Справа № 308/3817/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.07.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участі секретаря Форкош Е.Р., за участю ОСОБА_1 , його захисника-адвоката Канівець О.П., Петрової І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Канівець О.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 квітня 2025 року, громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП.

Звільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 89 КУпАП, у зв`язку з малозначністю та обмежено усним зауваженням, із закриттям провадження по справі.

Відповідно до постанови суду, - 08.03.2025 о 16:15 год. ОСОБА_1 , перебуваючи в громадському місці за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, с. Анталовці, вул. Миру, 17а, біля альтанки №4, завдав два удари ногою собаці породи «той тер`єр», що належить ОСОБА_2 , внаслідок чого собаці було завдало фізичного болю, але не призвело до тілесних ушкоджень, каліцтва чи загибелі.

Отже, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 89 КУпАП, а саме: жорстоке поводження з твариною - знущання над твариною, що завдало їй фізичного болю, але не призвело до тілесних ушкоджень, каліцтва чи загибелі.

Не погоджуючись з постановою суду, адвокат Канівець О.П. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення. Вважає оскаржувану постанову незаконною, необґрунтованою, оскільки вона винесена без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Зазначає, що в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не доведений склад адміністративного правопорушення, а саме: об`єктивна сторона, так як фізичний біль собаки не підтверджено належними і допустимими доказами. Звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних відомостей про заподіяння тварині страждань чи піддання загрозі її життя та здоров`я. Вказує, що ОСОБА_1 у зв`язку з агресивністю собаки захищав своїх дітей, для яких була небезпека, і тримав ногу в повітрі перед собакою на відстані, щоб вона не наближалася. Стверджує, що суд першої інстанції не врахував, що матеріали справи не містять склад адміністративного правопорушення, припустився грубих, суперечливих висновків на основі власноруч створених доказів через що неправильно застосував норму ч.2 ст.251 КУпАП і незаконно визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП.

Щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження зазначає, що 18.04.2025 судом першої інстанції було проголошено резолютивну частину постанови, по теперішній час постанову не отримували, та ознайомилися з нею тільки 23.04.2025. Просить пропущений строк для подання апеляційної скарги поновити.

Вислухавши пояснення: ОСОБА_1 , та його захисника Канівець О.П., які апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи і просили скаргу задовольнити, ОСОБА_2 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Що стосується клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду від 18 квітня 2025 року, то воно підлягає поновленню виходячи з того, що зазначені в апеляційній скарзі підстави, через які було його пропущено, підтверджуються наявними в матеріалах справи відомостями і є поважними.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті справи в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 89 КУпАП.

Статтею 1 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що жорстоке поводження з тваринами - знущання над тваринами, у тому числі безпритульними, що спричинило їх мучення, завдало їм фізичного болю, страждань, у тому числі спричинило тілесні ушкодження, каліцтво чи загибель, нацьковування тварин одна на одну та на інших тварин, вчинене з хуліганських чи корисливих мотивів, залишення тварин напризволяще, а також інші порушення правил утримання, поводження та транспортування тварин.

Відповідно до ч. 4 вказаного Закону, поводження з тваринами ґрунтується на таких принципах: жорстоке поводження з тваринами є несумісним з вимогами моральності та гуманності, спричиняє моральну шкоду людині; забезпечення умов життя тварин, які відповідають їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям; право власності та інші речові права на тварин у разі жорстокого поводження з ними можуть бути припинені відповідно до цього Закону; заборона жорстоких методів умертвіння тварин; відповідальність за жорстоке поводження з тваринами; утримання і поводження з домашніми тваринами без мети заподіяння шкоди як оточуючим, так і самій тварині.

Статтею 18 даного Закону передбачено загальні правила поводження з тваринами, що виключають жорстокість. Згідно вказаної норми, при поводженні з тваринами не допускається, зокрема, нанесення побоїв, травм та забороняються інші дії, що суперечать принципам захисту тварин від жорстокого поводження.

За змістом ч. 2 ст. 22 Закону забороняється, зокрема, бити, вбивати, завдавати домашнім тваринам болю, страждання або пригнічення.

Вимогами ст. 35 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» закріплено, що за порушення вимог цього Закону винні особи несуть кримінальну, адміністративну та цивільно-правову відповідальність згідно із законом.

Так, частиною 1 статті 89 КУпАП передбачена відповідальність за жорстоке поводження з тваринами - знущання над тваринами, у тому числі безпритульними, що спричинило їх мучення, завдало їм фізичного болю, страждань, але не призвело до тілесних ушкоджень, каліцтва чи загибелі, залишення тварин напризволяще, а також інші порушення правил утримання та поводження з тваринами.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Незважаючи на позицію сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема даними, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №249366 від 08.03.2025, відповідно до якого ОСОБА_1 жорстоко повівся з твариною собакою породи «той тер`єр», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 89 КУпАП; письмовими поясненнями дружини особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_3 від 08.03.2025, яка в день події підтвердила факт нанесення її чоловіком ОСОБА_1 ударів собаці у зв`язку з агресивністю останньої; письмовими поясненнями потерпілої власниці собаки ОСОБА_2 , згідно яких ОСОБА_1 наніс два удари собаці ногою, внаслідок чого остання полетіла сторчма та почала голосно скавчати; письмовими поясненнями ОСОБА_4 , який 08.03.2025 о 16:15 год. перебував за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, с. Анталовці, вул. Миру, 17а, біля альтанки №4, та почув скиглення собаки; чоловік з трьома дітьми погрожував вбити собаку, та іншими матеріалами справи.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності, а тому є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП, а тому твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції з`ясувавши всі обставини справи дійшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП України. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги з приводу невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП не знайшли свого підтвердження, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи, повністю спростовуються матеріалами справи, а тому апеляційний суд вважає, що вони не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

З огляду на зазначене викладені в обґрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків районного суду та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Будь-які інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б могли об`єктивно спростувати причетність ОСОБА_1 до вказаного правопорушення, суду не надано.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції врахувавши характер вчиненого адміністративного правопорушення, фактичні обставини справи, ту обставину, що адміністративним правопорушенням, яке інкримінується ОСОБА_1 , не завдано негативних наслідків для інших осіб, суспільства та держави, а також врахувавши дані про особу, з метою недопущення подібної поведінки надалі, прийшов до правильного висновку про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, на підставі ст. 22 КУпАП, за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, та закрив провадження у справі.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі, у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення.

Застосування такого виховного заходу, як усне зауваження буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату Канівець О.П. в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу адвоката Канівець О.П. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага