ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/1215/25 Головуючий в 1 інст. Кучерук І.Г.
Провадження №33/807/827/25 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 серпня 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Тивоненка Д.Р., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Тивоненка Д.Р. на постанову судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2025 р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП. НОМЕР_1 , військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік , стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що 22 лютого 2025 року о 15-34 годин, ОСОБА_1 у м. Запоріжжя, по вул. Нікопольське шосе, 1, керував транспортним засобом Toyota Avensis номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку в медичному закладі у лікаря нарколога. Від керування відсторонено.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Тивоненка Д.Р., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою та зазначив, що оскаржувана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції належним чином не з`ясував всі обставини справи, невірно оцінив докази та прийняв незаконне рішення.

Звертає увагу апеляційного суду, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків і надав невірну оцінку доказам, зокрема, що ОСОБА_1 були повідомленні ознаки алкогольного сп`яніння, оскільки відеозаписом події зафіксовано, що поліцейський не здійснював виявлення ознак сп`яніння, адже такі ознаки були повідомлені його колегами, що зупинили ОСОБА_1 . Крім того, з відеозапису події не вбачається, що автомобілем керував ОСОБА_1 .

Разом із цим, в матеріалах справи міститься відеозапис, який зафіксований на мобільний телефон, що прямо заборонено чинним законодавством. Інші відеозаписи в порушення вимог Інструкції є фрагментарними.

Крім того вважає помилковими висновки суду стосовно відсутності доказів того, що ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби або перебував на території військової частини. Більш того, в матеріалах справи міститься відповідь ІНФОРМАЦІЯ_2 . В якій підтверджується, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ТЦК та СП, але не ВЧ.

Наголошує про порушення процедури огляду, передбаченої ст. 266-1 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_3 , також проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже його огляд не мав проводити поліцейський, а матеріали справи про правопорушення передати відповідним органам для вирішення питання про притягнення винних до дисциплінарної відповідальності.

Просить постанову судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2025 року скасувати, провадження в справі закрити, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення в діях ОСОБА_1 .

У випадку необхідності зупинити провадження в справі, оскільки ОСОБА_1 проходить військову службу в складі ЗСУ.

Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Тивоненка Д.Р., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

За змістом п. 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР України ОСОБА_1 дотримано не було.

В основу висновку місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, було покладено належні, допустимі та взаємоузгоджені між собою докази, які в сукупності підтверджують як факт керування ним транспортним засобом, так і перебування у стані алкогольного сп`яніння під час керування.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №253959 від 22.02.2025 року містить зафіксовані уповноваженою особою відомості про те, що 22.02.2025 року о 15 год. 34 хв. у м. Запоріжжя по вул. Нікопольське шосе, 1, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Avensis, державний номер НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. У протоколі зазначено, що огляд на стан сп`яніння було проведено у встановленому законом порядку в медичному закладі лікарем-наркологом, після чого водія було відсторонено від керування (а.с. 1).

Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів свідчить, що на місці зупинки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду (а.с. 2), у зв`язку з чим було видано направлення на проведення медичного огляду у спеціалізованому закладі охорони здоров`я КНП «ОКЗПНД та СЗХ» ЗОР (а.с. 3).

Висновок КНП «ОКЗПНД та СЗХ» ЗОР від 22.02.2025 року підтверджує, що ОСОБА_1 пройшов медичний огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, результат якого є позитивним встановлено стан алкогольного сп`яніння (а.с. 4).

Рапорт працівника СРПП ВП1 МРУП ГУНП в Запорізькій області засвідчує, що під час несення служби на блокпосту №3-11 було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , у якого були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, після чого було викликано екіпаж патрульної поліції (а.с. 5).

Крім того, рапорт працівника УПП в Запорізькій області свідчить, що під час несення служби отримано повідомлення про «порушення ПДР», у зв`язку з чим було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , у якого виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Оскільки на місці події водій відмовився від проведення огляду за допомогою спеціального технічного засобу, огляд був проведений у лікаря-нарколога, який підтвердив наявність стану алкогольного сп`яніння. За результатами події складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.9а ПДР України (а.с. 6).

