Справа № 643/8734/25
Провадження № 3/643/2260/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2025 м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Замікула Б.С., розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові адміністративний матеріал, який надійшов з Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 260095 від 26.05.2025, ОСОБА_1 26.05.2025 о 14 год 00 хв м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 160, кафе «Козачий», здійснював роздрібну торгівлю алкогольних напоїв без наявної ліцензії, чим порушив Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального»

Дії кваліфіковані особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

У судові засідання ОСОБА_1 повторно не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином. Судові повістки про виклик, направлені на адресу проживання, зазначену у протоколі, повернулися до суду неврученими, з зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, суд враховує наступне.

Суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести «ризик незнання» учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Зокрема, у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Німеччини» від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Суд вжив всіх необхідних заходів для повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про дату та місце розгляду справи з метою реалізації права на участь при розгляді справи у суді. Однак, ОСОБА_1 станом судового провадження не цікавився, у судові засідання не з`явився. При цьому суд враховує, що у протоколах про адміністративне правопорушення зазначено, що справа розглядатиметься Московським районним судом м. Харкова.

За таких обставин суд вважає, що причини неявки ОСОБА_1 до суду не є поважними.

Враховуючи викладене та положення ч.2 ст. 268 КУпАП, відсутність особи, яка була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи щодо її притягнення до адміністративної відповідальності, не може бути безумовною перешкодою для розгляду справи. Відтак, суд доходить висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Частиною 1 ст. 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.

Всупереч цьому у протоколі не викладено зміст об`єктивної сторони правопорушення, при викладенні обставин його вчинення не розкрито і не описано, що є недопустимим, так як порушує право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, формулювання обвинувачення у вищевказаній формі є неконкретним, оскільки не відображає усіх ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що позбавляє можливості особу ефективно захищатися від пред`явленого їй порушення, тягне за собою недотримання її прав, передбачених ст. 268 КУпАП і робить неможливим об`єктивний розгляд справи.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до діючого Кодексу України про адміністративні правопорушення, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення у зв`язку з чим встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

При цьому, враховуючи, що розгляд справи в суді здійснюється лише в межах перевірки тих обставин, які були встановлені органом, який склав протокол, то на суд не може бути покладена функція збільшення обсягу обвинувачення, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності.

Суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, у п. 51 рішення у справі «Ващенко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.

У п. 34 рішення у справі «Абрамян проти Росії» Європейський Суд з прав людини вказав, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, а відтак усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положеннями ч. 1ст. 164 КУпАП передбачено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Вказана норма ч. 1 ст. 164 КУпАП носить бланкетний характер, оскільки у наведеній диспозиції відсилає до закону, що регулює здійснення господарської діяльності та її певних видів.

Під господарською діяльністю, згідно ч. 1ст. 3 Господарського кодексу України(далі -ГК), розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 ГК господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно зі ст. 42 ГК підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, істотною ознакою підприємництва (господарської діяльності) є її систематичність.

Як вбачається з роз`яснень, наданих в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності», під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Відповідно, істотною ознакою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 164 КУпАП, є не тільки факт реалізації певної продукції за винагороду, а й систематичний характер таких дій, оскільки тільки в разі їх систематичності такі дії набувають ознак господарської діяльності.

Систематичність відповідних дій передбачає їх здійснення не одноразово, а не менше ніж три рази протягом календарного року.

Таким чином, до предмету доказування в даній адміністративній справі відноситься в тому числі доведення систематичності здійснення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідної діяльності з реалізації продукції, зазначеної в протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 2ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

При цьому, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

У протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП, не зазначено про наявність в його діях ознак господарської діяльності, а саме: самостійності, систематичності, на власний ризик з метою одержання прибутку.

Достатніх, допустимих та достовірних доказів здійснення ОСОБА_1 систематичного продажу алкогольних напоїв, в яких відсутні акцизні марки, систематичності цього, матеріали справи не містять.

Відеофіксація правопорушення не здійснювалася, а доказова база протоколу ґрунтується лише на листі директора Департаменту по взаємодії з правоохоронними органами та мобілізаційної роботи Харківської міської ради.

Відтак, суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 164 КУпАП.

У відповідності до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене вище, суд закриває провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст.164, п. 1 ч. 1 ст.247,248-249,279,283-284 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду в десятиденний строк з дня її оголошення.

Суддя Б.С. Замікула