Справа № 523/7353/25
Номер провадження 3/523/2381/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2025 р. м. Одеса

Суддя Пересипського районного суду м. Одеси Далеко К.О., розглянувши матеріали, які надійшли з ВП № 3 ОРУП №1 ГУ НП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушень передбачених ч.1 ст.184 КУпАП та ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

17.04.2025р. поліцейським Крачок С.О. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 707212 про те, що ОСОБА_1 17.04.2025 року о 08 год 20- хв перебуваючи на подвір`ї ОПШ № НОМЕР_1 ОМР за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: кричала на неї та відібрала іграшку, чим довела дитину до істерики.

Крім того, 17.04.2025р поліцейським Малицькою Т.М. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 707214 про те, що ОСОБА_1 ухиляється від належного виконання батьківських обов`язків щодо виховання своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме по відношенню до дитини відноситься агресивно, дитина відмовляється знаходитися з матір`ю.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалася неодноразово належним чином, про що свідчить довідка про доставлення смс повідомлення на номер телефону вказаний у протоколі. Про причини неявки суд не сповістила.

Слід зазначити, що у рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008р. «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі №910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон АліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В рішенні першої дисциплінарної палати Вищої Ради правосуддя від 25.01.2019 року № 194/1дп/15-19 зазначено, що з огляду на принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суди мають проводити розгляд справ за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Справи перебувають у провадженні суду з 28.04.2025р., ОСОБА_1 добре відомо про складання на неї протоколу про адміністративне правопорушення та про направлення його на розгляд до Пересипського районного суду м. Одеси. При цьому, суд ураховує те, що остання до суду не з`явилася, ходом руху справи не цікавилася, будь-яких клопотань до суду не подавала.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог статей 251, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, для чого дослідити і дати оцінку зібраним у справі доказам.

Згідно положеннями ч.1 ст.184 КУпАП ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей - тягне за собою попередження або накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Ст. 150 Сімейного Кодексу передбачає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання й розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право й зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Системний аналіз приписів ЗУ «Про освіту» та ЗУ «Про охорону дитинства» дає підстави зробити висновок, що під невиконанням обов`язків щодо виховання та навчання дітей слід розуміти різні форми бездіяльності, у результаті яких відсутня належна турбота про виховання та навчання неповнолітніх. Ухилення батьків та осіб, що їх заміняють, від виконання своїх обов`язків може виражатися в тому, що вони не піклуються про моральне виховання, фізичний розвиток дітей і зміцнення їхнього здоров`я, створення необхідних умов для своєчасного одержання ними освіти, успішного навчання, підготовки до трудової діяльності тощо.

Отже, правовою підставою для покладання відповідальності на батьків (законних представників), за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є належність ознак та елементів складу правопорушення, що полягає в невиконанні батьками чи іншими особами, які їх замінюють, обов`язків щодо утримання, виховання, навчання, захисту прав та інтересів неповнолітніх. З`ясування цих ознак і правильне застосування норми сприяють дотриманню принципів законності й презумпції невинності.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності (ч. 1 ст. 184КУпАП). Ухилення від виконання батьківських прав - це психічне ставлення батька, матері до протиправної поведінки щодо виконання батьківських обов`язків, що виражається у формі умислу чи необережності. Відповідальність у цьому випадку настає, якщо батько, мати розуміли, могили усвідомлювати свої дії (бездіяльність), передбачати їх наслідки й керувати ними, якщо вони мають юридичну і фактичну можливість.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 707214 вбачається, що ОСОБА_1 інкримінують ухилення від належного виконання батьківських обов`язків щодо виховання своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: мешкає з батьком, мати відмовляється від забезпечення їжею, речами, одягом, вчиняє конфлікти, неадекватно себе поводить, дитина відмовляється знаходитися із матір`ю.

В підтвердження наведених обставин, до протоколу надано лише заяву батька дитини ОСОБА_3 , з яким дитина спільно проживає. Вже під-час розгляду судом справи ОСОБА_3 надав суду диск із відеозаписами.

З приводу інкримінованих ОСОБА_1 обставин - дитина мешкає з батьком, мати відмовляється від забезпечення їжею, речами, одягом, вчиняє конфлікти, неадекватно себе поводить, дитина відмовляється знаходитися із матір`ю, суд вважає за необхідне зазначити, що ці обставини не підтверджені належними та допустими доказами.

