Провадження № 3/161/4598/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луцьку Волинської області, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, до адміністративної відповідальності за вчинення однорідного правопорушення протягом року не притягувалася, працюючої менеджером ПП «Термпакс», яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

16.07.2025 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення, складені відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 429194 від 27.06.2025 року, ОСОБА_1 27.06.2025 року близько 21.00,перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї доньки - ОСОБА_2 , а саме: ображала словесно, погрожувала, чим завдала шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому правопорушенні не визнала, суду пояснила, що 27.06.2025 року її малолітня донька - ОСОБА_3 , 2012 р.н., гуляла на вулиці, не зважаючи на вечірню пору доби додому не йшла. Вона подзвонила доньці по телефону і посварила за це. Проте, словесно вона доньку не ображала і їй не погрожувала. Донька викликала поліцію тому, що її намовили на це подружки.

Заслухавши пояснення особи, щодо якої ставиться питання про притягнення до адміністративної відповідальності, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Частина 2 ст. 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за діяння, передбачені частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої або неповнолітньої особи.

Статтею 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» закріплено зазначення термінів, які вживаються у даному Законі.

Домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Із наведеного слідує, що обов`язковою ознакою психологічного насильства є дії кривдника, наслідком яких стали побоювання постраждалої особи за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди її психічному здоров`ю

Суд вважає, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не підтверджуються доказами, наданими органом, що склав протокол про адміністративне правопорушення.

Так, з пояснень малолітньої ОСОБА_2 від 27.06.2025 року слідує, що вона придбала електронну сигару, про це дізналася мати і насварила її. Через це вона викликала поліцію. Коли приїхали працівники поліції вони всі сіли разом і розібралися в ситуації.

Про словесні образи, погрози на її адресу з боку матері малолітня ОСОБА_2 в своїх поясненнях не зазначала.

Будь-які інші докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства матеріали справи не містять.

Таким чином, суд вважає, що факт використання ОСОБА_1 в даному конфлікті образливих висловлювань, а також погроз, свого об`єктивного підтвердження не знайшов, як і факт застосування нею психологічного насильства.

Таким чином, матеріали справа не містить доказів про дії ОСОБА_1 або настання будь-яких наслідків, передбачених ст.173-2 КУпАП, які відмежовують звичайний виховний процес від домашнього насильства.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України», «Малофєєва проти Росії», суд виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ч. 3 ст. 62 Конституції України регламентують, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що органом, яким було складено протоколи про адміністративні правопорушення не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що 27.06.2025 року ОСОБА_1 вчинила протиправні дії, передбачені ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, у відповідності до ст. 62 Конституції України, ст. 7, п. 1 ст. 247 КУпАП, суд приходить до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю через відсутність в її діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючисьст. 173-2, п. 7 ст. 247, ст.ст. 251, 252, 280, 283-284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками ч. 2 ст. 173-2 КУпАП в зв`язку із відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська