Справа № 745/312/25 Головуючий у 1 інстанції Даньков О. М.
Провадження № 33/4823/643/25
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2025 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , захисника - Савченка А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Савченка А.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Сосницького районного суду Чернігівської області від 01 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 31 березня 2025 року в 00 год 15 хв, у селищі Сосниця Чернігівської області, по вул. Чернігівська, 38, ОСОБА_1 керував автомобілем марки ЗАЗ 110307-42, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного освідування в лікарні та на місці зупинки за допомогою приладу Драгер водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, захисник Савченко А.В. подав в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати як незаконну, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування скарги посилається на те, що ОСОБА_1 не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, поліцейськими введено ОСОБА_1 в оману, повідомлено про його права, які не передбачені чинним законодавством. ОСОБА_1 не вживав алкогольних напоїв, не перебував у стані алкогольного сп`яніння і за відсутності вчинення провокації та належного роз`яснення його прав не відмовлявся б від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Вказує, що працівником поліції не було ОСОБА_1 оголошено жодної ознаки алкогольного сп`яніння, а тому наступні дії щодо пропонування пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння є незаконними. Окрім цього, вважає, що ОСОБА_1 не надавав чіткої відповіді у вигляді відмови від проходження огляду на місці зупинки і в закладі охорони здоров`я. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 самостійно звернувся до медичного закладу та пройшов огляд, як йому було роз`яснено працівником поліції, що підтверджується висновком від 31.03.2025 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведеного о 02 год. 00 хв. 31.03.2025, відповідно до якого не виявлено ознак сп`яніння. Вказує, що у даному конкретному випадку відмова від проходження огляду не може становити складу адміністративного правопорушення, оскільки дії працівників поліції не відповідали вимогам закону, які не вірно роз`яснили наслідки невиконання вимог п.2.5. Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим водій вважав, що зміст складеного стосовно нього протоколу може бути спростований висновком медичного огляду на стан сп`яніння за самозверненням до закладу охорони здоров`я. Апелянт, посилаючись на ст.62 Конституції України, наголошує, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; перевіривши доводи скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР№1 286295 від 31.03.2025, ОСОБА_1 , 31 березня 2025 року в 00 год 15 хв, в селищі Сосниця, по вул. Чернігівська, 38, керував автомобілем марки ЗАЗ 110307, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного освідування в лікарні та на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» останній відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.3).

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Разом з тим, відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про Національну поліцію» одним із превентивних заходів, який може застосувати поліція, є зупинення транспортного засобу.

Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби.

Згідно з ч.3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Крім того, відповідно до п.4 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

1. Під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються:

1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу;

2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб;

3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису;

4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції;

5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

2. Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

За змістом ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 №1452/735, та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до п.3 Розділу І Інструкції є запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я.

До матеріалів справи додано відеозапис, здійснений поліцейськими під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Як слідує з переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського, на ньому не зафіксовано факту зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

При цьому із дослідженого відеозапису з нагрудної камери поліцейського слідує, що відеозапис розпочинається із того, що патрульний автомобіль зупинився, за декілька секунд поліцейський підходить до автомобіля марки ЗАЗ 110307-42, д.н.з. НОМЕР_1 , із включеним двигуном, який не рухається. Після пояснення водію причини зупинки, деякий час поліцейські встановлювали його фактичне місце проживання, а потім одразу поставив питання водію: «Вживали алкоголь?». Водій відповів; «Трішечки». Поліцейський повідомив, що «у нас є прибор» та запропонував пройти огляд на місці зупинки або в лікарні, на що водій відповів «Не знаю», отже конкретної відмови від проходження відповідного огляду не висловлював. У подальшому в розмові ОСОБА_1 стверджував, що він вживав незначну кількість алкоголю та намагався з`ясувати у поліцейського допустимий розмір алкоголю та порядок його виявлення. Незважаючи на неконкретність у діях водія щодо розуміння процедури освідування, поліцейський прийняв рішення про складання протоколу про адміністративне правопорушення та повідомив ОСОБА_1 , що він може самостійно пройти огляд у лікаря-нарколога в медичному закладі та почав оформлювати протокол.

Тобто перед пропозицією водію пройти огляд на стан сп`яніння, поліцейські не зазначили ОСОБА_1 ознак сп`яніння, які б давали правові підстави для проведення такого огляду.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 самостійно звернувся до медичного закладу та пройшов огляд, як йому було роз`яснено працівником поліції, що підтверджується висновком від 31.03.2025 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів що знижують увагу та швидкість реакції, проведеного о 02 год. 00 хв 31.03.2025, відповідно до якого не виявлено ознак сп`яніння. Таким чином, працівник поліції, в порушення вимог КУпАП, роз`яснив ОСОБА_1 право самостійно звернутись до лікаря-нарколога та здати відповідний аналіз, тобто повідомив порядок проходження огляду у спосіб, що не передбачений законом.

Отже, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не може становити складу адміністративного правопорушення, оскільки дії працівників поліції не відповідали вимогам закону, які невірно роз`яснили водію наслідки невиконання вимог п.2.5 Правил дорожнього руху - наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, у зв`язку із чим останній правомірно вважав, що зміст складеного стосовно нього протоколу може бути спростований висновком медичного огляду на стан сп`яніння за самозверненням до закладу охорони здоров`я

Наведене свідчить про те, що працівниками поліції не дотримані вимоги закону щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. Підстав вважати, що водій ОСОБА_1 дійсно умисно, усвідомлено ухилився від проходження обов`язкового огляду на стан алкогольного сп`яніння, не встановлено.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також в передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

З відеозапису, долученого до матеріалів справи, неможливо встановити факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом ЗАЗ 110307, д.н.з. НОМЕР_1 , а також на відеозаписі відсутній момент руху вищевказаного автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та його зупинки поліцейськими.

Тобто, факт керування транспортним засобом є безумовною та обов`язковою складовою частиною зазначеного правопорушення.

Натомість, за відсутності доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, працівники поліції склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративне правопорушення, за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.39 рішення «Лучанінова проти України» від 09.09.2011 (заява №16347/02), п.1 резолютивної частини рішення «Швидка проти України від 30.10.2014 (заява №17888/12)), обґрунтовуючи їх, зокрема, як характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

У відповідності до ч.1 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Вказана норма закону відображає сформульовану Європейським судом з прав людини у своїх справах («Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України»,«Яременко проти України») доктрину «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree).

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших. Будь-яке порушення конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили.

Тобто, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня, а також зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів, визнаних недопустимими, оскільки визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає, що оскільки факту керування та зупинки поліцейськими транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , що передувала складенню протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, не відображено у наявних в матеріалах справи документах, а також працівниками поліції не були оголошені водію ознаки алкогольного сп`яніння та не роз`яснено процедури проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, то дані обставини свідчать про порушення працівниками поліції Інструкції та вказують на відсутність підстав проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, тому всі докази по справі слід вважати недопустимими.

Відтак, апеляційним судом встановлено, що місцевий суд під час розгляду справи не перевірив дотримання поліцейським вищезазначених вимог закону та підзаконних нормативних актів під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а його висновки в постанові про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи.

У відповідності до ст.7 КУпАП, ст.62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, постанову суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, вона підлягає безумовному скасуванню, а провадження в справі - закриттю, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Савченка А.В. в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Сосницького районного суду Чернігівської області від 01 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний