Справа № 302/1052/25 Провадження № 3/302/405/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року селище Міжгір`я Закарпатської області

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Повідайчик О.І., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працюючого, одруженого, має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, є особою з інвалідністю ІІІ групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ,

за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2025 року біля 23:30 години в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме ображав її нецензурними словами, намагався штовхнути, внаслідок чого було заподіяно шкоду її психічному здоров`ю, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 при розгляді справи заперечив вчинення адміністративного правопорушення, ствердив, що дружина сама почала сварку, а він їй тільки відповів на це. Підтвердив, що був у стані алкогольного сп`яніння та що часто вживає алкоголь. Вину у вчиненні правопорушення не визнав, повідомив, що перед дружиною не вибачався й не буде вибачатись, оскільки вона сама в усьому винувата.

Потерпіла ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що між нею та ОСОБА_1 виникла словесна сварка, під час якої останній висловлювася в її адресу нецензурними словами, та вдарив її по руці. Ствердила, що ОСОБА_1 був у стані алкогольного сп`яніння, оскільки впродовж тривалого часу зловживає алкогольними напоями.

З`ясовуючи обставини, які підлягають встановленню при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 280 КУпАП суддя враховує таке.

Відповідно до статті 9 КУпАП, під поняттям адміністративного правопорушення визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Практика Європейського суду з прав людини вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

У відповідності до вимог ст. 245, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно та всебічно з`ясувати усі обставини справи, зокрема, чи мало місце адміністративне правопорушення, чи вина особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають суттєве значення для правильного її вирішення. При цьому, встановити істину по справі необхідно з аналізу наявних доказів, які, згідно до чинного законодавства, представляють собою будь-які фактичні дані, які підтверджують або спростовують ті чи інші обставини і мають суттєве значення для вирішення справи по суті.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 27.07.2025 серії ВАД №694318, 26 липня 2025 року біля 23:30 години в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме ображав її нецензурними словами, намагався штовхнути, внаслідок чого було заподіяно шкоду її психічному здоров`ю, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

У відповідності до Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Об`єктивна сторона ст. 173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Зазначений елемент складу адміністративного правопорушення повинен мати одночасну присутність таких обов`язкових ознак як: шкідливе діяння, наслідки у виді шкоди здоров`ю потерпілого та причинний зв`язок між діянням і наслідками. Відтак інкриміноване правопорушення має матеріальний склад.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суддя констатує, що в протоколі серії ВАД № 694318 від 27.07.2025 викладені обставини правопорушення, відповідно до диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП, які знайшли своє підтвердження під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, позаяк окрім протоколу підтверджені поясненнями ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , наданими під час розгляду справи та їх письмовими поясненнями від 27.07.2025 і рапортом поліцейського.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Принцип презумпції невинуватості відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності з огляду на суворість застосованої до неї санкції (рішення у справах «Lutz v. Germany», § 182; «Schmautzer v. Austria»; «Malige v. France» «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року).

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Винуватість особи в учиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Відповідно до пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Оцінивши надані докази у сукупності, суд дійшов висновку про те, що обставини, вказані у протоколі підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, й, зокрема, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . При цьому суддя зауважує, що невизнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення є його незгодою з кваліфікацією діяння. Водночас надані пояснення щодо фактичних обставин справи, в сукупності з дослідженими під час розгляду справи доказами дають підстав для висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відтак суддя визнає доведеним під час розгляду справи поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 26 липня 2025 року біля 23:30 години в АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме ображав її нецензурними словами, намагався штовхнути, внаслідок чого було заподіяно шкоду її психічному здоров`ю. Суддя доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний скла адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення не відображено обставин, які обтяжують відповідальність, а відтак, з врахуванням принципу презумпції невинуватості, суддя самостійно не здійснює встановлення таких обставин у справі.

Обставин, які пом`якшують відповідальність не встановленою

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що обтяжують і пом`якшують відповідальність, суддя вважає за необхідне притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 173-2 КУпАП. Вважаю, що стягнення ОСОБА_1 слід визначити необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети, зокрема його виховання в дусі додержання законів України та запобігання вчиненню нових правопорушень, в межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення у виді громадських робіт.

З огляду на викладене та зважаючи на вимоги статті 40-1 КУпАП з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі ставки, визначеної п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 грн 60 коп.

З наведених міркувань та керуючись ч. 1 ст. 173-2, ст. 23, 40-1, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 40 (сорок) годин.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп. (отримувач ГУК у м. Київ/22030106, Код , Рахунок UA0026001, Банк отримувач Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету 22030106).

Строк пред`явлення постанови до виконання протягом трьох місяців, з наступного дня після набрання постановою законної сили або закінчення строку, встановленого у разі відстрочки або розстрочки виконання постанови.

Постанову може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.І. Повідайчик