ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/314/25 Справа № 695/3329/24 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Бойко Н. В. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисника Бочарова О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника Бочарова О.М. на постанову Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 28.04.2025 р., якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Ук-

раїни, проживає

АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,6 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 16.08.2024 р. о 21:47 год. в м. Золотоноша Черкаської обл. по вул. Черкаській, 9 водій ОСОБА_1 керував автомобілем DODGE, р/номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу Drager Alkotest 6810 на місці зупинки транспортного засобу, результат - 0,92 ‰, проходити огляд в медичному закладі відмовився, що підтверджується висновком № 226 від 16.08.2024 р., чим вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Бочаров О.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу адмінправопорушення у діях ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що фабула протоколу не відповідає фактичним обставинам справи, адже в протоколі № 401656 від 16.08.2024 р. зазначено, що 16.08.2024 р. о 21:47 год. в м. Золотоноша Черкаської обл. по вул. Черкаській, 9 водій ОСОБА_1 керував автомобілем, однак на відеозаписі зафіксовано припаркований та зачинений автомобіль на спеціальному майданчику для паркування.

Працівниками поліції не задокументовано, не доведено порушення водієм ПДР України, які б відповідно до ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», давало працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу.

З відеозапису вбачається, що працівники поліції під різними приводами схилили ОСОБА_2 пройти огляд без законних на те підстав, останній категорично не погоджувався з результатом огляду на місці, бажав пройти медогляд шляхом здавання крові, про що зауважив в поясненні. Крім того, захисник звертає увагу на те, що роздрукований чек неналежної якості та не може бути доказом.

Матеріалами справи поза розумним сумнівом не доведено керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, законну зупинку автомобіля працівниками поліції, також матеріали не містять відомостей про порушення правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату і час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток Viber на номер телефону НОМЕР_2 , заяву про відкладення розгляду справи суду не надавав, його інтереси в суді апеляційної інстанції представляє професійний адвокат Бочаров О.М, який просив розглянути справу без участі ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі правопорушника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Бочарова О.М., який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адмінправопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адмінправопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 16.08.2024 р. о 21:47 год. по вул. Черкаській, 9 в м. Золотоноша Черкаської обл. водій ОСОБА_1 керував автомобілем DODGE, р/номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, який проводився за допомогою приладу Drager Alkotest 6810 на місці зупинки транспортного засобу, результат позитивний та склав 0,92 ‰, проходити огляд в медичному закладі відмовився, що підтверджується висновком № 226 від 16.08.2024 р., чим порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується даними протоколу про адмінправопорушення серії ААД № 401656 від 16.08.2024 р. ( а. пр. 1), який складено уповноваженою посадовою особою, містить всі необхідні відомості та обставини вчинення правопорушення, сумніви чи зауваження до його змісту відсутні, хоча ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень по зазначеному факту та власноруч написав що має вимогу здачі крові, в якій йому безпідставно, на його думку, відмовлено. ОСОБА_1 отримав копію протоколу. Крім того, вина ОСОБА_1 підтверджена актом огляду на стан сп`яніння (а. пр. 3); додатком до протоколу - роздрукованим чеком від 16.08.2024 р. ( а. пр. 2 та 43), висновком щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_1 від огляду відмовився (а. пр. 4) та відеозаписом (а. пр. 7, 44), долученими до матеріалів справи.

На переконання апеляційного суду вказані процесуальні та інші документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють відповідні правові відносини та які є предметом судового розгляду, а тому доводи апеляційної скарги про отримання доказів незаконним шляхом, припущеннях, порушеннях поліцейським Інструкції при складанні матеріалів є необґрунтованими.

На відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, який був досліджений судом апеляційної інстанції, зафіксовано як працівники поліції на патрульному автомобілі догнали автомобіль DODGE, р/номер НОМЕР_1 , причиною зупинки стало проїзд на заборонений, жовтий, сигнал світлофору. Під час спілкування поліцейські запідозрили водія у керуванні автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Водієм виявився ОСОБА_1 . Пасажир на ім`я ОСОБА_3 активно намагався спілкуватися з поліцейськими, заважати, просив провести пробний тест. Поліцейські роз`яснили водієві процедуру проходження огляду та наслідки відмови від огляду на стан сп`яніння. Водій ОСОБА_1 не заперечував, що він керував транспортним засобом та погодився на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, працівники поліції розпакували спеціальний технічний прилад, ОСОБА_1 зробив п`ять спроб продути спецприлад та з шостої спроби продув спеціальний технічний прилад, поліцейські роздрукували чек з результатом 0,92 ‰. Поліцейські роз`яснили права і обов`язки водію, стосовно якого складається протокол; склали протокол про адмінправопорушення та інші матеріали. Водій не заперечував результату тесту. ОСОБА_1 висловив бажання їхати до лікарні.

