Справа № 367/8450/25
Провадження №3/367/2542/2025
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 липня 2025 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Мерзлий Л.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов із ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.89 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАД №241090 від 14.07.2025 року, 03.07.2025 року близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи на території власного домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив жорстоке поводження з дикою твариною (лисицею), а саме притиснув тварину металевими вилами до землі, спричинивши їй фізичні страждання, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.89 КУпАП.

28.07.2025 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання про закриття провадження за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.89 КУпАП. Зазначив про порушення строків складання протоколу, адже подія мала місце 03.07.2025 року, при тому, сам протокол відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.89 ЦПК України, складено 11.07.2025 року, тобто через 11 днів після вчинення самого правопорушення.

Щодо обставин події, викладеної у вищевказаному протоколі зазначив пре те, що увечері 03.07.2025 року перебуваючи у себе вдома почув шум курей з господарської частини двору, підійшови туди побачив, що до курника проникла лисиця, яка кидалась на птицю та декількох з них вже придушила. Маючи намір врятувати своїх курей зайшов до курника де звір почав кидатись і на нього самого, при цьому виглядала тварина хворою, половина її тіла була без хутра, а поведінка агресивною, що дало підстави вважати про хворобу звіра на сказ, та становило реальну загрозу його життю. Побоюючись за своє життя був змушений оборонятись, відсторонив лисицю вилами на безпечну відстань, щоб вона не могла дістатись до нього. Вказав, що вдалось спіймати звіра в мішок, після чого зателефонував у різні служби та органи, утому числі і у міську Службу захисту тварин, проте, працівники служби на його виклик 03.07.2025 року не з`явились. Наступного дня, під час огляду території поліцейськими та Службою захисту тварин лисиці вже не було, що свідчить про те, що тварина була живою та втекла.

Зазначив про те, що на території домоволодіння, в якому він мешкає, проживає декілька сімей, в тому числі і маленькі діти та щоб не створювати небезпеки як людям так і тварині він відніс мішок зі звіром на територію літнього табору «Дружба» де були лисячі нори та який знаходиться напроти його будинку, де поклав мішок та відійшов на безпечну відстань.

Зазначив про те, що він знаходився в стані необхідної оборони, тварину не умертвляв, поводився максимально обережно, щоб ймовірна шкода, викликана обороною від її нападу була мінімальною, правил утримання та поводження з тваринами не порушував, над звіром не знущався.

Звернув увагу на те, що в 2024-2025 роках тварини вже двічі проникали на територію його домоволодіння та загризи 10 курей, чим завдано суттєвої майнової шкоди. Неодноразово повідомляв по телефону в мерію та відповідні служби про наявність диких тварин на території колишнього табору «Дружба», що створює небезпеку як для самих тварин так і для населення, однак відповідної реакції щодо відлову тварин чи контролю за їх популяцією не було.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 підтримав подане ним вищевказане клопотання та просив закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Суд, вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.89 КУпАП, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За положенням ст.280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст.9 КУпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Відповідно до ст.252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

За положеннями статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За результатами розгляду справи суд виносить постанову, зміст якої має містити, зокрема,

Протокол про адміністративне правопорушення є одним із тих доказів, який у сукупності з іншими доказами по справі, дає підстави суду вважати винуватість особи, яка притягується до адміністративної відповідальності доведеною повністю і беззаперечно, за умови визнання таких доказів належними і допустимими.

Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06 червня 2018 року у справі «Михайлова проти України», зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Диспозицією частини 1 статті 89 КУпАП передбачено, що адміністративна відповідальність настає за жорстоке поводження з тваринами - знущання над тваринами, у тому числі безпритульними, що спричинило їх мучення, завдало їм фізичного болю, страждань, але не призвело до тілесних ушкоджень, каліцтва чи загибелі, залишення тварин напризволяще, а також інші порушення правил утримання та поводження з тваринами.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення складено щодо ОСОБА_1 за жорстоке поводження з дикою твариною, тобто вчинення своїми діями правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.89 КУпАП.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Натомість, органом поліції не надано належних та допустимих доказів, що підтверджували б факт жорстокого поводження ОСОБА_1 з дикою твариною, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.89 КУпАП.

