Справа № 345/1835/25
Провадження № 33/4808/490/25
Категорія ч.1 ст. 41 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Гапоненко Р. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень, стягнуто 605 грн. 60 коп. судового збору,

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене 1 ст. 41 КУпАП, за наступних обставин.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 будучи в.о. директора КНП «Новицький центр ПМСД», допустив порушення вимог законодавства про працю, за що встановлено відповідальність згідно ч. 1 ст. 41 КУпАП, а саме ч.1 ст. 7 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.06.2025 року та прийняти нову, якою закрити провадження у справі відповідно до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, ч.2 ст.38 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Вважає висновки суду про вчинення ним правопорушення помилковими, а постанову такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що лікарня не є господарським товариством, а основною функцією є лікування громадян України, тому підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності не має.

Стверджує, що судом неправильно застосовано норми ст. 38 КУпАП, оскільки з матеріалів справи та судового рішення вбачається, що затримка виплати працівникові тривала до 01.03.2025 року, оскільки в цей день заборгованість була повністю погашена.

Строк притягнення до відповідальності обчислюється з моменту його припинення 01.03.2025 року. Згідно з ч.2 ст. 38 КУпАП, суд може накласти адміністративне стягнення не пізніш як через три місяці з моменту припинення правопорушення. У даному випадку суд мав право накласти стягнення за вчинене правопорушення до 01.06.2025 року включно.

Постанова винесена 04.06.2025, тобто після спливу тримісячного строку, а тому суд мав закрити провадження у справі відповідно до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

ОСОБА_1 вказує, що 04.06.2025 року ним було подано письмову заяву до суду з проханням закрити провадження за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Однак, суд у мотивувальній частині безпідставно відхилив це клопотання, посилаючись на неправильне тлумачення моменту виявлення правопорушення (10.04.2025), що не має значення для триваючого правопорушення.

Із змісту п.7 ст. 247 КУпАП прямо слідує, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент судового розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.. 38 цього Кодексу.

Вказана норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності чи відсутності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративне правопорушення через закінчення строків давності.

Поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив розглянути його апеляційну скаргу за його відсутності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд звертає увагу, що учасники самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст.294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст.251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції не дотримані, оскільки судом не були встановлені фактичні обставини, які дозволяли прийти до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Так, суд першої інстанції обмежився тільки висновком про те, що ОСОБА_1 будучи в.о. директора КНП «Новицький центр ПМСД», допустив порушення вимог законодавства про працю, за що встановлено відповідальність згідно ч. 1 ст. 41 КУпАП, а саме ч.1 ст. 7 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136.

При цьому, суд взагалі не зазначив обставини за яких було вчинено правопорушення і не виклав фактичні обставини обвинувачення, які вважав доведеними відповідно протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції, не зазначивши формулювання обвинувачення яке визнав доведеним, чим істотно порушив вимоги закону на справедливий суд та створив певну правову невизначеність, яка не дозволяє перевірити правильність висновків суду щодо доведеності вини у вчиненні правопорушення.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, що зобов`язує суд апеляційної інстанції у повному обсязі переглянути справу та перевірити доводи апеляції щодо відсутності складу правопорушення.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №ПЗ/ІФ/4157/024378/П/ПТ від 10.04.2025 року в.о. директора КНП «Новицький центр ПМСД» ОСОБА_1 звинувачується в тому, що вчинив адміністративне правопорушення, допустивши порушення вимог законодавства про працю, за що встановлено відповідальність згідно з ч.1 ст. 41 КУпАП, а саме ч.1 ст.7 та ч.1 ст. 10 ЗУ №2136. При цьому у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення зазначені обставини за яких ОСОБА_1 було вчинено правопорушення.

В результаті розгляду провадження, судом апеляційної інстанції встановлено, що в.о. директора КНП «Новицький центр ПМСД» ОСОБА_1 порушив вимоги вимоги частини першої статті 10 ЗУ № 2136, оскільки затримав виплату нарахованих коштів робітнику ОСОБА_2 , який був звільнений з КНП «Новицький центр ПМСД» 06.12.2024 (наказ «Про звільнення» від 06.12.2024 № 21-К).

Так, нараховані кошти (компенсація за відпустку, лікарняні та ін.) в повному обсязі були виплачені 01.03.2025.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ста 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку

Так, ОСОБА_2 звільнений КНП «Новицький центр ПМСД» 06.12.2024, проте нараховані кошти виплачено - 01.03.2025, тобто не в день звільнення.

При цьому, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку ОСОБА_2 не нараховано та не виплачено, чим порушено вимоги статті 117 Кодексу законів про працю України.

Протокол про адміністративне правопорушення складений за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який своїми підписами підтвердив, що зі змістом протоколу ознайомлений та отримав його копію. В графі "пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності" вказав, що він виконує обов`язки керівника з 2021 року, по професії є лікарем, а тому не вміє і не може рахувати компенсацію, відшкодування і розрахунки на підприємстві, а ще у них відсутній бухгалтер. (а.с. 3-4).

Вищевказані обставини підтверджуються актом, складеним за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах праці у КНП «Новицький центр ПМСД» від 10.04.2025 (а.с.5-16).

Вищенаведені докази є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, порушень при їх збиранні апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП адміністративного правопорушення.

Диспозиція ч.1 ст.41 КУпАП передбачає відповідальність за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони права громадян на працю, на оплату праці, на охорону праці та інших прав у трудовій сфері, визначених у Кодексі законів про працю України, Законах України «Про охорону праці», «;Про оплату праці», «;Про відпустки», «;Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» тощо).

Істотною ознакою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, є спеціальний суб`єкт посадові особи підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують найману працю. Суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини, як у формі умислу, так і у формі необережності.

Диспозиція норми ч.1 ст.41 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових, які передбачають конкретні правила щодо праці.

Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану порядок організації діловодства з питань трудових відносин, оформлення і ведення трудових книжок та архівного зберігання відповідних документів на територіях активних та можливих бойових дій, перелік яких затверджений у порядку, встановленому законодавством, визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці.

Згідно ч.1 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ставиться у провину порушення забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання нарахованих коштів при звільненні, а його дії кваліфіковано за ч.1 ст.41 КУпАП, що підтверджується матеріалами справи в сукупності.

При цьому, апеляційний суд вважає безпідставним звинувачення в частині порушення вимог частини першої статті 7 ЗУ № 2136, оскільки обставини, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення за цим обвинуваченням відбулись в період з 07.07.1998 року по 08.07.2024 рік, що свідчить про те, що на час складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення вже закінчились строки, які встановлені ст.38 КУпАП.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує наявність відповідного порушення вимог трудового законодавства стосовно несвоєчасної виплати коштів, які були нараховані робітнику ОСОБА_2 , який був звільнений з КНП «Новицький центр ПМСД» 06.12.2024 року та вважає, що справу необхідно було закрити на підставі ч.2 ст.38 КУпАП.

Відповідно до вимог п.7 ч.2 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

При вирішанні питання щодо застосування вимог ст.38 КУпАП, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, встановлення обґрунтованості висунутого обвинувачення та вирішення питання про винуватість або невинуватість у вчинення правопорушення є прямим обов`язком суду у відповідності до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, відповідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Особа, яка не винна у вчиненні правопорушення повинна мати право довести свою невинуватість у вчиненні правопорушення.

Таким чином, розгляд провадження судом повинен гарантувати особі, яка звинувачується у вчиненні правопорушення, що суд перевірить обґрунтованість обвинувачення на встановить винуватість або невинуватість у вчиненні правопорушення.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Ч.2 ст.38 КУпАП встановлено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Таким чином, для закриття провадження на підставі ст.38 КУпАП суд зобов`язаний встановити наступні обставини, які дозволяють закрити провадження у зв`язку з тим, що пройшов, встановлений законом строк з моменту вчинення правопорушення:

1) правопорушення дійсно було вчинено, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності;

2) пройшов певний строк накладення стягнення, який встановлений відносно вказаного правопорушення.

При цьому, закриття провадження за ст.38 КУпАП у зв`язку з тим, що з дня вчинення правопорушення закінчився встановлений законом строк накладення стягнення, не є реабілітуючою правовою підставою, яка свідчить про невинуватість у вчиненні правопорушення.

Так, відповідно до теорії права до реабілітуючих належать наступні правові закриття провадження: встановлено відсутність події правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № ПЗ/ІФ/4157/024378/П/ПТ від 10.04.2025; копією акту № ПЗ/ІФ/4157/024378 від 10.04.2025, яким встановлені обставини порушення трудового законодавства; копією заперечення ОСОБА_1 , відповідно до якої він стверджує, що дійсно виконує обов`язки директора КНП «Новицький центр ПМСД» та не може нести відповідальність за несвоєчасну невиплату коштів працівнику ОСОБА_2 , оскільки з 2021 року він виконує обов`язки керівника, хоча по професії є лікарем, а тому не вміє і не може рахувати компенсацію, відшкодування і розрахунки на підприємстві за відсутності бухгалтера на підприємстві; копією особової картки №160/98 на особу ОСОБА_2 , копією наказу №324, копією відомості оплати відпусток відносно ОСОБА_2 , , копією розрахункових листків ОСОБА_2 за період з грудня 2024 по лютий 2025, копіями відомостей нарахування коштів на карткові рахунки співробітників, якими підтверджено наявність відповідних трудових відносин та несвоєчасність виплат при звільнені; копією наказу №21-К, відповідно до якого ОСОБА_2 , водія АЗПСМ с. Завій КНП « Центр ПМСД Новицької сільської ради» звільнено за власним бажанням з 06.12.2024 року.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає доведеним поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 1 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, у відповідності до вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст.38 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2025 року робітнику ОСОБА_2 були виплачені заборговані кошти, чим було припинено триваюче правопорушення і на теперішній час закінчився строк накладення на неї адміністративного стягнення, який встановлено ст.38 КУпАП.

Вищевказані обставини свідчать про наявність підстав для закриття провадження по справі відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 скасувати та прийняти нову.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та закрити провадження на підставі ст. 38, п.7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв