спільних дітей, і відносини з ними у батька хороші. Однак між подружжям склалися напружені, конфліктні відносини, і з боку чоловіка простежується явна неприязнь до дружини. Було наголошено, що у день події чоловік замкнув двері на нижній замок, який можна відчинити лише зсередини. Зазначила, що поведінка потерпілої не була провокаційною, а реакція на стресову ситуацію, болісно вплинула на її психологічний стан. Так як до цього часу вона приймає заспокійливі препарати. Представник потерпілої вказала, що наслідки конфлікту дійсно спричинили потерпілій психічну шкоду. Сам факт звернення до поліції свідчить про наявність загрози, емоційного тиску і страху за власну безпеку та безпеку дітей. Якби потерпіла не зазнавала реальних утисків, вона не викликала б поліцію.Підкреслено, що шкода потерпілій завдана, факт конфлікту та насильницьких дій доведений, тому просила суд визнати наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнути його до відповідальності.

Свідок ОСОБА_6 , поліцейський, котрий складав протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №233384 від 08.05.2025 року відносно ОСОБА_1 повідомив, що в день події перебував у добовому наряді. Було отримано повідомлення на лінію «102» про можливе вчинення домашнього насильства за вказаною адресою. Прибувши на місце події, біля будинку знаходилась жінка (заявниця) разом з дитиною. Вона повідомила, що чоловік не пускає її до будинку. Жінка перебувала на вулиці, біля вхідних воріт домоволодіння. Згодом вийшов чоловік - ОСОБА_1 . Свідок зазначив, що, за його розумінням, між сторонами триває процес розлучення. На запитання, чи дозволить чоловік зайти в будинок, той відповів: «Дітей впущу, а її - ні». При цьому він спілкувався з потерпілою в агресивному тоні. Йому було роз`яснено, що є спільні діти, а жінка є матір`ю цих дітей. Після цього чоловік сказав: « Хай всі заходять». Свідок також уточнив, що адміністративні матеріали були складені на основі пояснень, які надали сторони, відібрані у різних кімнатах. Свідок зазначив, що спостерігав ознаки психологічного насильства, що проявилися у тиску, нецензурній лексиці, відмові впускати дружини до будинку. Потерпіла перебувала в емоційно нестабільному стані, виглядала розгубленою, пояснювала, що їй нікуди подітися з дітьми. Також зазначала, що це їхнє спільне житло. Свідок також підтвердив, що при ньому чоловік ОСОБА_1 заявив, що в дім потерпілу не впустить, оскільки це його приватна власність. Йому було роз`яснено, що сім`я має право на проживання у будинку, враховуючи наявність дітей і шлюбний союз. Було складено адміністративний протокол, проведено оцінку ризиків, оформлено тимчасовий заборонний припис, з яким чоловік погодився і поставив підпис. Матеріали справи, включно з відеозаписами, передано відповідно до процедури. Свідок зауважив, що стаття, за якою складено протокол, не вимагає обов`язкового долучення відеозапису до матеріалів справи, направлених до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, - тягне за собою накладення штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в діянні (вчиненні насильства), наслідках (заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого) та причинному зв`язку між ними.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Як убачається з ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується зібраними матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 233384 від 08.05.2025, заявою потерпілою ОСОБА_2 від 08.05.2025,терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА № 437958, рапортом Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області дізнача Жмаки Д.В. від 08.05.2025, письмовими поясненнями від 08.05.2025, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , поясненнями свідка ОСОБА_6 у судовому засіданні , копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Як убачається з матеріалів по справі, наданих у судовому засіданні представником потерпілої адвокатом Дуденок О.О., проти долучення яких не заперечував представник ОСОБА_1 - адвокат Ювченко В.А., сторони дійсно перебувають у процесі розлучення, що підтверджується копією ухвали про відкриття провадження у справі № 742/1813/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Сторони мають спільних дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з судовим наказом Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 квітня 2024 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються кошти на утримання дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини заробітку доходів.

Представником ОСОБА_1. надано фотознімки, на яких зафіксовано ОСОБА_1 разом з дітьми. Суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення складено щодо ОСОБА_1 за фактом вчинення насильства стосовно його дружини, а не дітей. Відтак зазначені фотознімки не мають прямого відношення до предмета розгляду у даній справі.

Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Щодо аудіо запису наданого представником потерпілої адвокатом Дуденок О.О., щодо самостійної фіксації потерпілою подій 08.05.2025 суд зазначає, що аудіозапис здійснено без повідомлення іншої сторони, що ставить під сумнів його використання як доказу в рамках розгляду справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням вимог ст. 251 КУпАП щодо допустимості та належності доказів, оскільки останній має ознаки втручання у приватне спілкування. Відтак, наданий аудіозапис не є належним доказом, а отже, суд не може покладатися на нього при вирішенні справи.

Згідно із ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Домашнє насильство, відповідно до положень статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, являє собою умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

При цьому, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Статтею 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

З урахуванням того, що згідно Конституції України регламентовано, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Також Основний Закон України декларує право кожного на повагу до його гідності, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

При цьому суд зауважує, що згідно з положеннями статтей 2 та 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а його вина повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки у його діях мало місце використання нецензурної лексики в адресу дружини, акти агресії та недопуск до житла, що, в свою чергу, спричинило у потерпілої сильне емоційне хвилювання та завдало шкоди її психічному здоров`ю.

19 грудня 2024 року набрав чинності Закон України №3733-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України у зв`язку з ратифікацією Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» №3733-ІХ.

Стаття 283 КупАП згідно вказаного Закону доповнена новою частиною: «Постанова суду про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 173-2 і 173-6 цього Кодексу, повинна містити обґрунтування необхідності або відсутності необхідності направлення порушника на проходження програми для особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 39-1 КУпАП у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чи Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Статтею 1З Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що програма для кривдника - це комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, не агресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.

Враховуючи обставини справи, особу правопорушника, який є військовослужбовцем, суд не вбачає необхідності в направленні ОСОБА_1 на проходження програми для особи, яка вчинила домашнє насильство, відповідно до статті 39-1 КУпАП.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 суддя не вбачає.

Приймаючи до уваги майновий стан правопорушника, та дослідивши матеріали справи суд вважає за можливе накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ст. 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст.173-2, 221, 283, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави у сумі 605 грн 60 коп.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст. 307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу в установлений законом строк постанова про адміністративне стягнення згідно з ст. 308 КУпАП буде надіслана для примусового виконання до відділу Державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцем знаходження його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено протягом десяти днів з дня винесення постанови до Чернігівського апеляційного суду.

Суддя Дмитро ДАВИДЧУК