Додатково в матеріалах справи наявний оптичний носій інформації, що містить відеозаписи місця події, які у взаємозв`язку з іншими доказами підтверджують, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять відомостей про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують порушення водієм вимог п.2.9а ПДР України.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги адвоката Тивоненка Д.Р. та дослідивши обставини у їх взаємозв`язку, вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

Передусім слід зазначити, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив надані докази, правильно встановив фактичні обставини та надав їм належну правову оцінку.

З урахуванням досліджених у судовому засіданні матеріалів та відомостей, зафіксованих на відеозаписах, апеляційний суд встановив, що під час спілкування з працівником поліції Зіневич А.О. поводився як водій транспортного засобу, не заперечував висловленим інспектором твердженням щодо факту керування автомобілем.

З відеозапису вбачається, що працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння.

У відповідь останній зазначив, що має проблеми зі здоров`ям, проте від проведення огляду на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» відмовився.

Водночас ОСОБА_1 погодився пройти такий огляд у медичному закладі у лікаря-нарколога, самостійно без будь-якого примусу сів до службового автомобіля поліцейських, після чого був доставлений до медичного закладу.

Відповідно до висновку лікаря-нарколога, у ОСОБА_1 було встановлено стан алкогольного сп`яніння.

Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Посилання захисту на те, що на відеозаписі відсутній факт безпосереднього виявлення ознак сп`яніння самим поліцейським, не спростовує висновку суду про правомірність дій правоохоронця.

Відповідно до п. 6 розд. II Інструкції, затвердженої наказом МВС та МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року, підставою для направлення водія на огляд є наявність ознак, передбачених цією Інструкцією, незалежно від того, ким саме вони зафіксовані чи повідомлені, за умови, що їх констатує уповноважена посадова особа.

У даному випадку матеріали справи містять сукупність доказів, які узгоджуються між собою та підтверджують, що ОСОБА_1 були повідомлені виявлені у нього ознаки сп`яніння, він відмовився від огляду на місці, але погодився пройти його у медичному закладі, де лікар-нарколог встановив стан алкогольного сп`яніння, з результатом якого правопорушник погодився.

Аргументи скаржника щодо відсутності доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 спростовуються самим протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом поліцейського, поясненнями, а також відеозаписом та поведінкою самої особи, що у сукупності з іншими доказами підтверджує факт керування.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП доказами у справах про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у встановленому законом порядку орган або посадова особа встановлює наявність чи відсутність правопорушення та винність особи.

Той факт, що один із відеозаписів здійснено на мобільний телефон, не є безумовною підставою для визнання його недопустимим, оскільки КУпАП не містить такої заборони, а допустимість оцінюється з урахуванням достовірності та належності такого доказу.

Доводи апелянта щодо порушення порядку проведення огляду, передбаченого ст. 266-1 КУпАП, є безпідставними та не знаходять свого підтвердження у матеріалах справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 266-1 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, здійснюється стосовно військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у такому стані, виключно у випадках, коли такі особи виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.

Такий огляд проводиться посадовою особою, уповноваженою начальником органу управління Військової служби правопорядку у ЗСУ, командиром військової частини чи іншого військового формування або правоохоронного органу спеціального призначення. Аналіз змісту наведеної норми свідчить, що вона регламентує процедуру огляду виключно у межах вчинення військових адміністративних правопорушень та під час виконання службових обов`язків, а не під час керування транспортними засобами у цивільному обороті.

Для випадків, коли військовослужбовець керує транспортним засобом у загальногромадянському середовищі, застосовується загальний порядок, передбачений ст. 266 КУпАП, який реалізується працівниками Національної поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КУпАП, військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Таким чином, у разі вчинення військовослужбовцем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у позаслужбовий час, за межами території військової частини, працівники Національної поліції мають повноваження здійснювати огляд на стан сп`яніння та складати відповідні адміністративні матеріали.

