Провадження № 3/127/4237/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2025 року о 02.55 год. у м. Вінниці по вул. Лебединського, 13 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом електросамокатом «Vevi», без державного номерного знаку, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку подій відмовився на місці зупинки. Проводилася безперервна відеофіксація на портативні відеореєстратори №470761 та №760507. Своїми діями порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , його захисник адвокат Клименко І. Ф. вину не визнали. Зазначили, що вважають, що ОСОБА_1 не є суб`єктом вчинення правопорушення, оскільки електросамокат, яким він керував не є транспортним засобом, а визначити зворотне неможливо, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено його марку і модель. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази керування ним електросамокатом. Також заперечували наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, такі не були оголошені поліцейським, ним жодного разу не було вказано на наявність таких ознак, а натомість наполегливо пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння. При цьому, оскільки ОСОБА_1 жодного разу не був у такій ситуації, не знав як правильно діяти у таких обставинах тому повідомив, що йому потрібна правова консультація на що поліцейськими було йому виділено лише п`ять хвилин. Під час консультації поліцейські йому заважали та відволікали, а коли заявив про необхідність спілкування із ще одним юристом та у ході спілкування із ним поліцейський почав оголошувати ОСОБА_1 його права, а не роз`яснювати їх, тобто фактично не лише не забезпечили право отримання правової допомоги, а навпаки грубо перешкоджали у її отриманні. Коли ОСОБА_1 закінчив телефонну розмову та повідомив про готовність пройти огляд, поліцейський повідомив, що протокол уже складений. Таким чином, ОСОБА_1 не було забезпечено право на реальну правову допомогу, а від проходження огляду не відмовлявся. Окремо вказують на порушення порядку проведення огляду та оформлення протоколу, оскільки поліцейськими не були залучені двоє свідків. Також зазначили, що долучені до справи відеозаписи не є безперервними, і про долучення диску з відеозаписом не зазначено у протоколі, тому вони не можуть бути визнані належними та допустимими доказами. Окрім того, ОСОБА_1 не була вручена копія протоколу про адміністративне правопорушення, що є порушенням його права бути поінформованим про суть адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За приписами ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №366226 від 19 червня 2025 року, складеного у м. Вінниці по вул. Лебединського, 13 о 03.32 год., 19 червня 2025 року о 02.55 год. у м. Вінниці по вул. Лебединського, 13 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом електросамокатом «Vevi», без державного номерного знаку, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку подій відмовився на місці зупинки. Проводилася безперервна відеофіксація на портативні відеореєстратори №470761 та №760507. Своїми діями порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим складений цей протокол.

До протоколу доданий рапорт поліцейського, яким складений протокол про адміністративне правопорушення, з якого слідує, що 19 червня 2025 року о 02.55 год. за порушення комендантської години було зупинено транспортний засіб «Vevi» (електросамокат) під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування із водієм були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від неодноразових пропозицій пройти огляд у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки.

З направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КП ВОНД «Соціотерапія» від 19 червня 2025 року слідує, що у результаті огляду, проведеного уповноваженою особою патрульної служби виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці.

Крім того, до матеріалів справи долучений відеозаписи з портативних відеореєстраторів поліцейських, яким зафіксована хронологія подій 19 червня 2025 року за участю ОСОБА_1 від моменту його зупинки до закінчення оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, а також відеозапис із відеокамер «Ситуаційного центру», яким зафіксований рух ОСОБА_1 на електросамокаті вулицями м. Вінниці.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, встановлений чіткий алгоритм дій щодо проведення огляду водія на стан алкогольного (іншого) сп`яніння і оформлення його результатів.

Відповідно до п. 2, 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п. 6, 7 Розділу І цієї Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Відповідно до п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі Порядок) у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ураховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у передачі керування транспортними засобами особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Заперечуючи вину у вчиненні адміністративного правопорушення стороною захисту наголошувалося на тому, що ОСОБА_1 не був учасником дорожнього руху і не керував механічним транспортним засобом, оскільки електросамокат згідно Правил дорожнього руху не відноситься до механічних транспортних засобів. До того ж у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначена його марка і модель, що унеможливлює його ідентифікувати та визначити технічні характеристики.

Так, за положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, зазначено, що при розгляді адміністративних справ вказаних категорій суди мають ураховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема примітки до ст. 286 КК, ч. 7 ст. 121 КУпАП, п.1.10 Правил дорожнього руху України.

За положеннями ст. 121 КУпАП, під транспортними засобами у статтях 121-126, 127-1 - 128-1, частинах першій і другій статті 129, статтях 132-1, 133-1, 133-2, 139 і 140 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.

У відповідності до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, а саме п. 1.10 транспортний засіб визначається як пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Відповідно, наведений в положеннях ПДР України термін в свою чергу охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.

При цьому, Закон України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24 лютого 2023 року містить визначення поняття легкого персонального електричного транспортного засобу - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину.

Тобто, електроскутери, електросамокати, гіроскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. Їх фактично поділили на дві категорії, а саме:

- легкий персональний електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;

- низько швидкісний легкий електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.

Відповідні положення в тому числі були викладені й в Законі України «Про автомобільний транспорт».

Окрім наведеного, також слід зазначити, що визначення електросамокату як транспортного засобів в свою чергу також відповідає й правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 15 березня 2023 року по справі № 127/5920/22, згідно якої, використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

Електросамокат в свою чергу розуміється як легкий, портативний електричний транспортний засіб, який зазвичай складається з двох коліс, рульової колонки із ручками та електричного мотора, що живиться від акумулятора (згідно загальнодоступної інформації).

Відповідно, з огляду на вищенаведене та враховуючи наявні матеріали справи, електросамокат, яким керував ОСОБА_1 , є транспортним засобом, оскільки має електродвигун, за допомогою якого він приводиться у рух, а також призначений для перевезення людей, а тому доводи захисника в цій частині відхиляються судом.

Щодо заперечень захисник про недоведеність і відсутність доказів керування ОСОБА_1 електросамокатом, то такі є неспроможними, оскільки спростовуються долученими до матеріалів справи відеозаписами, зокрема відеозаписами з відеокамер «Ситуаційного центру», з яких безумовно убачається рух ОСОБА_1 на електросамокаті вулицями міста, та зрештою відеозаписом з портативних відеореєстраторів поліцейських, де він особисто вказував, що їхав додому та взяв електросамокат, бо стомився йти пішки.

Окрім того, не можуть бути взяті до уваги і доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника з приводу неналежності та недопустимості як доказу відеозапису із портативного відеореєстратора поліцейського, оскільки він не є безперервним, а про долучення диску із відеозаписом не зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Як зазначалося, ст. 251 КУпАП визначено що є доказами в справі про адміністративне правопорушення, а також на підставі чого встановлюються такі дані, що надають можливість встановити обставини правопорушення, які мають значення для справи та можуть бути використані як доказ.

Суд звертає увагу на те, що відеофіксація моменту зупинки при складанні протоколу за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не є обов`язковим доказом його вчинення, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності.

Слід зазначити, що відеозйомка повинна вестися безперервно до її завершення, оскільки недотримання правила безперервності ведення відеозапису позбавляє цей доказ ознаки повноти відображення подій, але не спростовує факти, зафіксовані відеозаписом.

Так до матеріалів справи поліцейськими долучений один оптичний диск, зокрема, із двома відеофайлами із портативних відеореєстраторів поліцейських, які в складі наряду «Юнкер-109» здійснювали патрулювання та якими здійснювалося оформлення адміністративних матеріалів.

Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейськими за допомогою портативного відеореєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Відеозаписом повністю зафіксована хронологія подій від моменту зупинки ОСОБА_1 до оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, а також його поведінка та реакція на численні пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння

Інформація, що міститься на відеозаписі, є достатньою для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також слід зауважити, що фіксація правопорушення була здійснена працівниками поліції технічними засобами відеофіксації відповідно до вимог ч.2 ст.266 КУпАП, а сам відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом у справі.

Крім того, посилання захисника на те, що у протоколі не зазначено про долучення оптичного диску із відеозаписом, не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до вимог ст.256 КУпАП вказана інформація не є обов`язковою для окремого зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення. До того ж, у графі «9» міститься посилання на портативні відео реєстратори, в графі «11. До протоколу додаються» міститься вказівка про долучення інших матеріалів, що не суперечить чинному законодавству.

У ході судового розгляду, сторона захисту також наголошувала на порушенні порядку про ведення огляду на стан сп`яніння через неоголошення ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, які у нього були виявлені.

Відповідно до п. 2, 4 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, якими є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до протоколу серії ЕПР1 №366226 від 19 червня 2025 року зафіксовано ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови.

Таким чином з аналізу положень п. 2 4 розділу І Інструкції № 1452/735 слідує, що саме працівнику поліції надано право піддавати сумніву стан особи, а сама по собі незгода з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння не звільняє водія від обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі. Крім того, належить зауважити, що згідно відеозапису на запитання поліцейського чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої, останній чітко відповів, що вживав, а вже коли вдруге поліцейський запитав те ж саме, відповідь ОСОБА_1 була заперечливою та він почав запитувати як це впливає на ситуацію. Тобто має місце суперечлива поведінка особи, яка свідчить про намагання уникнути негативних для себе наслідків та такою, що не відповідала обстановці.

Суд також звертає увагу на те, що, згідно відеозапису події, вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі була чіткою і зрозумілою для сприйняття, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 не було об`єктивних підстав для не проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, суд не вбачає істотних порушень вимог Інструкції з боку працівників поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , а також порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 та його захисник у ході судового розгляду наголошувала на тому, що від проходження огляду на стан сп`яніння він не відмовлявся, поліцейськими неправильно сприйняті його дії.

Згідно відеозаписів із портативних відеореєстраторів, які долучені до матеріалів справи, ОСОБА_1 на неодноразові пропозиції поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку жодних активних дій для проходження огляду не вчинив, окремо свого бажання не виявляв, а вказав про це лише коли поліцейським уже був складений протокол про адміністративне правопорушення. Упродовж усього часу з моменту зупинки ОСОБА_1 спілкувався по телефону з приводу події, що мала місце, чув вимогу поліцейського у необхідності проходження огляду, однак, не реагував на них. Зважаючи на те, що згідно відеозапису, вочевидь, у телефонному режимі він отримував консультації та рекомендації щодо власних дій, така його поведінка не була викликана непорозумінням чи нерозумінням суті процедури, а є усвідомленим, хоча й непрямо висловленим, рішенням особи, зокрема, з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення та не може бути розцінена інакше, аніж фактична відмова від проходження огляду.

Поряд із цим, у матеріалах справи міститься довідка старшого інспектора ВАП Гамарник Т., згідно якої ОСОБА_1 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 26 липня 2024 року, що свідчить про позитивне складення ним іспиту на знання вимог Правил дорожнього руху, а тому, суд дійшов висновку, що останній знає правила дорожнього руху, в тому числі п. 2.5, та вбачає, що він свідомо ігнорував Правила дорожнього руху, що також свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Твердження про те, що йому не було надано можливості скористатися послугами захисника є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про те, що працівники поліції перешкоджали останньому скористатися правовою допомогою захисника, до того, ж як убачається і зазначалося і телефонному режимі ОСОБА_1 правові консультації отримував.

Доводи про те, що ОСОБА_1 не вручалась копія протоколу про адміністративне правопорушення спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 366226 від 19 червня 2025 року, з якого слідує, що останній відмовився від отримання копії такого протоколу і така копія наявна у матеріалах адміністративної справи. Твердження про те, що у зв`язку із неотриманням копії особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не обізнана із суттю правопорушення у даному конкретному випадку є неспроможним, оскільки матеріалами справи та наявними у ній доказами цілком підтверджується його обізнаність із суттю інкримінованого йому правопорушення та відповідними правовими наслідками.

Отже твердження з приводу відсутності в його діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених матеріалів справи, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що виразилось у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд дійшов висновку, що його вина цілком доведена. Факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксований відповідними належними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписами з портативних відеореєстраторів поліцейських та жодним чином не спростовані. За наявних фактичних обставин, що мають місце, у діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, враховуючи положення ч. 2 ст. 33 КУпАП, суд вважає, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім того, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 605,60 грн, сплата якого передбачена ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст. 40-1, ч. 1 ст. 130, ст. 221, 268, 276, 279, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн (сімнадцять тисяч гривень) на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. При здійснення примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Строк пред`явлення до виконання 3(три) місяці.

Суддя: