Справа № 587/2055/25 Провадження № 3/591/2422/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2025 року м. Суми

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Зеря Ю.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , проходить службу на посаді заступника начальника штабу начальник розвідки 2 механізованого батальйону, військове звання: старший лейтенант, за ч.2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

установила:

24.04.2025 до Сумського районного суду Сумської області від військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, надійшов адміністративний матеріал відносно гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною другою статті 172-15 КУпАП.

Постановою судді Сумського районного суду Сумської області Вортоломей І.Г. від 28 квітня 2025 року вказаний адміністративний матеріал відносно направлено до Сумського апеляційного суду для вирішення питання про територіальну підсудність.

08.05.2025 постановою судді Сумського апеляційного суду Рунова В.Ю. подання голови Сумського районного суду Сумської області Черних О.М. задоволено, вищевказані матеріали справи направлено до Краснопільського районного суду Сумської області.

13.05.2025 адміністративні матеріали, складені відносно ОСОБА_1 , надійшли для розгляду до Краснопільського районного суду Сумської області та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями того ж дня були передані для розгляду судді Зері Ю.О.

Разом з тим рішенням Вищої ради правосуддя № 1105/0/15-25 від 22.05.2025 змінено з 2 червня 2025 року територіальну підсудність судових справ Краснопільського районного суду Сумської області шляхом її передачі до Зарічного районного суду міста Суми.

Відповідно до довідки керівника апарату Зарічного районного суду м. Суми за актом приймання-передачі справ та документів від 20.06.2025 у зв`язку зі зміною територіальної підсудності судових справ Краснопільського районного суду Сумської області матеріали справи № 587/2055/25 передані до Зарічного районного суду м. Суми, з урахуванням особливостей реєстрації та розподілу справ, визначених рішенням зборів суддів від 27.06.2025 № 13.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 08.07.2025 вирішено відрядити суддю Краснопільського районного суду Сумської області ОСОБА_2 до Зарічного районного суду міста Суми для здійснення правосуддя строком на 1 (один) рік із 14 липня 2025 року.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.07.2025 матеріали справи № 587/2055/25 (провадження 3/591/2422/25) передані для подальшого розгляду судді Зері Ю.О.

Розгляд справи призначений на 08.08.2025.

У судове засідання, призначене на 08.08.2025, ОСОБА_1 не прибув, у телефонному режимі повідомив про неможливість явки через службові обов`язки.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 18.04.2025 серії А4689 №005, складеного командиром батальйонно-тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_3 , 17.04.2025 було встановлено, що 18 військовослужбовців відмовились виконувати бойове розпорядження як наслідок того, що командир розвідувального взводу батальйонно-тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в/ч НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 , перебуваючи у пункті тимчасової дислокації групи у АДРЕСА_1 не виконав бойове розпорядження командира від 10.04.2025 № 22***, а саме з 16:00 год 10.04.2025 спільно з особовим складом грв, зведеної роти не вибув в район виконання бойових завдань ліс з центром та прийняти під управління штурмові групи БТГр « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Крім того не здійснював безпосереднє управління, організацію та контроль над виконанням бойових завдань, проведенням наступальних (ударно-штурмових) дій штурмовими групами БТГр «Аякс» в районі виконання бойових завдань, контроль над інженерним обладнанням (дообладнанням) позицій, організацією чергування особового складу на позиціях, що призвело до послаблення позицій оборони, визначених бойовим розпорядженням, не повідомивши про наявність поважних причиною не виконання, чим порушив вимоги статті 11, 14, 16, 30, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, тобто вчинив військове адміністративне правопорушення в умовах військового стану, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 172-15 КУпАП.

