Номер провадження: 33/813/1623/25
Номер справи місцевого суду: 522/275/25
Головуючий у першій інстанції Циб І. В.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

захисника, особи яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Назарова Олександра Миколайовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу адвоката Назарова Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду міста Одеси від 09 липня 2025 року, у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 09 липня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Відповідно до Закону України Про судовий збір, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір, у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень (шістдесят) копійок на користь держави.

Згідно із постановою суду, 21.12.2024 року о 00:01 год. в м. Одеса, провулок Аркадіївський, 5/7 Е, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «ACURA TLX», д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме виражений запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук та зіниці очей не реагували на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння в законному порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

За цим фактом співробітниками патрульної поліції стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ 201513від 21.12.2024року за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду адвокат Назаров О.М. діючи в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що постанова є необґрунтованою та такою що винесена з порушенням норм матеріального права, без надання належної оцінки, просить її скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи захисту та не надав їм належної оцінки.

В скарзі акцентується увага на тому, що ОСОБА_1 безпідставно було зупинено співробітниками поліції, адже до матеріалів справи не долучено постанови про вчинення адміністративного правопорушення, в якому було б відображено причину зупинки. Посилання поліцейських як на підставу зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 порушення нею комендантської години не є порушенням правил дорожнього руху і крім того зазначена підстава відсутня в ст. 35 Закону України Про національну поліцію. Таким чином, на думку сторони захисту, якщо працівники поліції зупиняють транспортний засіб незаконно, то вони також не мають законних підстав вимагати в особи надати документи чи вимагати пройти огляд.

В скарзі акцентується увага на тому, що матеріали справи не містять жодних посилань на наявність у ОСОБА_1 ознак (зокрема, зазначених в протоколі), які б в контексті визначених вищевказаної Інструкції, вказували б на перебування останньої в стані алкогольного сп`яніння. Відеозапис також не містить інформації, що поліцейський проводив дослідження цієї обставини. З нього вбачається, що поліцейський не озвучуючи підстави проведення огляду на стан сп`яніння, одразу пропонує особі пройти огляд на місці або в медзакладі. При цьому мова ОСОБА_1 не порушена, пальці її рук не тремтіли, а факт звуження зіниць ока працівником поліції взагалі не перевірявся та не досліджувався. Жодних посилань на наявність в особи вказаних в протоколі ознак інші матеріали не містять. Працівниками поліції не було роз`яснено водієві які саме ознаки алкогольного сп`яніння ним виявлено в ході спілкування. Наголошується, що за наведених обставин, у конкретному випадку, зазначення працівниками поліції у протоколі ознак алкогольного сп`яніння само по собі не свідчить про їх наявність у особи. Таким чином, оскільки працівниками поліції не доведено факту наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а тому й підстав для пропонування працівниками поліції пройти огляд не було.

Також, сторона захисту вважає відеозапис який долучений до матеріалів справи є недопустимим доказом, оскільки відеозйомка проводилась не з початку проведення огляду, на відео не повністю відображено процесуальні дії, що не дає можливості відтворити події, які передували складанню протоколу, відсутні відеозаписи про складання Протоколу про адміністративне правопорушення, коли було оформлено Направлення, АКТ огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, тощо. Крім того, ОСОБА_1 не було роз`яснено права на правову допомогу, і відсутні докази докази відсторонення від керування транспортним засобом.

Підсумовуючи викладене в скарзі зазначено, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння було проведено з істотними порушеннями, що є підставою для визнання факту відмови від огляду на стан сп`яніння недійсним.

Заслухавши захисника ОСОБА_1 адвоката Назарова О.М. який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, провадження по справі закрити. Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, переглянувши відеозапис події, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст. ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону районним судом дотримано у повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваної постанови районний суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при обставинах викладених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 201513 від 21.12.2024 року пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на: відеозапис на DVD-R диску, на якому зафіксований факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «ООМЦПЗ» від 21.12.2024 року; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; довідкою про отримання особою посвідчення водія, згідно якої ОСОБА_1 отримала посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 12.09.2013 року; довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, згідно якої гр. ОСОБА_1 протягом року не піддавалась адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП.

Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного перегляду справи.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо твердження незаконності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , то з відеозапису вбачається, що поліцейський роз`яснив водієві ОСОБА_1 , причину зупинки, а саме порушення комендантської години.

Апеляційний суд наголошує, що в Україні введено військовий стан, та відповідно до підпунктів 2, 4 п. 16 Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан затвердженого Постановою КМУ № 573 від 08 липня 2020 року, патрулям на території, де запроваджено комендантську годину та встановлено спеціальний режим світломаскування, в установленому законодавством порядку надано право:

- перевіряти в осіб посвідчення, документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, або паспортні документи іноземця, особи без громадянства, документи, що підтверджують законність перебування на території України, та перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти в органи або підрозділи Національної поліції для встановлення особи; за потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які ними перевозяться;

- тимчасово обмежувати або забороняти на вулицях та дорогах, окремих ділянках місцевості та в інших громадських місцях перебування або пересування осіб, рух транспортних засобів, зокрема транспортних засобів іноземних, консульських установ чи представництв міжнародних організацій; виводити осіб з окремих ділянок місцевості та об`єктів, евакуйовувати транспортні засоби.

Також, апеляційний суд, щодо доводів захисту про незаконність зупинки транспортного засобу, зауважує, що предметом розгляду у цій справі є оцінка дій працівників поліції при проведенні огляду на стан наркотичного сп`яніння водія. Законність підстави зупинки транспортного засобу не охоплюється диспозицією ст. 130 КУпАП і дії поліції щодо законності таких підстав можуть бути оскаржені в окремому порядку, зокрема, в адміністративному.

Окрім цього, з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.

Безпідставними є твердження про відсутність підстав огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 сама сказала що вживала алкоголь, бокал шампанського, від огляду на стан сп`яніння як на місці так і в медичному закладі відмовилась, була дуже знервована та у грубій некоректній формі розмовляла з співробітниками поліції, зазначаю щоб вони вже швидше складали протокол.

Матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції та складанні протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.

Будь-яких заяв, зауважень, скарг, при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , не подавала, і як вбачається з відеозапису відмовилась підписувати протокол, зачинивши вікно в автомобілі та повністю ігноруючи поліцезійського, який хотів ознайомити з складеним протоколом.

Щодо зауважень захисту про те, що наявні у справі відеозапис є неналежними та недопустимими доказами, апеляційний суд зазначає, що зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України Про національну поліцію) та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як доказ у справі.

Крім того, враховано, що сам факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, який було зафіксовано протоколом про адміністративне правопорушення від 21.12.2024 серії ЕПР1 № 201513 та відеозаписом, вважається подією адміністративного правопорушення та тягне за собою відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зміст подій, зафіксованих на відеозаписі, повністю узгоджується з обставинами справи, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення.

Доводи про не безперервність запису підставою скасування постанови суду бути не можуть, оскільки запис в наданому обсязі надає підстави вважати встановленим факт відмови від проходження огляду.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на необґрунтованість прийнятої у справі постанови, щодо визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та загалом повторюють зміст заперечень сторони захисту до протоколу про адміністративне правопорушення, і яким судом першої інстанції надана належна оцінка та зроблені висновки з якими погоджується і апеляційна інстанція.

За таких обставин приходжу до висновку, що ОСОБА_1 було надано в передбаченому порядку можливість пройти перевірку на стан сп`яніння, від якої вона відмовився, що містить склад правопорушення передбаченого ч.1ст. 130 КУпАП, відповідно, наявні підстави для притягнення її до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею норм процесуального права, як про це зазначає захист у поданій апеляційній скарзі, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Отже, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Назарова Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов