Справа № 348/1961/24
Провадження № 33/4808/197/25
Категорія ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Солодовніков Р. С.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Дутчака В.В.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП.

- провадження про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративних стягнень, передбачених ст. 38 КУпАП.

- за ч. 1 ст. 130 КУпАП накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок, -

в с т а н о в и в :

Так, судом встановлено, що 01.08.2024 р. приблизно о 14:25 год. ОСОБА_1 в м.Надвірна по вул. Майдан Шевченка, 6, Надвірнянського району, Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки «OPEL ASTRA» д.н.з НОМЕР_1 рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки « RENAULT LOGAN д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п.10.9 Правил дорожнього руху України.

01.08.2024 р. приблизно о 14:25 год. в м.Надвірна по вул. Майдан Шевченка, 6 Надвірнянського району, Івано-Франківської області, водій транспортного засобу марки «OPEL ASTRA» д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_1 скоївши дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснив зіткнення наїзд на автомобіль марки « RENAULT LOGAN д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , що стояв, місце пригоди залишив, чим порушив вимоги п. 2.10а Правил дорожнього руху України.

За даним фактом відносно ОСОБА_1 складено протоколи про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 106435 за ст.124 КУпАП, серії ЕПР 1 № 106432 за ст.122-4 КУпАП.

Крім того, 01.08.2024 р. приблизно о 14:25 год. ОСОБА_1 в м.Надвірна по вул. Майдан Шевченка ,6, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, керував транспортним засобом марки «OPEL ASTRA» д.н.з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законному порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погодишвись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2025 року та прийняти нову постанову.

Вважає, що оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а також не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи.

Вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів які б свідчили про керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Вважає, що показання свідка ОСОБА_3 слід не брати до уваги, оскільки у судовому засіданні він мав претензії до ОСОБА_1 , оскільки стверджував, що той його ображав (обзивав), що свідчить про неупередженість свідка. Щодо показань про нестійку ходу, то стверджує, що у нього такий стиль ходьби, що не можна вважати ознакою алкогольного сп`яніння.

Вказує, що працівниками поліцїі не було здійснено зупинки транспортного засобу.

Зазначає, що з моменту пригоди до прибуття поліцейських до нього на подвір`я пройшло більше 4-ох годин, а тому не було підстав проводити огляд на стан сп`яніння.

Стверджує, що протоколи підписані особою, що не мала відношення до розгляду данних правопорушень, оскільки дії щодо технічного фіксування, вручнння протоколі та пропонування пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння здійснював інший працівник поліції.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без потерпілого.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Дутчак В.В. підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, ст. 122-4, ст. 124 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у вважав за необхідне у повному обсязі перевірити вищевказані доводи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 122-4, ст. 124 КУпАП. Правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю доводиться зібраними та дослідженими судом доказами.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

За змістом рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії», протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Так, в рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Згідно приписів ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив протоколи про адміністративні правопорушення від 12.09.2022 щодо ОСОБА_4 та надав їм належну правову оцінку.

Так, зі змісту протоколів про адміністративні правопорушення від 01.08.2024 серій ЕПР1 №106432, ЕПР1 № 106440, ЕПР1 № 106435 вбачається, що суть висунутих обвинувачень полягає в тому, що ОСОБА_1 , як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за статтями 122-4, 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, звинувачується в тому, що керуючи транспортним засобом, порушив вимоги п. 2.5, 2.10.а, 10.9 ПДР, оскільки вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб, залишив місце пригоди та відмовився пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторонни захисту про те, що протоколи про адміністративне правопорушення були складені та підписані особою, що не мала відношення до розгляду данних правопорушень, оскільки дії щодо технічного фіксування, вручення протоколів та пропонування пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння здійснював інший працівник поліції.

Так, протоколи про адміністративні правопорушення складені уповноваженою на те особою поліцейським Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області сержантом поліції Луканюк Л.Б. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписані уповноваженою на те особою.

Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення за своїм правовим змістом є процесуальним документом в якому сформульовано зміст висунутого обвинувачення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що висунуті ОСОБА_1 обвинувачення носять конкретний характер та дозволяли останьому зрозуміти суть обвинувачення та організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

Зокрема, зі змісту вищевказаних протоколів про пдмагнаітративне правопорушення вбачається, що від ознайомлення зі змістом протоколів, надання письмових пояснень ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується даними оглянутих апеляційним судом долучених до матеріалів провадження відеозаписів.

Протоколи про адміністративні правопорушення, на думку апеляційного суду, містять достатні та переконливі дані, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій, свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутих обвинувачень, наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.

Протоколи про адміністративне правопорушення відповідають вимогам ст. 256 КУпАП і не містять недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд, повторно дослідивши наявні в матеріалах справи докази з урахуванням встановлених фактичних обставин, відхиляє доводи апелянта з приводу неналежності та недопустимості як доказу долучених до матеріалів провадження відеозаписів з огляду на їх не безперервний запис, оскільки, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи стосовно того, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом правопорушень, оскільки не керував транспортним засобом.

Зокрема, вищевказані доводи носять непослідовний та суперечливий характер, оскільки зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що дорожньо-транспортну пригоду вчинив інший чоловік, а він сидів на пасажирському сидінні.

