Провадження №: 3/336/3324/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 серпня 2025 року

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Ю.А., з участю особи,яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,потерпілої ОСОБА_2 ,розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,зі слів офіційно не працює

про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124,122-4 КУпАП,-

встановила:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 331075 від 15.05.2025 року, складеного відносно ОСОБА_1 ,14.05.2025 р. о 20 годині 39 хвилини він керував автомобілем Chevrolet Aveo р.н. НОМЕР_1 по вул.Деповська 126 м.Запоріжжі,під час руху заднім ходом не впевнився в безпеці своїх дій та лопустив наїзд на дитячий електроавтомобіль,який пошкоджений, завдано матеріальні збитки,чим порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 331085 від 15.05.2025 року, складеного відносно ОСОБА_1 ,14.05.2025 р. о 20 годині 39 хвилини водій автомобіля Chevrolet Aveo р.н. НОМЕР_1 будучи учасником ДТП,місце пригоди залишив,чим порушив п.2.10а ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 122-4 КУпАП.

При розгляді справи в суді ОСОБА_1 зазначив,що у матеріалах справи відсутні будь-які докази його винуватості у вчиненні інкримінованого йому правопорушення та факту самого правопорушення.

Пояснив,що 14.05.2025 р.приблизно о 20.00 год. він дійсно керував автомобілем Chevrolet Aveo р.н. НОМЕР_1 по вул.Деповська 126 м.Запоріжжі,забирав від парковки магазину АТБ пасажирку. Починаючи рух від парковки заднім ходом,переконався в безпеці своїх дій,перешкод для руху не побачив,під час руху почув,що хтось стукає по багажнику,зупинився та вийшов з автомобіля. Побачив жінку,раніше незнайому потерпілу ,позаду неї стояла дитяча машинка,жінка сварилася,що ОСОБА_3 під час руху наїхав на дитячу машинку,якої він не побачив через невеликі розміри. Під час спілкування потерпіла не заявляла про пошкодження дитячої машинки,яка стояла осторонь та візуально пошкоджень не мала,його автомобіль також пошкоджень не отримав.Переконавшись,що ніхто не постраждав,він вибачився,вважав конфлікт вичерпаним,викликати поліцію потерпіла не пропонувала,тому він поїхав,будучи впевненим,що події ДТП не відбулося,постраждалих немає,матеріальна шкода не завдана. Наступного дня його викликали у поліцію, де звинуватили у ДТП та залишенні місця пригоди,він надав аналогічні пояснення. Не згоден з тим,що згадуваний вище конфлікт є ДТП, умислу уникнути відповідальності не мав,доказів його винуватості матеріали справи не містять. Вважає,що потерпіла безпідставно звинувачує його у скоєнні ДТП та пошкодженні майна, вона одразу поводилася грубо та агресивно,нецензурно лаялася,незважаючи на вибачення,провокувала продовження конфлікту,якого він намагався уникнути.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 пояснила,що 14.05.2025 р.приблизно о 20.00 год.біл магазину АТБ по вул..Деповській 126 в м.Запоріжжі по вона переходила проїзну по пішохідному переходу,з нею була дитина на електричному дитячому автомобілі,який рухався по пішохідному переходу,керований з пульту .В цей момент з парковки магазину заднім ходом почав рух автомобіль під керуванням ОСОБА_1 ,він наїхав на дитячий автомобіль,тому вона почала стукати кулаком у багажник,після чого автомобіль зупинився. Водій вийшов з автівки, оглянув машину,не промовив ані слова,сів у автомобіль та поїхав. Свідками цих подій були численні перехожі та працівники АТБ,їй здалося,що водій нетверезий,після того,як він поїхав,потерпіла викликала поліцію. Вважає цю подію дорожньо-транспортною пригодою,внаслідок якої дитячий електромобіль отримав механічні пошкодження,а саме:подряпини,дверцята не відчиняються,на її думку,ремонт може коштувати кілька тисяч гривень,чим їй завдана матеріальна шкода.

Всебічно вивчивши матеріали справи,з урахуванням досліджених доказів,суддя встановив, що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення,яке ставиться йому за провину,за стандартом доказування «поза розумним сумнівом» свого підтвердження не знайшла,з огляду на таке.

Як випливає із ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., кожна людина, звинувачена в скоєнні кримінального злочину, вважається невинуватою до тих пір, поки його провина не доведена відповідно до закону. Кожна людина при визначенні його громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і неупередженим судом.

