ПОСТАНОВА

Іменем України

№ 610/1547/25 № 3/610/425/2025
м. Балаклія29 липня 2025 року

Суддя Балаклійського районного суду Харківської області Стригуненко Володимир Миколайович, розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Барвінкове Барвінківського району Харківської області, проживаючої: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ,

в с т а н о в и в:

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

В розумінні Європейського суду з прав людини справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

Отже у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст. 6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Виходячи зі змісту ст. 7, 245, 279, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст. 258 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі, після його складання особа вважається притягнутою до адміністративної відповідальності. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам ст. 256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка, як зазначено вище фактично є обвинуваченням.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд, згідно загальних засад судочинства.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Суд не може перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ. Суд також й не може змінювати суть «обвинувачення», викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення.

За змістом ст. 279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення має розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 325917 від 10.05.2025 ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що:

« 09.05.2025 о 14.00 год в м. Балаклія, вул. Захисників України (кол. Жовтнева), 33 водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , передала керування транспортним засобом водію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_1 , який в с. Андріївка по вул. Стадіонна (кол. Московська) Ізюмського району Харківської області керував автомобілем «ВАЗ 217030 д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушила п. 2.9 «г» ПДР передача керування ТЗ особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів».

ОСОБА_1 про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином за вказаними в матеріалах справи місцем проживання (а.с. 3) та номером телефону (а.с. 8), про що свідчать поштове повідомлення про отримання судової повістки (а.с. 13) та довідка про доставку 03.06.2025 повідомлення у додатку «Viber» (а.с. 12), однак в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Таким чином, судом були вжиті заходи для забезпечення її права на участь у судовому засіданні. Проте її відсутність відповідно до ст. 268 КУпАП не перешкоджає розгляду справи. Тому вважаю можливим розглянути справу за її відсутності, зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі в розгляді справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо нього, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховним Судом в пункті 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України» згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням пункту 1 статті 6 даної Конвенції.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження обвинувачення до суду надані протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього:

-рапорт поліцейського Д. Левченка від 10.05.2025, відповідно до якого 09.05.2025 о 14.00 год за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с-ще Андріївка, вул. С. Підченка, буд. 73, ОСОБА_1 передала керування транспортним засобом «ВАЗ 217030 д.н.з. НОМЕР_2 водію ОСОБА_2 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння та не мав посвідчення водія відповідної категорії, а саме категорії «Б». Відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та за ч. 5 ст. 126 КУпАП. Відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.9 «г» ПДР та за постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП за порушення п. 2.9 «ґ» ПДР;

-копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , за яким власником автомобіля марки ««ВАЗ 217030 реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_1 ;

-копія постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП за те, що вона 10.05.2025 о 13.15 год в с-щі Андріївка, вул. Сергія Підченка, буд. 73, допустила до керування транспортним засобом «ВАЗ 217030 д.н.з. НОМЕР_2 водія ОСОБА_2 , який не має посвідчення водія відповідної категорії «Б», а саме не має права керування таким транспортним засобом, чим порушила п. 2.9 «ґ» ПДР допуск до керування транспортним засобом особи, яка не має права на керування таким транспортним засобом;

-письмовими поясненнями ОСОБА_1 , яка пояснила, що 09.05.2025 приблизно о 14.00 год вона перебувала за адресою проживання та їй потрібно було сходити до магазину, але дітей було ні з ким залишити, тому вона дала ключі від належного їй автомобілю «ВАЗ 217030 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 та попрохала його з`їздити до магазину. Підтвердила, що знала про знаходження його у стані алкогольного сп`яніння, оскільки у нього був різкий запах алкоголю з порожнини рота, а також знала про те, що в нього немає водійського посвідчення;

-відеозаписи, що містяться в матеріалах справи на CD-R диску, з яких вбачається, що 10.05.2025 об 11.01 год у відділі поліції поліцейські опитали ОСОБА_1 , яка пояснила, що вона 09.05.2025 приблизно о 14.00 год дала ключі від свого автомобіля ОСОБА_2 , щоб він з`їздив їй за хлібом. При цьому вона бачила, що він був «як з будуна», але треба було з`їздити за хлібом, а вона не могла залишити дітей. Також вона знала, що він не має права керування таким транспортним засобом. Після цього поліцейські склали щодо неї адміністративні матеріали. Відеозаписи було здійснено за допомогою технічного засобу - портативного відеореєстратору, інвентарний № /26.

Свідки відсутні.

Обвинувачення за ч. 1 ст. 130 КУпАП зведено до передачі ОСОБА_1 керування транспортним засобом ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.9 «г» Правил дорожнього руху водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

В протоколі вказано, що водій ОСОБА_1 передала керування транспортним засобом водію ОСОБА_2 , який керував автомобілем «ВАЗ 217030 д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, що було встановлено поліцейськими лише з пояснень ОСОБА_1 , однак цих відомостей не достатньо.

Пунктом 10 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція) встановлено, що результати огляду на стан сп'яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Відповідно до п. 14, 15 розділу ІІІ Інструкції за результатами огляду на стан сп'яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння), видається на підставі акта медичного огляду.

Отже належним доказом знаходження ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння був би акт огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів (алкотестер на місці) або висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння (у закладі охорони здоров'я).

Проте такий доказ в матеріалах справи відсутній, а лише пояснень ОСОБА_1 про знаходження ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння, недостатньо, і це не звільняє від доказування обставин правопорушення і її винуватості.

Доказування знаходження водія у стані алкогольного сп`яніння відрізняється від доказування керування транспортним засобом після вживання алкоголю. У даному випадку проведення огляду на стан сп`яніння обов`язковим, або повинна бути від його проходження, відмова від способу спростування.

До того ж сам ОСОБА_2 взагалі не був опитаний, у протоколі свідком не зазначений, протокол складений на наступний день після інкримінованої події.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП, є встановлення факту виконання нею функцій водія під час руху транспортного засобу.

Проте матеріали справи не містять достатніх доказів керування ОСОБА_2 автомобілем у вказаних в протоколі час і місці, що є самостійною підставою неможливості притягнення його до адміністративної відповідальності.

Отже обвинувачення є недоведеним, а недоведена вина дорівнює доведеній невинуватості.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

Між тим відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі за п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33-35, 252, 247, 280, 284-285 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в її діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня її винесення апеляційної скарги.

Суддя Стригуненко В.М.