У судовому засіданні усно та у власних письмових поясненнях, доданих до матеріалів справи, ОСОБА_1 провину не визнав та пояснив, що у пункті тимчасової дислокації 10.04.2025 БТГр « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВЧ НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 не перебував, оскільки з 09.04.2025 по 17.04.2025 перебував на іншій позиції в н.п. Миропілля з дислокацією 300 метрів від державного кордону. Також вказав, що жодним чином бойове розпорядження до нього доведеним не було, так як фізично не мав змоги перебувати у н.п. Сінне Сумського району Сумської області, також додав, що 10.04.2025 приймати під управління особовий склад ГРВ та штурмові групи БТГр «Аякс» не мав змоги, оскільки вже перебував з 09.04.2025 на іншій позиції в іншому населеному пункті, де він повинен був бути 2-3 доби з метою заміни заступника командира, але заміна так і не відбулась, тому ОСОБА_1 був на позиції додатково 9 діб, тобто з 09.04.2025 по 17.04.2025. Крім того вказав, що особовий склад, який перебував на позиціях, періодично намагався здійснювати інженерні роботи щодо обладнання позицій, але обстановка, яка склалася у зв`язку з постійними мінометними та артилерійськими обстрілами, скидами з дронів FPV, не давала повноцінно працювати над організацією інженерних споруджень. ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях вказав, що з моменту його заходу на позицію система укриттів не була організована, а тільки був зведений бліндаж зі слабким перекриттям, який би не зміг витримати прямого влучання мінометного калібру 120мм, а за його період перебування, було укріплено та додатково замасковано основне укриття, що дало змогу витримати скиди дронів. Також у своїх поясненнях останній, вказав, що увечері 16.04.2025 через радіозв`язок начальник штабу 2МБ дав вказівку на 04:00 год ранку 17.04.2025 висуватися на точку евакуації з метою виходу з позиції з н.п. Миропілля, разом з 2-ма пораненими та 2-ма військовослужбовцями, що найбільше були знесилені. Однак зранку висунутися було неможливо у зв`язку з роботою дронів, а саме зі скидами по їхньому укриттю. О 06:30 год ОСОБА_1 самостійно висунувся пішки з АДРЕСА_2 , особовий склад вирушив за ним самостійно, без його наказу залишити позиції, щодо команди повернення назад на позиції вони не реагували. Вважає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього є упередженим та безпідставним, свідками викладених обставин є 18 військовослужбовців, які за власним рішенням залишили позицію.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суддя дійшла наступних висновків.

За змістом частини першої статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-15 КУпАП.

Частина друга статті 172-15 КУпАП передбачає відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

З об`єктивної сторони вказане правопорушення характеризується суспільно-шкідливою бездіяльністю у виді недбалого ставлення до служби та суспільно-шкідливими наслідками, які можуть настати в результаті цього в умовах особливого періоду.

У відповідності до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2 вказаного Закону).

Диспозиція статті 172-15 КУпАП є загальною та не містить конкретизації дій чи бездіяльності відповідних військових службових осіб. При цьому основним об`єктом посягання є все ж правовідносини безпосередньо військової служби.

Аналіз даної правової норми КУпАП дозволяє дійти висновку, що адміністративна відповідальність передбачена для спеціального суб`єкта - для службових осіб, військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, у своїй діяльності мають керуватися статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, якою визначено загальне поняття обов`язків військовослужбовців, статтею 16 цього Статуту, за якою кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються Статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, посадовими інструкціями, або прямо визначені законами та підзаконними актами. Обсяг дій та заходів, які вважають військовими обов`язками міститься і в частині третій статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Суб`єктивна сторона цього складу адміністративного правопорушення передбачає умисел у виді недбалості, зокрема може проявлятися у виді недбалого ставлення до наслідків своєї бездіяльності, не виконання певних функцій.

Таким чином для наявності у діях особи складу адміністративного правопорушення за частиною другою статті172-15 КУпАП доведенню підлягають ті факти, що військовослужбовець є службовою особою, недбалість мала місце під час виконання військової служби, в умовах особливого періоду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Разом з тим Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи.

