Справа № 352/1408/25
Провадження № 3/352/631/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Суддя Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Олійник М.Ю., розглянувши матеріали, що надійшли з Відділення поліції №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №440585 від 06 червня 2025 року вказано, що ОСОБА_1 10 травня 2025 року близько 12 год 00 хв в АДРЕСА_1 , вчинила відносно колишнього чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме називала його образливими словами та показувала непристойні жести, чим було завдано шкоду психологічному здоров`ю потерпілого, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім цього, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №252949 від 06 червня 2025 року вказано, що ОСОБА_1 25 травня 2025 року близько 12 год 30 хв в АДРЕСА_1 , вчинила відносно колишнього чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та економічного характеру, а саме спілкувалася на підвищених тонах та примушувала покинути житло, чим було завдано шкоду психологічному здоров`ю потерпілого, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засідання свою провину не визнала, суду пояснила, що у неї з колишнім чоловіком дійсно склалися неприязні відносини. ОСОБА_2 навмисне постійно провокує її, знімає сімейні суперечки на телефон, а потім викликає поліцію. Погоджується, що сварилася з ОСОБА_2 , але діяла в інтересах своїх дітей. Вважає, що не вчиняла домашнього насильства.

Потерпілий ОСОБА_2 суду пояснив, що його колишня дружина ОСОБА_1 систематично вчиняє щодо нього домашнє насильство, ображає нецензурною лайкою, виганяє з житла. Все це відбувається у присутності їхніх малолітніх доньок. Враховуючи викладене, він був змушений звернутися до правоохоронних органів.

Представник потерпілого Черепій Н.П. просила суд визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення.

Відповідно до змісту вимог ст.245 КУпАП, завданням судді при розгляді справи про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Так, на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суду були надані такі докази:

За ч. 1 ст. 173-2 КУпАП від 10 травня 2025 року:

- протокол серії ВАД №440585 від 06 червня 2025 року про адміністративне правопорушення;

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05 червня 2025 року;

- письмові пояснення ОСОБА_2 , який зазначив, що колишня дружина систематично вчиняє щодо нього домашнє насильство, а саме виганяє з будинку, вчиняє конфлікти та ображає в присутності їх малолітніх дітей;

- письмові пояснення ОСОБА_1 , яка зазначила, що у неї відбувся словесний конфлікт із колишнім чоловіком, який її спровокував на це;

- копію протоколу серії ВАД №440585 від 06 червня 2025 року про адміністративне правопорушення;

- диск з відеозаписами, зробленими потерпілим ОСОБА_1 на мобільний телефон, на яких зафіксовані суперечки між ним та ОСОБА_1 , що відбувалися в кімнаті їх спільних дітей.

За ч. 1 ст. 173-2 КУпАП від 25 травня 2025 року:

- протокол серії ВАД №252949 від 06 червня 2025 року про адміністративне правопорушення;

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05 червня 2025 року;

- письмові пояснення ОСОБА_2 , який зазначив, що колишня дружина систематично вчиняє щодо нього домашнє насильство, а саме виганяє з будинку, вчиняє конфлікти та ображає в присутності їх малолітніх дітей;

- письмові пояснення ОСОБА_1 , яка зазначила, що у неї відбувся словесний конфлікт із колишнім чоловіком, який її спровокував на це;

- копію протоколу серії ВАД №440585 від 06 червня 2025 року про адміністративне правопорушення;

- диск з відеозаписами, зробленими потерпілим ОСОБА_1 на мобільний телефон, на яких зафіксовані суперечки між ним та ОСОБА_1 , що відбувалися в кімнаті їх спільних дітей.

Потерпілий ОСОБА_2 додатково надав свої письмові пояснення, в яких зазначив, що колишня дружина має ігрову залежність та додав: заяви в поліцію від сторонніх людей про вчинення ОСОБА_1 шахрайських дій, розписки від сторонніх осіб про позики ОСОБА_1 ; записки ОСОБА_1 адресовані колишньому чоловіку та доньці (а.с. 27-44).

Заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, з таких підстав.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП передбачає вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Згідно із п. 3 ч. 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Між тим, суд зазначає, що обов`язковою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є вчинення нею адміністративного правопорушення, а факт вчинення особою правопорушення, в свою чергу, має бути підтверджений належними та допустимими доказами.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Відповідно до ст.252 КУпАП суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, його мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Аналізуючи надані докази, суд звертає увагу на таке:

Щодо пояснень потерпілого ОСОБА_2 , суд змушений констатувати, що не може обґрунтовувати винуватіть особі у вчиненні правопорушення, лише поясненнями потерпілої особи, оскільки він є заінтересованою особою і такі його показання не підтверджені жодними доказами.

Надані потерпілим докази: заяви і розписки сторонніх осіб, записки ОСОБА_1 , суд визначає неналежними, оскільки в них відсутні відомості, що стосується факту вчинення або не вчинення домашнього насильства.

Стосовно протоколів про адміністративне правопорушення, суд звертає увагу, що хоча сам по собі протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів, при цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи долучені до протоколу відеозаписи суд дійшов висновку, що вони дійсно підтверджують, що між колишнім подружжям ОСОБА_1 і ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки, внаслідок чого вони не можуть дійти згоди в питаннях виховання спільних дочок. Проте, на думку суду, вказані відеозаписи не свідчать про вчинення ОСОБА_1 саме домашнього насильства щодо ОСОБА_2 .

Окрім того, суд окремо звертає увагу, що встановлення шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого є обов`язковим елементом складу правопорушення, який передбачений ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Водночас, доказів спричинення будь якої шкоди потерпілому ОСОБА_2 матеріли справи не містять.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься і в ст. 62 Конституції України.

Крім того суд враховує, що обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, є складовою презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Враховуючи, що склад адміністративного правопорушення не підтверджено належними доказами, провадження підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки відсутня об`єктивна сторона правопорушення.

При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Таким чином, надані органом поліції матеріали суд визнає недостатніми для підтвердження вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні інкримінованого правопорушення, а отже, керуючись фундаментальним принципом презумпції невинуватості та вимогами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі з причини відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 9, 247, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 про адмінстравтині правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Максим ОЛІЙНИК