Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.08.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/123/25, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 170853 від 11.01.2024 та постанови судді від 03.02.2025 вбачається, що 11.11.2024 о 02 год 54 хв у м. Ужгороді по вул. Собранецькій, біля будинку № 169, водій ОСОБА_4 керувала транспортним засобом марки «Mercedes Vito» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови та координації рухів, та відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку о 05 год 20 хв, чим порушила вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на її необґрунтованість, вказує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також дослідженим доказам. Просить скасувати постанову та постановити нову, якою закрити провадження у справі щодо неї на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Стверджує, що поліцейський не повідомляв їй про наявність у неї конкретних ознак сп`яніння, а лише безпідставно пропонував їй пройти огляд на такий стан. Зазначає, що не перебувала у стані алкогольного сп`яніння, таких ознак у неї не було, і пояснювала поліцейському, що не може пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння через погане самопочуття у зв`язку з отриманням травми внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, протокол складено без участі захисника, а суд розглянув справу без її участі, належним чином не повідомивши її про час та місце розгляду справи, чим було порушено її право на захист.

-2-

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника-адвоката Лаврентьєва Ю. Г., неявка яких з урахуванням положень ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що ОСОБА_1 та захисник повідомлялися поштовим зв`язком. При цьому, надіслане ОСОБА_1 повідомлення повернулося до апеляційного суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Указане свідчить про те, що апеляційним судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення учасників справи про час та місце її розгляду. Разом із тим, клопотань про відкладення судового засідання, відомостей про поважність причин неявки, чи будь-яких інших доказів у підтвердження обставин неявки, до апеляційного суду не надходило, а захисник-адвокат Лаврентьєв Ю. Г. подав клопотання про розгляд спави без його участі. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та захисника-адвоката Лаврентьєва Ю. Г., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. Також враховується заява захисника про розгляд апеляційної скарги у його відсутності. Між тим, апеляційний розгляд справи вже відкладався за заявою сторони захисту.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, такий складено щодо ОСОБА_4 , однак матеріалами справи підтверджено, що прізвищем особи, щодо якої складено цей протокол являється ОСОБА_5 . При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не заперечується той факт, що саме ОСОБА_5 , прізвище якої до його зміни було ОСОБА_6 , є тією особою, щодо якої складено протокол серії ЕПР № 170853 віл 11.11.2024. Факт складення протоколу щодо ОСОБА_4 став наслідком того, що поліцейські на місці події встановили особу на підставі посвідчення водія НОМЕР_2 , яке не було замінено ОСОБА_4 після зміни прізвища на ОСОБА_5 .

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

-3-

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 11.11.2024 о 02 год 54 хв у м. Ужгороді по вул. Собранецькій, біля будинку № 169, водій ОСОБА_4 керувала транспортним засобом марки «Mercedes Vito» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови та координації рухів, та відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку о 05 год 20 хв. Вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП як порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Незважаючи на заперечення своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні вказаного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

Зокрема, вина ОСОБА_3 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 170853 від 11.11.2024, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми; копією протоколу серії ЕПР1 № 170847 від 11.11.2024, складеного щодо ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП, зокрема за порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України; відеозаписом з боді-камер поліцейських.

-4-

Оцінка доказів відповідно до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Матеріали справи не містять доказів про порушення інспектором УПП в Закарпатській області Мандриком Я. А. вимог законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримані вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 170853 від 11.11.2024 складено відповідно до вимог встановлених ст. 256 цього Кодексу, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

З установлених апеляційним судом обставин вбачається, що після настання дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_3 , остання відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому апеляційний суд враховує, що згідно п. 1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак алкогольного сп`яніння, окрім інших, віднесено: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, тобто ті ознаки, що мали місце у водія ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, в інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_3 на стан алкогольного сп`яніння, від проходження якого остання відмовилася, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Мандрик Я. А., який склав щодо ОСОБА_3 протокол, був упереджений при його складанні, або що у нього були підстави для обмови ОСОБА_3 у порушенні Правил дорожнього руху України, а також для фальсифікації протоколу та доданих до нього матеріалів. Відсутні в матеріалах справи і відомості, які свідчили про зацікавленість поліцейського у результатах розгляду справи. На наявність таких даних не вказується і в апеляційній скарзі.

Не встановлено апеляційним судом і обставин, які б свідчили про застосування щодо ОСОБА_3 незаконних методів чи примусу, які призвели до відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп`яніння та підписання складених щодо неї адміністративних матеріалів.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку про те, що поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків та складанні відповідних документів діяв у межах наданих йому повноважень.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження і такі апеляційним судом відхиляються.

Апеляційний суд оглянув відеозапис, долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, з якого вбачається факт дорожньо-транспортної пригоди, учасником якої була ОСОБА_3 , яка у подальшому на пропозицію поліцейського категорично відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Зокрема, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_3 не вчиняла будь-яких дій, спрямованих на проходження огляду на стан сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейський не повідомляв ОСОБА_3 про наявність у неї конкретних ознак сп`яніння, а лише безпідставно

-5-

пропонував їй пройти огляд на такий стан, апеляційний суд визнає неспроможними і такими, що жодним чином не спростовують факту відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто порушення нею вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння у свою чергу закріплений у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858, і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008, з послідуючими змінами і являє собою процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення зазначеного стану і безпосередньо проведення такого огляду.

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан спяніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням Інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. При цьому необхідно зазначити, що норми чинного законодавства щодо процедури направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння і проведення такого огляду не передбачають обов`язковості дотримання якоїсь черговості у його проходженні і мають лише визначені обмеження, пов`язані виключно зі специфікою стану певного сп`яніння.

Таким чином, ОСОБА_3 , яка була причетна до ДТП, і щодо якої були підстави вважати, що вона перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинна була пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із використанням спеціальних технічних засобів, а у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення у присутності поліцейського в закладі охорони здоров`я, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, незалежно від причин, які стали підставою для зупинки транспортного засобу, водій в усякому випадку не мала права ігнорувати вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, так як будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та

-6-

виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні щодо ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останньої.

При цьому, слід зазначити, що проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія, а не його правом, а відмова від проходження такого незалежно від підстав становить склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Між тим, з відеозапису вбачається, що поліцейський роз`яснив ОСОБА_3 її права та обов`язки, а також наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Із цих підстав, жодним чином не спростовують факту порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та її вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не перебувала у стані алкогольного сп`яніння, таких ознак у неї не було, і пояснювала поліцейському, що не може пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння через погане самопочуття, у зв`язку з отриманням травми внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Неспроможними є і доводи апеляційної скарги про те, що протокол складено без участі захисника. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що з відеозапису вбачається, що під час складення протоколу ОСОБА_3 роз`яснювались права, у тому числі й на правову допомогу, і вона повідомляла поліцейським, що телефонує захиснику, однак захисник на місце події не прибув.

Що стосується доводів про те, що суд розглянув справу без участі ОСОБА_3 , апеляційний суд звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що стороні захисту безумовно було відомо про те, що справа щодо ОСОБА_3 розглядається Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, про що також свідчать і подані 02.12.2024 та 24.01.2025 захисником-адвокатом Лаврентьєвим Ю. Г. клопотання. Крім того, участь особи, яка притягується до відповідальності, чи захисника, у розгляді справ про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано встановив, що сторона захисту належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, і у зв`язку з їх черговою неявкою, обгрунтовано розглянув справу без участі ОСОБА_3 та її захисника-адвоката Лаврентьєва Ю. Г.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до закону України про адміністративні правопорушення, факт розгляду справи про адмінінстративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП без участі сторони захисту не є безумовною підставою для скасування судового рішення. Між тим, сторона захисту не була позбавлена можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, під час апеляційного перегляду справи, однак не з`явившись до апеляційного суду на розгляд справи, позбавила себе такої можливості.

За таких обставин, апеляційний суд констатує, що право ОСОБА_3 на захист не було порушено, а доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на уникнення останньої від адміністративної відповідальності за вчинене нею правопорушення.

Крім того, в апеляційній скарзі відсутні будь-які доводи про відсутність вини ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

-7-

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 11.11.2024 о 02 год 54 хв по вул. Собранецькій, 169, сталася саме внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, що повністю підтверджується матеріалами справи.

Тому, доводи апеляційної скарги апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення, оскільки такі не узгоджуються з іншими матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею першої інстанції ОСОБА_3 обґрунтовано визнано винною у порушенні вимог, які передбачені пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України, та вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззаперечну винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось їй за провину.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не являються підставами для скасування оскаржуваної постанови із закриттям провадження у справі, що дає обґрунтовані підстави вважати, що такі спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги сторони захисту щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на оди рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції та вважає, що з урахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_3 порушення Правил дорожнього руху України є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський Суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

-8-

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Враховуючи обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що накладене на ОСОБА_3 адміністративне стягнення відповідає характеру вчиненого правопорушення, призначене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на неї адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2025 про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,- без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя