Справа № 352/1113/25
Провадження № 33/4808/577/25
Категорія ст. 124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції ГРИНЬКІВ Д. В.
Суддя-доповідач Малєєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Малєєв А.Ю. за участю секретаря с.з Когут І.Я., розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (Апелянт) на постанову Тисменицького районного суду від 15.07.2025 та

в с т а н о в и в :

1. Зміст постанови суду першої інстанції.

1.1. Суд визнав Апелянта винним за ст. 124 КУпАП та піддав штрафу у розмірі 850 грн.

1.2. 05.05.2025 об 11.21 в с. Угринів по вул. Галицька, 19 Апелянт керуючи т.з. Hyuindai Kona, н.з. НОМЕР_1 , по вулиці Лесі Українки при виїзді на нерегульоване перехрестя з вулицею Галицька, не надав переваги у русі спеціалізованому вантажному сідловому тягачу, н.з. НОМЕР_2 з спеціалізованим напівпричепом платформа ЕХО, номерний знак НОМЕР_3 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення.

При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР України.

2. Доводи апеляційної скарги:

2.1. Суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи.

2.2. Протокол про адміністративне правопорушення не відповідає фактичним обставинам щодо часу та місця складання, оскільки Апелянт перебував у лікарні.

2.3. Висновок судової фототехнічної експертизи вказує, що автопоїзд VOLVO рухався зі швидкістю 75,33?84,93 км/год. на ділянці дороги, де максимально допустима швидкість становить 50 км/год.

2.4. Працівники поліції не здійснили видрукування діаграми швидкості з тахографа тягача, що є обов`язковою умовою для вантажних автомобілів.

2.5. Суд не взяв до уваги висновки експертів, які доводять невинуватість Апелянта та винуватість ОСОБА_2 .

2.6. Суд не врахував показання потерпілої ОСОБА_3 , яка вважає винним водія вантажівки та підтвердила поверхневий огляд місця події поліцією.

Враховуючи наведені обставини, просить оскаржену постанову скасувати та закрити провадження у справі.

3. Провадження в апеляційному суді.

В судовому засіданні Апелянт та його захисник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити. Апелянт пояснив, що має 20 років водійського стажу, добре знає те перехрестя, регулярно його проїжджав. Того дня він виконав всі вимоги ПДР, зупинився перед знаком, очікував можливості безпечного маневру - виїзду з другорядної дороги на головну. Бачив два вантажні автомобілі, які рухалися з огляду на те, що до них було біля 150 м він був переконаний у безпечності маневру. Але водія тягача явно перевищував швидкість, допустиму в населеному пункті, його швидкість була біля 90 км/год і якби не це, то ніякої ДТП не відбулося б. Суд першої інстанції не взяв до уваги висновок експерта та відеозапис події. Працівники поліці] недбало поставилися до збирання доказової бази, не витребували відеозаписів, склали протокол тільки на нього. Захисник додав, що в тій ситуації Апелянт, виконавши з свого боку вимоги ПДР вправі був очікувати від інших учасників руху аналогічного ставлення.

Потерпіла ОСОБА_3 пояснила, що є власником пошкодженого легкового автомобіля і має матеріальні претензії до особи, яка буде визнана винною у заподіянні шкоди. З свого боку також вважає, що працівники поліції не вчинили всіх необхідних дій для установлення дійсних обставин події і винуватця, яким також є водій вантажного автомобіля.

4. Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з огляду на таке.

4.1. Норми.

Згідно зі змістом ст. 124 КУпАП, порушення ПДР, що спричинило пошкодження, зокрема, транспортних засобів тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

За приписами п. 16.11. ПДРУ на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

4.2. Межі перегляду.

Питання вини іншого водія перед апеляційним судом не стоїть, позаяк такого обвинувачення на розгляді немає, а апеляційний суд не може вийти самостійно за межі висунутого, оскільки це суперечить функції правосуддя через порушення засад безсторонності та неупередженості.

У вину апелянту поставлено те, що він не виконав указаних вимог норми п. 16.11 ПДР.

Це є предметом апеляційного перегляду.

4.3. Факти і оцінки.

Місцем ДТП є перехрестя нерівнозначних доріг.

Апелянт виїжджав з другорядної дороги на головну і, відповідно мав обов`язок дати дорогу транспортним засобам, які наближалися до перехрещення по головній дорозі.

Апелянт за його поясненнями бачив два вантажні автомобілі, які рухалися по головній дорозі.

Він розраховував, що встигне виконати маневр, але його розрахунок виявився неправильним через недооцінку наявної дорожньої ситуації.

Відбулося те ДТП, для запобігання якому в тому числі й існує норма п. 16.11. ПДР.

Суд першої інстанції під час розгляду справи повно та всебічно дослідив усі обставини та наявні докази, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення, схему місця ДТП, довідку з медичного закладу, рапорти працівників поліції, фототаблиці та відеоматеріали, що містяться на оптичному диску.

Доводи апеляційної скарги про порушення вимог ст. 245 КУпАП та ст. 55 Конституції України є необґрунтованими. Суд першої інстанції забезпечив учасникам провадження можливість реалізувати свої процесуальні права, в тому числі надавати докази та пояснення.

Надання доказів та пояснень апелянтом та його захисником не було обмежено, що підтверджується змістом постанови суду першої інстанції.

Щодо доводів про невідповідність часу та місця складання протоколу фактичним обставинам, апеляційний суд зазначає, що основні обставини дорожньо-транспортної пригоди, викладені у протоколі, були підтверджені сукупністю інших доказів, досліджених судом, зокрема відеозаписами. Навіть якщо протокол був підписаний пізніше або в іншому місці, ніж час і місце самої події, це не спростовує факту вчинення правопорушення та встановлених обставин ДТП, що підтверджуються іншими доказами.

Ключовим моментом у розгляді справи є встановлення вини Апелянта у порушенні п. 16.11 ПДР України. Судом першої інстанції було встановлено, що Апелянт при виїзді на нерегульоване перехрестя з другорядної дороги на головну не надав переваги у русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі. Цей висновок суду підтверджується дослідженими відеозаписами, на яких чітко видно, як автомобіль Апелянта розпочав рух, коли вантажний тягач, рухаючись по головній дорозі, знаходився на невеликій відстані. Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відстань між вантажівками дозволяла в повній мірі бачити кожну з них.

Щодо посилань апелянта на висновки судових експертиз про перевищення швидкості водієм вантажівки та його технічну можливість уникнути ДТП при дотриманні дозволеної швидкості, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції. Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що на вирішення експертів не було поставлено питання про причинний зв`язок між діями водія Апелянта та ДТП. Адміністративне провадження проти Апелянта стосувалося саме його дій щодо невиконання вимог п. 16.11 ПДР України.

При цьому апеляційний суд, виходить з принципу, що наявність у діях одного з учасників ДТП складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не виключає наявність можливої вини у ДТП іншого водія.

Доводи апелянта щодо поверхневості перевірки працівниками поліції та невилучення діаграми швидкості з тахографа не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин ДТП та вини Апелянта у порушенні п. 16.11 ПДР України.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції або закриття провадження у справі не встановлено.

5. Рішення.

Постанова суду є законною і обгрунтованою, належно вмотивованою, містить детальний аналіз доказів та їх правову оцінку.

Висновок суду першої інстанції відповідає фактам і доказам справи.

Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тисменицького районного суду від 15.07.2025 щодо нього без зміни.

Постанова не оскаржується.

Суддя А.Ю. Малєєв