Справа № 503/658/25
Провадження № 3/503/627/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Сердюка Б.С.,

за участю секретарів судового засідання Клемпуш Ю.В., Черноморець Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Осокіна С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

УСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 295768 складеного 07 травня 2025 року, ОСОБА_1 , 07 травня 2025 року об 11 год 43 хв на автодорозі сполученням Балта Кодима, при в`їзді в м. Кодима Подільського району Одеської області, керуючи транспортним засобом "Део" д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 під час виконання ним службових обов`язків у прикордонному наряді "Контрольний пост", на його неодноразову вимогу зупинити транспортний засіб продовжив рух та намагався здійснити наїзд на військовослужбовця Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 , був зупинений шляхом здійснення пострілу в капот транспортного засобу з автомата АК-74. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що 07 травня 2025 року близько 10-ї години, рухаючись дорогою Балта - Кодима його зупинили працівники поліції та прикордонної служби для перевірки документів. На вимогу зупинитися він зупинився, пред`явив паспорт, відомості про реєстрацію місця проживання та військово-облікові документи. На питання, що робити далі, йому повідомили, щоб він зачекав на працівників ТЦК. Після розмови з прикордонниками про те, чому він має їх чекати, вони знову наказали йому залишатися на місці. Він повідомив, що не має часу. Коли вони відійшли від автомобіля, він вирішив продовжити рух. Після початку руху до нього крикнули, щоб зупинився. Попереду вийшов один із прикордонників та зробив постріл у автомобіль. Потім прикордонники витягнули його з машини, повалили на землю, погрожуючи тілесними ушкодженнями, якщо він спробує встати. На нього наділи наручники та поставили на узбіччі чекати. Чекали на приїзд поліції та додаткових прикордонників. Після прибуття керівництва йому погрожували, щоб він сів у БУС та підписав протокол. "Не хочеш - то захочеш", - сказали йому. Троє прикордонників силою заштовхували його до автомобіля. Згодом його колега викликала "швидку". Лікарі оглянули його та доставили до приймального відділення, оскільки нещодавно йому було проведено оперативне втручання на черевній порожнині. На прохання оглянути на наявність тілесних ушкоджень йому відмовили, посилаючись на зайнятість хірурга. Запропонували зачекати або звернутися до іншої лікарні. У Подільській ЦРЛ йому провели огляд. Під час огляду були виявлені тілесні ушкодження.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Осокін С.Ю. вказував на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП та просив закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що 07 травня 2025 року він заступив на мобільний блок пост спільно з працівниками ВПС " ІНФОРМАЦІЯ_2 ". Близько 12 години під`їхав автомобіль марки "Део Ланос" білого кольору, під керуванням громадянина ОСОБА_4 . Було проведено перевірку документів даної особи, однак у останнього була відсутня відстрочка, тому ним було здійснено дзвінок в РТЦК, для перевірки даних в базі "Оберіг". Також паралельно була зупинена вантажівка, а тому він повідомив працівникам ТЦК дані ОСОБА_4 і пішов перевіряти вантажівку. В подальшому почув, що прикордонники почали кричали " ОСОБА_5 , зупинись". Водій автомобіля не виконав вказівок та поїхав в притул до прикордонника, торкнувшись його ноги, після чого пролунав постріл та автомобіль зупинився. В подальшому ОСОБА_4 витягнули з автомобіля та одягнули на нього кайданки. Інформацію про цей випадок було передано керівництву та черговим частинам. На місце події викликали швидку допомогу та охороняли місце події. Приїжджала слідчо-оперативна група та відбирали пояснення.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що 07 травня 2025 року він заступив на чергування, пройшов інструктаж та записався в книзі нарядів. Після отримання зброї та боєприпасів виїхав службовим автомобілем на блок пост. Несли службу спільно з працівниками ВПС " ІНФОРМАЦІЯ_2 " та РТЦК. Близько 12 години під`їхав автомобіль марки "Део Ланос" білого кольору, під керуванням громадянина ОСОБА_4 , його колегою ОСОБА_3 було перевірено документи даної особи, однак у останнього не було відстрочки. Оскільки працівники РТЦК від`їхали з блок посту, його колега зателефонував до чергового РТЦК для перевірки даних в базі "Оберіг", запропонувавши ОСОБА_4 зачекати, однак він не виконав вказівки та почав рух транспортного засобу на прикордонника, торкнувши його ноги. Останній попередив "Стій, стрілятиму" після чого пролунав постріл. Пояснив, що в той момент знаходився біля свого службового автомобіля, а тому не повністю бачив події, які відбулися.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що разом із ОСОБА_4 їхали до м. Кодима по робочих питаннях окремими автомобілями. Прибувши до м. Кодима, вона не зустріла ОСОБА_4 на місці. Зателефонувавши йому, отримала інформацію, що він перебуває на блокпосту. Після повторного дзвінка ОСОБА_4 підтвердив своє перебування там. Приїхавши на блокпост, свідок побачила ОСОБА_4 в кайданках, у брудному одязі, біля пошкодженого внаслідок пострілів автомобіля. На місце події прибули правоохоронці, які зафіксували свідчення, після чого зняли кайданки з ОСОБА_4 . Під час спроби від`їзду з блок посту прикордонники запропонували ОСОБА_4 скласти протокол на заставі. ОСОБА_4 відмовився їхати, запропонувавши підписати протокол на місці. Прикордонники повідомили, що хоча він має право підписати документ на місці, вони наполягають на відвідуванні застави. Близько 4-5 прикордонників почали застосовувати до ОСОБА_4 фізичну силу та намагались насильно помістили його до автобуса. Вона викликала швидку допомогу. Коли на місце події прибула швидка допомога, після огляду ОСОБА_4 його забрали до медичного закладу. Свідок супроводжувала його до лікарні. У лікарні прикордонники склали протокол, від його підпису ОСОБА_4 відмовився.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що працює лікарем екстреної медицини та 07 травня 2025 року отримала повідомлення про кровотечу голови біля блокпосту в м. Кодима. Коли вона з водієм приїхали на місце, з`явився постраждалий, який стверджував, що його побили, але видимих ушкоджень виявлено не було. Постраждалий розповів, що йому було проведено операцію з видалення апендициту, а його били в живіт. Свідок особисто провела повний огляд тіла, зосередившись на голові та животі, рук не оглядала. Ушкоджень не було, при цьому була виявлена гостра реакція на стрес. Слідів кайданків не було виявлено. З постраждалим була знайома, яка просила їх забрати. Його доставили до лікарні, де його оглянув хірург ОСОБА_9 . Жінка, яка перебувала з постраждалим підказувала йому, що говорити. У присутності свідка постраждалий відмовився підписувати протокол.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що надійшло повідомленням з чергової служби, що на блокпосту стався інцидент із громадянином, який не надавав військово-облікові документи. Він перебував за кермом автомобіля службової охорони. Коли поліція повідомила, що викличе представників ТЦК, громадянин почав рух, після чого прикордонник здійснив постріл з метою зупинки транспортного засобу. На момент його прибуття на місце події була швидка допомога. Громадянин ОСОБА_4 перебував у супроводі жінки, яка активно давала йому вказівки. Вона знімала все на камеру. Жодних документів ОСОБА_4 не надав. Протокол він складав у лікарні, ОСОБА_4 спочатку відмовлявся від підпису протоколу, але підписав його після того, як свідки зафіксували відмову від підпису.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що він працює водієм екстренної медичної допомоги, пам`ятає, що в той день коли відбулися події зазначені в протоколі, надійшов виклик за яким вони прибули на блокпост. Хлопець вийшов із автомобіля та скаржився на біль у животі. Явних ознак тілесних ушкоджень на ньому свідок не помітив. Потім його доставили до лікарні. Після огляду його направили на УЗД. З розмови цього хлопця по телефону свідок зрозумів, що він не мав наміру підписувати жодних документів. Прикордонники прибули та склали протокол. У присутності свідка він відмовився від підписання протоколу.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що працює лікарем - хірургом в КНП "Кодимська лікарня" однак не може згадати цього пацієнта, оскільки пройшов тривалий проміжок часу, при цьому зазначив, що документи, які містяться в матеріалах справи є правдивими, згідно яких пацієнт був обстежений лікарем та паталогій не було виявлено.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

