Справа №727/7900/25
Провадження №3/727/1785/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Чернівці

Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Терещенко О.Є., розгля-нувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу в АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, пе-редбаченого ч.3 ст.173-2 КпАП України

встановив:

До Шевченківського районного суду м.Чернівці надійшла справа про адміністра-тивне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.173-2 КпАП України.

Із протоколу про адміністративне правопорушення від 19.06.2025 року серії ВАВ №223798 вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 19.06.2025 року о 17 год. 45 хв. в АДРЕСА_1 вчинила відносно свого сина домашнє насильство, а саме дії психологічного характеру, які полягали у висловлю-ванні нецензурною лайкою та погрозами фізичною розправою, що могла завдати шкоди психічному здоров`ю, при цьому вчинила правопорушення повторно протягом року, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.3 ст.173-2 КпАП України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопору-шення, передбаченого ч.3 ст.173-2 КУпАП не визнала. Пояснила суду, що потерпілий ОСОБА_2 , який є її рідним сином, здійснив хибний виклик працівників поліції, при цьому сам неодноразово вчиняв відносно неї домашнє насильство.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Шеремета І.С, підримав позицію ОСОБА_1 та просив долучити до матеріалів справи копію вироку Шевченківського районного су-ду м. Чернівці від 19.05.2025 року, згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, пе-редбаченого ст.126-1 КК України.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив обставини, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали адміністра-тивної справи, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ст.245 КпАП України, завданнями провадження у справах про адміні-стративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесе-ної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністра-тивних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі до-держання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне пра-вопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного право-порушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають зна-чення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.252 КпАП України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що оцінці підлягає як кожний ок-ремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях осо-би складу адміністративного проступку.

З огляду на це, на суддю при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення ст.278 КпАП України покладено обов`язок вирішити питання про пра-вильність складання протоколу та інших матеріалів справи.

Диспозицією ч.3 ст.173-2 КпАП України передбачено адміністративну відпові-дальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стяг-ненню, а саме: за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (за-стосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи пе-реслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потер-пілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізич-ному або психічному здоров`ю потерпілого або за діяння, передбачене частиною пер-шою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав гро-мадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки завдання шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.3 ст.173-2 КпАП Ук-раїни, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відпо-відальності, вчинила домашнє насильство.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю роз-крити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях поруш-ника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по від-ношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Згідно із п.3 ч.1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домаш-ньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сек-суального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім по-дружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між со-бою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насиль-ство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 2 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію до-машньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя.

Відповідно до положень ч.1 статті 1 Закону України «Про запобігання та про-тидію домашньому насильству» психологічне насильство це така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, при-ниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження воле-виявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність ви-кликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, на-несення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького харак-теру.

Суд зауважує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповно-важених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопо-рушення).

При цьому, уповноваженими особами до протоколу про адміністративне право-порушення не долучено доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованих діянь, свідки правопорушення, неупередженість яких не викликала б у суду сумніву - не встановлені. Так, до матеріалів справи долучено відеозапис, на якому зафіксовано приїзд праців-ників поліції за викликом потерпілої та подальше складення процесуальних документів (складання протоколу, відібрання пояснень у сторін), а також події, які цьому переду-вали. Разом з тим, з переглянутих відеозаписів, суд може лише констатувати, що між сторонами склались тривалі неприязні відносини, на ґрунті яких між останніми вини-кають сварки та непорозуміння.

При цьому, матеріалами справи не доведено вчинення ОСОБА_1 протиправ-них дій відносно ОСОБА_1 .

Статтею 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне право-порушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчи-нення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на пра-вопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилю-ють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Так, 19.12.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Ко-дексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України у зв`язку з ратифікацією Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок i до-машньому насильству та боротьбу з цими явищами» № 3733-IX від 22.05.2024, яким стаття 173-2 «Вчинення домашнього насильства» викладена в такій редакції:

«Вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передба-чене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або пси-хічному здоров`ю потерпілого, тягне за собою накладення штрафу від двадцяти до со-рока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи, тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до шістде-сяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до п`ятдесяти годин, або адміністративний арешт на строк від двох до десяти діб.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу від шістдесяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або адміністративний арешт на строк від трьох до п`ятнадцяти діб».

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 173-2 КпАП України, має місце тоді, коли діяння фі-зичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою настання фі-зичної або психологічної шкоди.

Тобто, зі змісту диспозиції ст.173-2 вбачається, що будь-які діяння, внаслідок яких могло бути спричинено шкоду потерпілому - не передбачені об`єктивною сто-роною ст.173-2 КУпАП, як це вказано в протоколі про адміністративне правопору-шення від 19.06.2025 року серії ВАВ №223798.

Неналежне оформлення матеріалів протоколу про адміністративне правопору-шення, а саме: відсутність конкретизації наведених вище даних, позбавляє суд можли-вості об`єктивно встановити обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, та прийняти законне рішення.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде до-ведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним ви-роком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невину-ватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сто-рона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення об-ставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Так, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява №366 73/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення пра-вопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розгля-нувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чи-ном, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить ви-клад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалеж-ного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і ос-новоположних свобод.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і пуб-лічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім су-дом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки дії ОСОБА_1 , зазначені у протоколі про адміністративні правопору-шення, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-2 КпАП України, суд вважає, що її вина у вчиненні адміністративного правопору-шення, передбаченого, не доведена поза розумним сумнівом, у зв`язку із чим провад-ження у даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсут-ності складу та події адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 173-2, 247, 283 КпАП України, суд, -

постановив:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 173-2 КпАП України - за-крити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеля-ційної скарги до Чернівецького апеляційного суду, через Шевченківський районний суд міста Чернівці, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О.Є.Терещенко