Із наявних у адміністративних матеріалах письмових пояснень ОСОБА_1 , обставини яких додатково викладені у поданому до суду клопотанні про закриття провадження слідує, що останній з метою збереження власного майна та свого здоров`я був змушений захищатись від хижого звіра, який проник на територію його домоволодіння, не маючи на меті умислу завдати тварині фізичного болю, страждань чи мучень, а діяв у стані крайньої необхідності при обставинах, що загрожували його здоров`ю.

При цьому, суд звертає увагу на абзац 14 статті 1 ЗУ "Про захист тварин від жорстокого поводження" який визначає, що жорстоке поводження з тваринами - знущання над тваринами, у тому числі безпритульними, що спричинило їх мучення, завдало їм фізичного болю, страждань, у тому числі спричинило тілесні ушкодження, каліцтво чи загибель, нацьковування тварин одна на одну та на інших тварин, вчинене з хуліганських чи корисливих мотивів, залишення тварин напризволяще, а також інші порушення правил утримання, поводження та транспортування тварин.

Статтею16 цього Закону визначено, що регулювання чисельності диких тварин здійснюється відповідно до статті 32 Закону України "Про тваринний світ". Регулювання чисельності тварин, що не утримуються людиною, але перебувають в умовах, повністю або частково створюваних діяльністю людини, та безпритульних тварин здійснюється методом біостерилізації з подальшими вакцинацією та ідентифікацією (кліпсуванням) або шляхом розміщення у притулки для тварин, центри реабілітації тварин чи під нагляд громадських та благодійних організацій, які зобов`язані забезпечити утримання та догляд за твариною з додержанням ветеринарних правил, або шляхом повернення тварин до ареалу перебування (місць вилову) для вільного проживання. Порядок регулювання чисельності тварин, що не утримуються людиною, але перебувають в умовах, повністю або частково створюваних діяльністю людини, та безпритульних тварин, а також їх розміщення у відповідних підприємствах, установах та організаціях чи повернення до ареалу перебування (місць вилову) затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 4 ЗУ «Про тваринний світ» дикі тварини, які перебувають у стані природної волі в межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, інші об`єкти тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону і які перебувають у державній власності, а також об`єкти тваринного світу, що у встановленому законодавством порядку набуті у комунальну або приватну власність і визнані об`єктами загальнодержавного значення, належать до природних ресурсів загальнодержавного значення.

Державне управління та регулювання у галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу здійснюють Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, уповноважені центральні органи виконавчої влади у галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, до яких належать центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства, інші уповноважені органи виконавчої влади відповідно до їх повноважень (стаття 12 цього Закону).

За приписами статті 13 ЗУ «Про тваринний світ» до повноважень уповноважених центральних органів виконавчої влади у галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу належить серед іншого і здійснення державного регулювання і контролю у галузі охорони, використання як і відтворення тваринного світу так і організація робіт з охорони, використання і відтворення об`єктів тваринного світу, збереження та поліпшення середовища їх існування, умов розмноження і шляхів міграції.

При цьому, суд не виключає, що бездіяльність відповідних служб, на яких чинним законодавством покладено обов`язок контролю за популяцією диких тварин та шляхів їх міграції призвела до обставин, що зазначені у протоколі серії ВАД №241090 від 14.07.2025 року, який складений відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.89 КУпАП, проте, розглядає справу виключно в межах складеного працівниками поліції протоколу відносно ОСОБА_1 та долучених адміністративних матеріалів.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Згідно положень ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Суд же не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, яка має бути підтверджена належними та допустимими доказами.

За положенням ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Виходячи з принципу верховенства права конституційна презумпція невинуватості особи поширюється і на обвинувачення її у вчиненні адміністративного правопорушення.

Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно першою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали адміністративної справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №541090 від 14.07.2025; рапорти працівників поліції, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_2 , протоколами огляду місця події, ілюстративні таблиці до протоколу огляду місця події, письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , долучений відеозапис, на якому зафіксована дика тварина, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.89 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, вважаю за необхідне закрити провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.89 КУпАП

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст.40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.247, 283 КУпАП України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.89КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги через Ірпінський міський суд Київської області.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Л.В. Мерзлий