Матеріали справи не містять доказів того, що 22.02.2025 року о 15:34 год. ОСОБА_1 перебував при виконанні службових завдань або на території військової частини. Навпаки, встановлено, що він був у цивільному одязі, керував приватним транспортним засобом, який не має ознак належності до військового майна.

Наданий лист ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.06.2025 року підтверджує лише факт перебування ОСОБА_1 у списках особового складу, проте не містить жодних відомостей про виконання ним у вказаний час конкретних службових завдань, а отже не є доказом, що він перебував у статусі особи, яка виконує обов`язки військової служби в розумінні ст. 266-1 КУпАП.

Твердження захисту про обов`язок поліцейського передати матеріали до військових органів для вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності є помилковим і не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

Жодна норма КУпАП не передбачає виключної підсудності таких правопорушень військовим органам у ситуаціях, коли вони вчиняються поза службою.

У такому випадку працівник поліції діє в межах повноважень, визначених ст. 255 та 266 КУпАП, а складений ним протокол про адміністративне правопорушення є належним і допустимим доказом у справі.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення порядку проведення огляду чи перевищення повноважень працівниками поліції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують установлених судом першої інстанції обставин, а зводяться до переоцінки доказів та їх суб`єктивного тлумачення на користь правопорушника.

Стосовно заявленого захисником клопотання про зупинення провадження у справі на період проходження водієм військової служби, суд зазначає, що наведені у ньому доводи не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та не можуть бути прийняті як підстава для задоволення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності із законом.

При цьому норми Кодексу України про адміністративні правопорушення прямо визначають вичерпний перелік випадків, коли суд має право зупинити розгляд справи. Згідно зі ст. 277 КУпАП, зупинення провадження передбачене виключно для адміністративних справ про правопорушення, пов`язані з корупцією, і лише у разі, якщо особа, щодо якої складено протокол, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може до нього з`явитися (зокрема, хвороба, перебування у відрядженні, на лікуванні, у відпустці).

Чинним КУпАП не передбачено можливості зупинення провадження у справах про адміністративні правопорушення, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема за ст. 130 КУпАП. Також ч. 2 ст. 268 КУпАП не встановлює обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, під час розгляду справи.

Тому сама по собі обставина проходження військової служби не є передбаченою законом підставою для зупинення провадження у справі.

Посилання захисту на можливість застосування аналогії закону та використання положень ст. 335 КПК України, які регулюють зупинення судового провадження в кримінальному процесі, є неприйнятним, оскільки адміністративне провадження регулюється окремим процесуальним законом КУпАП, який не передбачає таких можливостей для зазначеної категорії справ.

Суд також враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасникам процесу надається можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Крім того, згідно з п. 18 Закону України № 3161-IX від 28.06.2023 під час дії воєнного стану військовослужбовцям надається право на щорічну основну відпустку загальною тривалістю до 30 календарних днів та додаткову відпустку за сімейними обставинами тривалістю до 10 календарних днів, без урахування часу на проїзд.

Таким чином у ОСОБА_1 була об`єктивна можливість скористатися наданими законом механізмами для реалізації своїх процесуальних прав взяти відпустку, прибути до суду особисто, надати письмові пояснення або взяти участь у засіданні в режимі відеоконференції.

Крім того, ОСОБА_1 користувався правовою допомогою захисника, який мав і реалізував повноваження для подання пояснень, клопотань та доказів в інтересах свого клієнта, що також забезпечує дотримання права на захист.

За таких обставин та беручи до уваги, що розгляд справи упродовж розумного строку є гарантією, передбаченою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а безпідставне затягування провадження суперечить завданням адміністративного провадження, суд дійшов висновку, що підстав для зупинення розгляду справи немає.

Отже, у задоволенні клопотання захисника про зупинення провадження слід відмовити.

Таким чином, обґрунтування доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у поверхневому з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити адвокату Тивоненку Данилі Руслановичу в задоволенні клопотання про зупинення провадження в справі, у зв`язку із проходженням ОСОБА_1 військової служби.

Апеляційну скаргу адвоката Тивоненка Данили Руслановича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 337/1215/25