У відповідності до положень ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч. 1 ст. 185-10 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об`єктивна сторона складу зазначеного адміністративного правопорушення полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу, військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні або члена громадського формування, або охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного невиконання зазначених розпоряджень та вимог. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо. Розпорядження та вимоги, які зазначені у диспозиції статті мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їхньої компетенції. Права органів, підрозділів, військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України викладено у ст. 20 Закону України "Про Державну прикордонну службу України".

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 №10-рп/2011 надав тлумачення визначенню непокори: "Слово "непокора" означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги".

Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 26 червня 1992 року визначено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

З метою доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, посадовою особою до протоколу долучено копію паспорта громадянина України виданого на ім`я особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, три рапорти військовослужбовців державної прикордонної служби та два рапорти працівників поліції.

Суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

З рапортів поліцейських ОСОБА_3 та Новіцького І.В., а також з їх пояснень, отриманих судом під час їх допиту у судовому засіданні було встановлено, що підставою для зупинки ОСОБА_1 була вимога дочекатися працівників ТЦК.

При цьому, жодних доказів на підтвердження відсутності у ОСОБА_1 документів, що посвідчують його особу, а також військово-облікових документів, матеріали справи не містять.

Навпаки допитаний в судовому засіданні поліцейський Заворотний повідомив, що ОСОБА_1 пред`явив військово обліковий документ у додатку Резерв+.

З наданих ОСОБА_1 до суду документів встановлено, що він перебуває на військовому обліку з 14 вересня 2024 року. 05 березня 2025 року пройшов військово-лікарську комісію. Уточнив вчасно військово облікові дані, а саме 27 березня 2025 року. У розшуку не перебуває.

Тобто відсутні розумні підстави вважати, що станом на 07 травня 2025 року у ОСОБА_1 були відсутні військово облікові документи, внаслідок чого він мав би чекати працівників ТЦК.

Таким чином, матеріалами справи не доведено, що вимога військовослужбовця Державної прикордонної служби України про зупинку ОСОБА_1 з метою дочекатися представників ТЦК була законною.

Всі перераховані вище обставини, у своїй сукупності, дають суду підстави дійти висновку про недоведеність того, що ОСОБА_1 у зазначені в протоколі час та місці, дійсно здійснив злісну непокору законній вимозі працівників Державної прикордонної служби України під час виконання ними службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а встановлена невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення фактичним обставинам справи, вказують на відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні.

Також слід зазначити, що за результатами судового розгляду, не знайшов підтвердження факт спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень військовослужбовцями Державної прикордонної служби України.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Стаття 62 Конституції України закріплює положення, що відображають сутність презумпції невинуватості: "Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана покаранню, поки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь".

У рішенні № 23-рп/2010 від 22.12.2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Отже, процедура притягнення до адміністративної відповідальності, ґрунтується, в тому числі, і на закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження, у тому числі визначену п. 2 ст. 6 презумпцію невинуватості, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15.05.2008).

З цього випливає, що обов`язок доводити вину, як складову презумпції невинуватості, покладається на адміністративний орган та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі.

Європейський суд з прав людини встановив критерій доведеності "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі 688/788/15-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Отже, враховуючи встановлені фактичні обставини справи виникає розумний сумнів з приводу достовірності відомостей, внесених у протокол про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Гайдашевський проти України" від 06 лютого 2025 року визнав порушення ст. 6 Конвенції, оскільки апеляційний суд за власною ініціативою шукав ключові докази, які шкодять становищу обвинуваченого, і використав їх у своєму вироку, щоб заперечити аргументи, висунуті захистом. Жоден інший учасник адміністративного провадження не був присутній, щоб просити суд провести ці перевірки чи зібрати докази. Шукаючи такі докази за власною ініціативою та засуджуючи заявника на основі доказів, отриманих таким чином, апеляційний суд створив враження плутанини між ролями прокурора та судді та, відповідно, дав підстави для законних сумнівів щодо неупередженості суду за об`єктивною перевіркою.

Отже, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності та надаючи оцінку матеріалам, які визнані органом, що їх надіслав, достатніми для досягнення поставленої мети, суддя не може вийти за межі обвинувачення та уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке по суті, судом підтримується.

Надані представником Державної прикордонної служби України матеріали суддя визнає недостатніми для підтвердження вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні інкримінованого правопорушення, у зв`язку з чим провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, особою щодо якої її винесено або її захисником, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Б.С. Сердюк