Проживання дитини з батьком, а не з матір`ю, у разі якщо батьки спільно не проживають, є нормою визначення місця проживання дитини з одним із батьків, а не підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Не забезпечення дитини їжею, речами, одягом, матеріалами справи не підтверджено, у той же час у випадку існування таких обставин, батько дитини з яким дитина проживає, не позбавлений права звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, що є належним способом захисту прав дитини.

Також матеріали справи не містять належних доказів неадекватної поведінки матері відносно саме дитини, щоб суд дійшов висновку про наявність в її діях складу ч.1 ст. 184 КУпАП.

Те що дитина відмовляється знаходитися із матір`ю, на думку суду обумовлено конфліктними відносинами, які існують між батьками дитини, що і підтверджено відеозаписами, з цього приводу батькам дитини слід звернутися за допомогою до психолога.

З огляду на викладене, у судовому засіданні не підтверджено вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення передбачених ч.1 ст. 184 КУпАП

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 707212 вбачається, що ОСОБА_1 інкримінують вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: кричала на неї та відібрала іграшку, чим довела дитину до істерики.

В підтвердження наведених обставин, до протоколу надано лише заяву батька дитини ОСОБА_3 , з яким дитина спільно проживає. Вже під-час розгляду судом справи ОСОБА_3 надав суду диск із відеозаписами.

Дослідивши наданий суду відеозапис, суд констатує, що на ньому дійсно зафіксовано обставини подій 17.04.2025 року. Зафіксувати, чи на відеозаписі зафіксовано ОСОБА_1 , не вбачається за можливе.

Фактично, на одному відеозаписі між жінкою та чоловіком відбувається розмова, яка містить ознаки з`ясування відносин, дійсно зафіксовано що жінка іграшку відносить до дитячого садочка, дитина починає плакати, йти за жінкою, однак внаслідок того що за жінкою йде чоловік, увесь цей час чоловік не заспокоює дитину, а своїми діями підбурює стан дитини. На відеозаписі не зафіксовано того, що жінка піднімає голос саме на дитину, або вчиняє фізичне або моральне насильство. Плач дитини є наслідком реакції дитини та систематичне з`ясування між батьками відносин.

На другому відеозаписі, ці же учасники вже знаходяться у дитячому садочку, дитина плаче, батьки знову починаються з`ясовувати відносини. На відеозаписі не зафіксовано того, що жінка піднімає голос на дитину, або вчиняє фізичне або моральне насильство, навпаки жінка намагається розмовляти з дитиною.

Суд констатує, що у даному випадку, відповідальність за стан дитини покладена на обох батьків, які фактично у свої справи втягують дитину. Батько дитини, з яким наразі дитина проживає, зобов`язаний за таких обставин вчиняти всі дії для забезпечення виховання дитини у стані спокою, любові, турботи, унеможливлювати участь дитини під-час з`ясування між батьками своїх відносин.

Суд вважає за необхідне звернути увагу батьків дитини на те, що з`ясування своїх відносин за участі дитини є недопустимим, впливає на психіку дитини. Плач дитини є реакцією дитини на неодноразове з`ясування між батьками своїх відносин, за її участі, маніпулювання дитиною з боку обох батьків.

Також, із з відеозапису за 17.04.2025 року не вбачається причина того, чому жінка іграшку несла у дитячий садочок.

У той же час, батьки не зобов`язані виконувати всі забоганки дитини, їх обов`язком є вчинення всіх дій для належного виховання дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Суд зазначає, що істерику дитини можливо було би швидко припинити, у випадку якщо би чоловік не провокував ситуацію, а відволік дитину на щось інше, а не продовжував йти за жінкою зі словами - віддай дитині іграшку.

З огляду на викладене, матеріалами справи не підтверджено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Згідно ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (справи «Малофєєв проти Росії», рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року).

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, ураховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь, а матеріали справи не містять достатніх та допустимих доказів, суд доходить висновку що є недоведеним склад адміністративного правопорушення ОСОБА_1 за ч.1 ст.184 КУпАП та ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а тому провадження в адміністративній справі підлягає закриттю з підстав п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись статтями 247,284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: К.О. Далеко