Обов`язком суду є забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення,які мають ознаки злочину»,залежно від ступеня їх суспільної небезпеки(рішення у справі «Лутц проти Німеччини»,»Отцюрк проти Німеччини»,»Девеєр проти Бельгії»,»Адольф проти Австрії» та інші),отже,адміністративне обвинувачення має бути доведено державою ,в особі уповноважених на те посадових осіб,а тому особа,яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Правопорушення,за яке ОСОБА_1 притягується до відповідальності (ст. 124,122-4 КУпАП) ,з урахуванням практики Європейського суду з прав людини («тест Енгеля») є видом відповідальності,який відповідно до цілей Конвенції вважається кримінальним.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод.(далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

З наведеного витікає,що рішення суду буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою,суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом»,який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду,виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Подібне роз`яснення зазначеного принципу надає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини,зокрема,у п.54 рішення від 06.12.2007 р.у справі «Козинець проти України».

Згідно вимог ч. 1 ст. 245, ст. 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Склад адміністративного правопорушення по статті 124 КпАП України становить порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому, пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

Наїзд на дитячий електромобіль,який по суті є дитячою іграшкою з функцією пересування, не являєтьчя окремим правопорушенням, якщо внаслідок такого наїзду були порушені правила дорожнього руху, що призвело до пошкодження дитячого автомобіля, то відповідальність наступатиме відповідно до КУпАП, зокрема за статтею 124, яка передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Статтею 122-4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається,що він складений із залученням потерпілої ОСОБА_2 , без свідків ,первинне з`ясування обставин та складання схеми ДТП як додатку до протоколу відбувалося без участі ОСОБА_1 .

Прибуттю поліції на місце пригоди передувало звернення ОСОБА_2 ,яка 14.05.2025 р.о 20.53 год.повідомила через службу «102»,що 14.05.2025 р.о 20.52 год.за адресою вул.Деповська 126 в м.Запоріжжі біля магазину АТБ водій автомобіля наїхав на дитячу машинку,в якій їхала дитина,машина на пульті,водій вийшов з машини подивився,що з дитиною все гаразд та сів в авто і поїхав в бік вул.Червоної. Зі слів заявниці дитина не постраждала,але налякалася,,тепер плаче,ШМД не потрібна,заявниця просить приїхати наряд,є свідки,бачили,що водій в магазині АТБ брав пиво,конфліктував на касі,був в алкогольному стані.

На схемі,яка складена 14.05.2025 р. зі слів потерпілої ОСОБА_2 ,зазначено конфігурацію проїзної частини,розташування магазину АТБ та пішохідний перехід,на якому позначкою «2» відзначено місце зіткнення.

До протоколу долучено аркуш формату А-4 із знімками дитячого автомобіля,на якому візуально механічних пошкоджень не вбачається.

Також долучено до протоколу аркуш формату А-4 із знімками автомобіля білого кольору Chevrolet Aveo р.н. НОМЕР_1 ,на якому візуально механічних пошкоджень не вбачається.

Згідно схеми місця ДТП як додатку до протоколу,пошкоджень на дитячому електромобілі не зафіксовано,протягом розгляду справи в суді потерпіла не підтвердила будь-якими доказами факту механічного пошкодження дитячого автомобіля та завдання матеріальної шкоди.

При зверненні до органів поліції по лінії «102» та в судовому засіданні потерпіла наголосила на тому,що внаслідок згадуваної вище події дитина була налякана,сама позивачка зазнала моральної шкоди,однак ці обставини не є передбаченими законом підставами для висновку про те,що за вказаних вище обставин сталася подія ДТП.

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України є не будь-яке порушення правил дорожнього руху, а саме те порушення, яке знаходиться у причинному зв`язку із настанням наслідків.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи і не може бути єдиним доказом винуватості особи.

Потерпіла при зверненні до поліції по лінії «102» вказала про наявність свідка події,однак по справі жоден свідок не встановлений та не опитаний,наявність відеозапису події з камер спостереження магазину АТЮ не перевірена.

Будь-яких інших доказів матеріали справи не містять.

За відсутності встановленого та доведеного факту причетності водія до ДТП ,виключається можливість притягнення його до відповідальності і за ст..122-4 КУпАП.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,та порушена процедура складання відповідного протоколу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових принципах, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція КСУ відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Згідно з ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

За змістом ст.ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Оскільки під час розгляду справи в суді встановлено, що докази, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення відсутні, а згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст.247 КУпАП, тобто за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 247 КУпАП,суддя -

постановила:

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 ,122-4 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови,а щодо постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі,-протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи,щодо якої винесено постанову,може бути поновлено органом(посадовою особою),правомочним розглядати скаргу.

Суддя Ю.А.Галущенко