Недбале ставлення до військової служби характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, інструкціями, наказами через несумлінне ставлення до них; наявністю негативних наслідків, що порушують встановлений порядок здійснення військовими службовими особами своїх функцій щодо забезпечення належного рівня військової дисципліни, статутного порядку, збереження військового майна, що є складовою воєнної безпеки України.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-15 КУпАП до суду подані: протокол про адміністративне правопорушення серії А4689 №005 від 18.04.2025, до якого додані письмові пояснення особи, витяг з наказу командира 21 ОМБР від 30.03.2025 № 16***.

У відповідності до положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі змістом статті 251 вказаного Кодексу доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення передбачені статтею 256 КУпАП, згідно з якою у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Поданий до суду на розгляд протокол про адміністративне правопорушення від 18.04.2025 серії А4689 №005 містить відомості про те, що ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, діючи всупереч інтересам служби у порушення статутних обов`язків, обов`язків та завдань, покладених на нього відповідно до бойового розпорядження командира БТГр « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № 22 від 10.04.2025 допустив відмову підлеглого йому особового складу від виконання бойового розпорядження, чим недбало поставився до військової служби в умовах особливого періоду.

З пояснень ОСОБА_4 , доданих до протоколу та поданих до суду, вбачається, що він не згоден із змістом протоколу, заперечує факт ознайомлення з бойовим розпорядженням командира від 10.04.2025, зазначає, що не мав можливості виконати розпорядження, а доказів відмови особового складу від виконання поставлених завдань відсутні.

Слід звернути увагу, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення документи дійсно не містять доказів ознайомлення або доведення до відома будь-яким іншим можливим способом до ОСОБА_1 змісту бойового розпорядження командира БТГр « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № 22 від 10.04.2025. Більш того у матеріалах справи взагалі відсутній хоча б витяг з такого розпорядження, через що сумнівним є факт його винесення.

Також з урахуванням того, що потенційними свідками вчиненого ОСОБА_1 правопорушення можуть бути підпорядковані йому військовослужбовці, про що прямо вказано у протоколі, пояснення таких осіб у справі відсутні, що з огляду на приписи статті 255 КУпАП та з урахуванням категоричних заперечень ОСОБА_1 щодо факту вчинення ним правопорушення може свідчити про неналежне виконання посадовою особою, яка склала адміністративний протокол, обов`язку щодо збирання доказів.

Враховуючи, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом вчинення особою адміністративного правопорушення та потребує підтвердження викладених у ньому фактів іншими доказами (довідками, поясненнями свідків, актами службового розслідування, фото- чи відеозаписами тощо), у судді відсутні підстави вважати цей протокол належним і допустимим доказом.

Окремо слід звернути увагу на той факт, що до протоколу про адміністративне правопорушення не додано доказів на підтвердження повноважень особи, яка його склала, на складання протоколів про адміністративні правопорушення, вчинені військовослужбовцями.

Відтак за результатом дослідження усіх наявних у матеріалах справи доказів, суддею не встановлено у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-15 КУпАП.

При ухваленні судового рішення суддя враховує практику Європейського Суду з прав людини, яка згідно статті 17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року застосовується як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У справі «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Отже під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі також - Конвенція)

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 № 23-рп/2010 зазначив (пункт 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи зазначені обставини, суддя вважає вину особи, що притягається до адміністративної відповідальності, в спосіб, що визначений законодавством, не доведеною.

За загальним правилом склад адміністративного правопорушення - це сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, наявність яких характеризує діяння як адміністративне правопорушення (проступок).

Відтак відсутність будь-якої з названих ознак виключає наявність складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази в їх сукупності, вбачається, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-15 КУпАП України.

Стаття 247 КУпАП передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247 Кодексу).

Відтак суддя доходить висновку провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням положень статті 283 КУпАП у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись статтями 245, 247, 251, 252, 268, 277, 280, 283-285, 287-291, 294 КУпАП, суддя

постановила:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною другою статті 172-15 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми (стаття 294 КУпАП).

Суддя Ю.О. Зеря