Провадження № 3/127/4621/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши матеріали, які надійшли з Вінницького районного управління поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №670931 від 20 червня 2025 року, складеного старшим лейтенантом поліції Гноць Д.О., 14 червня 2025 року близько опівночі за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, буд. 47 А, ОСОБА_1 на території парковки здійснював галас, використовував нецензурну лайку в громадському місці, чим грубо порушив громадський порядок та спокій громадян.

У судові засідання, призначені на 28 липня 2025 року та 06 серпня 2025 року, ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно та належними способами, зокрема шляхом направлення судової повістки за вказаною у протоколі адресою проживання особи поштовими засобами зв`язку, що підтверджується матеріалами справи. Однак, поштове направлення з повісткою повернуто неврученим з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також на номер мобільного телефону ОСОБА_1 у додаток «Viber» направлялося sms-повідомлення (судова повістка у справі), яке успішно доставлено, однак заходів для явки до суду останній не вживав, розглядом справи не цікавиться.

Крім того, інформація щодо розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності доступна для ознайомлення усім заінтересованим особам і може бути безперешкодно отримана особою, яка притягається до адміністративної відповідальності за її власним бажанням на офіційному веб-сайті суду.

За вказаних обставин, суд вважає, що будучи обізнаним про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, не був позбавлений можливості реалізувати усі свої права, визначені КУпАП у будь-який спосіб. Однак жодних дій для обґрунтування власної позиції у справі ним здійснено не було.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст.245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція ст. 173 КУпАП передбачає відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП є суспільні відносини у сфері громадського порядку. Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони (Закон України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення»).

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі як прямого, так і непрямого умислу.

З аналізу ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи, зокрема, про місце, час вчинення та суть правопорушення, спричинену матеріальну шкоду, а також про свідків і потерпілих.

Тобто, предмет судового розгляду обмежений обставинами, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи, в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Як слідує з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, органом, уповноваженим на складання протоколів про адміністративне правопорушення надані до суду наступні докази: адміністративний протокол серії ВАД №670931 від 20 червня 2025 року, рапорт поліцейського, копії постанов серії ГБВ №763063 від 20 червня 2025 року, ГВА №172887 від 23 червня 2025 року, письмові пояснення ОСОБА_1 щодо подій 14 червня 2025 року.

З протоколу слідує, що близько опівночі за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, буд. 47 А, ОСОБА_1 на території парковки здійснював галас, використовував нецензурну лайку в громадському місці, чим грубо порушив громадський порядок та спокій громадян.

Разом з тим, як слідує з протоколу у його графі «Свідки:…» містяться прочерки.

Із змісту рапорту поліцейського слідує, що відпрацьовуючи службове повідомлення заявника ОСОБА_2 щодо порушення громадського порядку за адресою: м. Вінниця, вул. М. Кішки, 3 (паркова нічного клубу), прибувши на місці події, працівники поліції зв`язалися із заявником, оскільки останнього там не було, однак заявник більше інформації про себе не надав та повідомив, що залишив місце події. Працівниками поліції було обстежено територію, вказану у виклику та прилеглу до неї, а саме вул. Пирогова, Матроса Кішки, Марії Литвиненко-Вольгемут, порушень громадського порядку не виявлено. Із заявами та поясненнями ніхто не звертався.

Суд звертає увагу, що рапорт поліцейського є внутрішнім документом, а тому у відсутності інших документів на підтвердження викладених в ньому обставин, він не може бути достатнім доказом для повного встановлення обставин та чіткої правової оцінки дій особи правопорушника.

Верховний Суд неодноразово вказував, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень (постанови від 20 травня 2020 року (справа № 524/5741/16-а), від 12 липня 2023 року (справа 607/5610/23).

Не міститься також в матеріалах справи відеозапису з портативних відеореєстраторів поліцейських, який міг би засвідчити обставини самої події.

Із заяви ОСОБА_2 також не слідує, що ОСОБА_1 на території парковки здійснював галас, використовував нецензурну лайку в громадському місці. Не підтверджує такі обставини і сам ОСОБА_1 в своїх поясненнях.

Інших належних та допустимих доказів наявності вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, до матеріалів справи не додано.

Надана ж сукупність доказів по наявним матеріалам справи вказаної обставини беззаперечно не підтверджує.

Суд зважає, що протокол про адміністративне правопорушення, хоч і є джерелом доказів, однак за своєю процесуальною суттю є фіксацією правопорушення, та інформація, яка в нього вноситься, повинна ґрунтуватися на первинних доказах, проте у цій справі такі докази відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі № 1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу. Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово наголошував на тому, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Отже, надаючи оцінку кожному доказу, наявному в матеріалах справи як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, суд дійшов висновку, що наданими матеріалами не доведено в діях ОСОБА_1 наявність складу правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за обставини відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.173, п. 1 ст. 247, ст. 283, 284, 285 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: