Справа № 192/3452/24
Провадження № 3/192/27/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 липня 2025 року

Суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області Ковальчук Н.В.,

за участю:

захисника Крикуна П.А.(в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у селищі Солоному Солонянського району Дніпропетровської області справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановила:

До суду від відділення поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції № 1 ГУНП в Дніпропетровській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Крикуна П.А. подав письмове пояснення, просив закрити провадження про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, врахувати факт перебування ОСОБА_2 в стані крайньої необхідності; нагальну потребу ОСОБА_1 в наявності у нього права керування транспортними засобами задля можливості вести волонтерську діяльність, яка пов`язана з візитами власним автотранспортом в місця дислокації підрозділів в зоні ведення бойових дій. Посилається на те, що поліцейськими було неправомірно складено протокол про адміністративне правопорушення, що 17.11.2025, дізнавшись, що російські війська здійснили ракетний обстріл України, у т.ч. м. Кривого Рогу, де поцілили у будівлю, що знаходиться в близькості з місцем проживання ОСОБА_1 , останній, не змігши додзвонитись до фактичної дружини, негайно вирушив додому, по дорозі його було зупинено працівниками поліції на блок посту біля с-ща Солоного, працівникам поліції він пояснив, що поспішає, і поліцейські ввели його в оману, пояснивши, що можливо відмовитись від проходження огляду, що пришвидшить процедуру, та відмова від проходження огляду не тягне за собою накладення значних фінансових санкцій, а покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобами на один рік застосовується лише до злісних порушників, які вчиняють порушення не вперше, тому, з метою недопущення негативних наслідків для життя людини - його дружини, ОСОБА_1 діяв з мотивів, викликаних крайньою необхідністю, відмовився від проходження огляду. Крім того, ОСОБА_1 , з метою підтвердження факту того, що доводи поліцейських щодо його перебування в стані алкогольного сп`яніння є домислами, по приїзду додому, самостійно звернувся до єдиного в м. Кривому Розі лікарського закладу, лабораторії якого надано право проводити дослідження, результатом обстеження стало видача висновку від 18.11.2024, який відобразив абсолютно нульові показники алкоголю та відсутність слідів психотропних речовин у матеріалах відібраних у ОСОБА_1 .

Крім того, захисник посилається на те, що до матеріалів справи органом поліції надано відеозапис загальною тривалістю 45 секунд, при цьому, сам відеоряд складає 35 секунд, який не відображує жодних обставин чи події адміністративного правопорушення. До того ж, наявними відеоматеріалами не доведено, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп?яніння, немає відомостей, яким чином були встановлені ознаки сп?яніння, визначені Інструкцією. Також зазначив, що водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування ними транспортними засобами, однак ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортними засобами (відсутній акт тимчасового затримання транспортного засобу), з нього не бралась розписка про те, що він зобов?язується не керувати транспортними засобами. Захисник посилається на те, що зазначення працівниками поліції у протоколі ознак алкогольного сп`яніння само по собі не свідчить про їх наявність у особи, а на відеозаписі працівник поліції взагалі не повідомляє ознак алкогольного сп`яніння, які ніби то ним виявлені у ОСОБА_1 , отже, працівником поліції не доведено факту наявності у ОСОБА_1 вказаних у протоколі ознак алкогольного сп`яніння. Крім того, адвокат посилається на те, що вказаний поліцейським в направленні заклад охорони здоров?я Комунальне підприємство «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» Дніпропетровської обласної ради (КП «ОМПЦЛЗ» ДОР»): по-перше - вже не функціонував, так як був припинений; по-друге - не включений до переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено управліннями охорони здоров?я місцевої державної адміністрації.

Додатково адвокат зазначив про потреби ОСОБА_1 в праві керування транспортними засобами задля можливості подальшого ведення ним волонтерської діяльності, так як ОСОБА_1 волонтер та водій, який неодноразово приймав участь в доставці гуманітарних вантажів в зону проведення бойових дій, а також на території, які звільнені від російської окупації.

В судовому засіданні захисник просив закрити провадження у справі з наведених вище підстав.

ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, відкласти розгляд справи не просив.

Враховуючи, що з огляду на правила, встановлені статтею 268 КУпАП, у даному разі явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у судове засідання не є обов`язковою, суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що відповідно п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

За приписами п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що17 листопада 2024 о 10 год 25 хв на 440 км а/д Н-08 водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, як на місці за допомогою алкотестера Драгер, так і в медичному закладі (лікарні) відмовився. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення від 17 листопада 2024 року серії ААД № 589268, в якому викладені обставини вчинення адміністративного правопорушення, який ОСОБА_1 підписав у відповідній графі протоколу;

письмовим поясненням ОСОБА_1 , написаним власноручно, за змістом якого 17.11.2024 він керував автомобілем ВАЗ, н.з. НОМЕР_1 , був зупинений на посту Солоне, при перевірці документів працівники поліції почули від нього запах спиртного, йому було запропоновано пройти мед. огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння, як на місці за допомогою алкотестера Драгер, так і у медичному закладі, на що він категорично відмовився у присутності двох свідків, напередодні вживав алкогольне пиво;

актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, за змістом якого огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія;

направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за змістом якого огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія;

рапортом поліцейського, за змістом якого, 17.11.2024 на блок посту «Солонянський», а/д Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя, був зупинений автомобіль ВАЗ, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , при перевірці документів якого були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, невиразна мова), водію було запропоновано пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою алкотестера Драгер, так і в медичному закладі (лікарні), на що водій категорично відмовився в присутності двох свідків;

копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 17.11.2024 серії ББА № 610947, якою ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП;

диском з відеозаписом з боді-камери поліцейського, яким зафіксовано, як поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що є ознаки сп`яніння та запропонував йому пройти медогляд за допомогою алкотестера Драгер або в лікарні, на що ОСОБА_1 відмовився.

Судом було задоволено клопотання захисника про допит як свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вони неодноразово викликались у судове засідання, проте у судове засідання не з`явились, за таких обставин суд не надає оцінку їхнім поясненням.

Щодо доводів сторони захисту, то вони не спростовують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стосовно посилання захисника на те, що ОСОБА_2 діяв в стані крайньої необхідності, то суд звертає увагу на такі обставини.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

За клопотанням захисника судом було допитано свідка ОСОБА_5 , яка повідомила, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Проживає вона з ОСОБА_1 майже вісім років, вважає його своїм чоловіком, проте офіційно вони не розписані. Вони з ОСОБА_6 займаються волонтерською діяльністю. 17.11.2024 вона була вдома сама, ОСОБА_6 поїхав із гуманітарною допомогою до військових на ОСОБА_7 напрямок. Вранці почалися вибухи, було дуже гучно, страшно, вона вийшла на вулицю, намагалася телефонувати ОСОБА_6 , але не було зв`язку та Інтернету. За змістом пояснення ОСОБА_5 , квартира, де вони проживають, пошкоджувалась через військові дії та вона зверталась за відшкодуванням.

Надаючи оцінку показанням свідка ОСОБА_5 , суд звертає увагу, що за їх змістом вона проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте у протоколі про адміністративне правопорушення, який містить підпис ОСОБА_8 у графі з позначкою «зі змістом протоколу ознайомлений(а), внесені про мене дані правильні» вказана інша адреса місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_3 .

У своєму поясненні ОСОБА_1 також вказав адресу: АДРЕСА_3 .

Суд також звертає увагу, що у своєму письмовому поясненні щодо відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, написаному власноручно, ОСОБА_1 не повідомляє про наявність обставин, які вказували б на перебування його у стані крайньої необхідності, зокрема, що він поспішає до дружини, яка знаходиться в небезпеці.

Не підтверджується перебування ОСОБА_1 у стані крайньої необхідності й відеозаписом, доданим до протоколу, при спілкуванні з поліцейськими ОСОБА_1 поводить себе спокійно, не вбачається, що він поспішає.

Зважаючи на викладене, суд не може дійти висновку, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності.

Щодо посилання захисника на те, що працівниками поліції не доведено, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння, відсутні відомості, яким чином були встановлені ознаки сп?яніння, що ОСОБА_1 вказаних поліцейським ознак сп`яніння не мав, то суд звертає увагу, що відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. (тут і далі в редакції, чинній станом на 16.04.2025), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Суд зазначає, що встановлення наявності ознак сп`яніння належить до дискреційних повноважень поліцейського. Суд у даному випадку, не сприймаючи безпосередньо події, не має змоги надати об`єктивну оцінку наявності чи відсутності в особи таких ознак.

Суд звертає увагу, що ознаки алкогольного сп`яніння вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, який ОСОБА_1 підписав, та рапорті поліцейського. Окрім того, у письмовому поясненні, ОСОБА_1 вказує, що при перевірці документів працівники поліції почули від нього запах спиртного.

Встановивши на місці зупинки транспортного засобу підстави для проведення огляду водія, в даному випадку на стан алкогольного сп`яніння, працівник поліції має законну вимогу до водія пройти такий огляд.

Стосовно доводів захисника щодо тривалості відеозапису, то суд звертає увагу, що наданим відеозаписом зафіксовано, що поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що є ознаки сп`яніння та пропонує йому пройти медогляд за допомогою алкотестера Драгер або в лікарні, на що ОСОБА_1 відмовився.

Відеозапис підтверджує вчинення ОСОБА_1 правопорушення та узгоджується з іншими доказами.

Стосовно посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 з метою підтвердження факту того, що доводи поліцейських щодо його перебування в стані алкогольного сп`яніння є домислами, по приїзду додому, самостійно звернувся до єдиного в м. Кривому Розі лікарського закладу, лабораторії якого надано право проводити дослідження, та результатом обстеження стало видача висновку від 18.11.2024, який відобразив абсолютно нульові показники алкоголю та відсутність слідів психотропних речовин у матеріалах відібраних у ОСОБА_1 , то суд звертає увагу, що, по-перше, за приписами ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. А, по-друге, ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобами особами в стані сп`яніння, а за відмову, як особа, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, висновок щодо результатів медичного огляду, який ОСОБА_1 пройшов самостійно, не спростовує вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Стосовно доводів захисника про те, що вказаний поліцейським в направленні заклад охорони здоров?я неналежний, так як він вже не функціонував, був припинений та не включений до переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено управліннями охорони здоров?я місцевої державної адміністрації, то суд звертає увагу, що з наданих разом з протоколом доказів, вбачається, що ОСОБА_1 жодним чином не обумовлював свою відмову від проходження огляду на стан сп`яніння неналежним закладом охорони здоров`я, він взагалі відмовився від проходження такого огляду.

Посилання сторони захисту на провокації з боку працівників поліції, введення ОСОБА_1 в оману не підтверджуються наявними у справі доказами.

Окрім того, суд звертає увагу, що за змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи водієм, зобов`язаний знати Правил дорожнього руху та виконувати їх, в тому числі і п. 2.5 цих Правил.

Стосовно посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 надали підписати протокол у вказаних інспектором місцях та пояснення, які від імені ОСОБА_1 було написано працівникам поліції, та більше його не затримували, після чого він продовжив свій рух у напрямку м. Кривого Рогу, то суд такі доводи не приймає, враховуючи, що ОСОБА_1 є повнолітньою дієздатною особою, та повинен усвідомлювати значення своїх дій.

Окрім того, у бланку протоколу у відповідних його графах друкованими літерами зазначається яка інформації має бути до нього внесена. Зокрема з протоколу вбачається, що у графі «Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» така особа своїм підписом підтверджує, що «зі змістом протоколу ознайомлений(а), копію протоколу отримав(ла), внесені про мене дані правильні».

ОСОБА_1 , підписавши протокол про адміністративне правопорушення, підтвердив свою обізнаність із його змістом.

Суд також зазначає, що у письмовому поясненні ОСОБА_1 вказано: «Написано власно ручно».

Щодо посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом, поліцейським не було застосоване тимчасове затримання транспортного засобу, то суд зазначає, що ці обставини також та не є підставою для закриття провадження, оскільки не спростовують вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення.

Суд зазначає, що у рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати дійшов висновку про те, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

З огляду на викладені обставини та приписи законодавства, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена поза розумним сумнівом і тому він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Зважаючи на викладені обставини, суд доходить висновку, що до ОСОБА_1 потрібно застосувати адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Таке адміністративне стягнення відповідатиме вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП та буде необхідним і достатнім для виховання особи та запобігання вчиненню нових правопорушень.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно із п. 5 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день розгляду справи становить 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 40-1, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

постановила:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною 1 ст. 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Солонянський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя Н.В. Ковальчук