Після перегляду відеозапису подій, апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції будь-яких дій, які можуть бути кваліфіковані як протиправні або вчинені з порушенням будь- яких інструкцій.

З матеріалів справи вбачається, що працівники поліції після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та встановлення у нього ознак алкогольного сп`яніння запропонували йому огляд на стан сп`яніння на місці або у медичному закладі, останній погодився на огляд на місці зупинки, результат позитивний та склав 0,92 ‰ (а. пр.2), результат оспорював, але в лікарні ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, що підтверджується Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а. пр. 4).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними і не приймає до уваги доводи захисника про невідповідність процедури оформлення поліцейським протоколу та матеріалів про адмінправопорушення з огляду на те, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проведено на місці зупинки, результат оспорювався особою стосовно якої складено протокол про адмінправопорушення, хоча ОСОБА_1 і поїхав з поліцейськими до медзакладу для проходження такого огляду, але відмовився від проходження огляду. Відеозапис повністю узгоджується з протоколом про адмінправопорушення, не суперечить йому, що в свою чергу не може слугувати підставою для визнання протоколу неналежним доказом.

Водій, за наявності певних обставин та підстав, зобов`язаний пройти огляд, цей обов`язок покладений на нього п. 2. 5 ПДР України. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду, відмова від проходження огляду має наслідком адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ч. 3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Але матеріалами справи встановлено, що пройшовши огляд на місці зупинки та який встановив позитивний результат - 0,92 ‰, вже у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду, про що лікар вказав у висновку ( а. пр. 4). ОСОБА_1 наполягав на дослідженні його біологічного середовища ( а саме крові), проте така вимога суперечить Розділу III «Проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів» Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 9.11.2015 р. № 1452/735.

Крім того, ст. 266 КУпАП та вказаними вище нормативними актами визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння в медичному закладі. Виключно лікар відповідної кваліфікації та фаху, після проведення відповідного огляду людини (водія) встановлює медичний діагноз - наявність чи відсутність сп`яніння, що є однією з підстав для притягнення особи до відповідальності.

Стосовно доводів апеляції, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 не була задокументована, то апеляційний суд виходить з наступного.

Посилання апелянта на рішення ВС апеляційний суд вважає не релевантними, тому що ця справа була розглянута в межах КАСУ, в якому закладений принцип презумпції винуватості, який зобов`язує суб`єкта владних повноважень, який є відповідачем, а не органом який ініціював притягнення особи до адмінвідповідальності та яке є предметом судового розгляду за правилами КУпАП, не лише довести законність свого рішення, дії чи бездіяльності, а й спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод і інтересів.

За приписами КУпАП та відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010, адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності.

Таким чином, процесуальний порядок та основні засади цих національних кодексів істотно відрізняються один від одного, а тому їх одночасне застосування чи поєднання апеляційний суд вважає неможливим.

Обов`язки дієздатного громадянина, як суб`єкта правовідносин - це юридично закріплена в нормативно-правових актах міра належної та необхідної суспільно-правової поведінки, яка полягає в необхідності здійснення дій активного або пасивного характеру. Ніякі обставини чи причини не звільняють громадянина від виконання цих обов`язків, порушення відповідних заборон має наслідком відповідну юридичну відповідальність.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушень вимог нормативно-правових актів.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України та скоїв адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову у зв`язку з порушеннями норм матеріального права є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.

Інші аргументи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, вони є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження.

ОСОБА_1 мав усвідомлювати та передбачати наслідки його дій під час керування транспортним засобом, можливість втратити право керування транспортним засобом в разі істотного порушення вимог ПДР України.

Будь-яких доказів, які б могли переконати суд у відсутності події та складу адмінправопорушення, в матеріалах справи про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності відсутні та апелянтом суду апеляційної інстанції не надані. Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки безспірних та переконливих доказів, які б могли об`єктивно спростувати його винність у вчиненні вказаного правопорушення, суду апеляційної інстанції не надано.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, як і підстав для закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку апеляційним переглядом не встановлено, тож, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба допомогти особі, яка притягнення до адмінвідповідальності, уникнути відповідальності, оскільки безспірних та переконливих доказів, які б могли об`єктивно спростувати винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, суду не надано.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, як і підстав для закриття провадження на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку апеляційним переглядом не встановлено, тож, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 28.04.2025 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Бочарова О.М. - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.