Разом з тим, суд першої інстанції детально перевірив вищевказані доводи та прийшов до обгрунтованого висновку, що вони є неспроможними, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам та повністю спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку поясненням свідка ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_2 зі змісту яких вбачається, що за кермом транспортного засобу, який вчинив дорожньо-транспортну пригоду, перебував саме ОСОБА_1 . Дані пояснення повністю узгоджуються із наявними матеріалами провадження.

Так, відповідно до статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені долучені до протоколів про адміністративні правопорушення відеозаписи з нагрудних відеокамер інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколів про адміністративні правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчинених адміністративних правопорушень.

Зокрема, відеозаписами зафіксовано:

(файл 0000000__0050), як після прибуття на місце ДТП працівник поліції спілкується із потерпілим та свідками події, які повідомляють, що за кермом транспортного засобу, який вчинив ДТП знаходився чоловік у формі, який ледь сів у транспортний засіб, оскільки перебував у стані сп`яніння, після чого двічі вдарив транспортний засіб водієм якого є ОСОБА_2 . Водій, який вчинив ДТП був старшого віку, за словами очевидців.

(файл 0000000__0051), як поліцейські прибули за місцем проживання водія ОСОБА_1 , якого не було вдома за словами сусіда. Далі фіксують пошкодження на транспортному засобі Опель Астра, який стоїть на подвір`ї.

(файли 0000000__0052,0000000__0053), згодом з будинку вийшов ОСОБА_1 , працівник поліції повідомляє його, що його транспортний засіб став причетним до ДТП, в машині знаходиться військова форма, і сам ОСОБА_1 підходить під опис чоловіка, який вчинив ДТП. Водій повідомляє, що це не його машина і що він не є учасником ДТП, можливо транспортним засобом керував хтось інший, оскільки він не міг одягати військову форму, оскільки сьогодні «звільнений». Працівник поліції повідомив, що оскільки ОСОБА_1 стверджує, що він не був за кермом, була жінка або хтось інший, то даний транспортний засіб забере евакуатор, а після коли водій з`явиться до відділення поліції і повідомить, що саме він їхав, то й віддадуть транспортний засіб.

(файл 0000000__0054) відбувається спілкування з ОСОБА_1 , останній емоційно висловлюється до працівників поліції, працівник поліції повідомляє, що у нього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, працівник поліції уточнив до чи після ДТП водій вживав. Останній ствердив, що він не є учасником. Йому роз`яснили права, передбачені ст.. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Водія повідомили, що його затримано.

(файл 0000000__0055) Водій конфліктує з працівниками поліції та повідомляє, що він не керував, не вчиняв ДТП та відмовляється їхати до відділення поліції, стверджує, що він не пам`ятає, хто їхав за кермом. Після того як ОСОБА_1 повідомили, що його тз заберуть на арешт майданчик, він погодився проїхати до відділення поліції.

(файл 0000000__0056) Згодом все ж передумав їхати до відділення поліції, сказав, що не знає де ключі від транспортного засобу, він нею не керував, не є власником, але й відмовляється від того щоб її забрали на арешт майданчик.

(файл 0000000__0057) через деякий час, водій у знайшов ключі від машини. Згодом приїхав ще один наряд поліції.

(файл 0000000__0058) у ОСОБА_1 уточнюють у якій військовій частині той служить та просять пред`явити військовий квиток. Останній говорить, що не пам`ятає в якій військовій частині він служить. Документів, що посвідчують особу він не має. Згодом він надав посвідчення водія, але каже, що він не їхав.

(файл 0000000__0059) Водій погодився проїхати до відділення поліції.

(файл 0000000__0060) До місця, де були працівники поліції та ОСОБА_1 приїхав інший учасник ДТП ОСОБА_2 , який підтвердив, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом під час вчинення ДТП. ОСОБА_1 починає сперечатись та стверджує, що це не він їхав. Однак, ОСОБА_2 продовжує наполягати на правдивості своїх пояснень. Водію ОСОБА_1 повідомили, що відносно нього будуть складені протоколи за ст. 124, 122-4 КУпАП, також запропонували пройти тест за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест, водій відмовився, йому повідомили, що в нього є ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення координації рухів. Почервоніння обличчя ОСОБА_1 пояснює тим, що в нього тиск. У зв`язку із відмовою, йому пропонують проїхати до медичного закладу, він також відмовляється. ОСОБА_1 повідомили, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за те, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння прирівнюється до перебування у стані сп`яніння. Водій повідомляє, що він не їхав.

(файл 0000000__0061) приїжджають особи, які були свідками ДТП, які стверджують, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом Опель Астра, який вчинив ДТП. Вони не заперечують, що у нього чіткі ознаки алкогольного сп`яніння.

(файли 0000000__0062, 0000000__0063) ОСОБА_1 ознайомлюють зі змістом складеного відносно нього проколу про адміністративне правопорушення, передбачене за ч.1 ст. 130 КУпАП, під час цього він йде геть від працівника поліції. Від підпису ОСОБА_1 відмовився. Ознайомлюють із протоколом про адміністративне правопорушення, передбачене за ст. 124 КУпАП. Водій вирвав із руки протоколи та порвав їх, його повідомили, що йому їх направлять поштою.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що даними оглянутих відеозаписів нагрудних камер працівників поліції доведено, що ОСОБА_1 01.08.2024 виявляв очевидні ознаки перебування в стані алкогольного сп`яніння (нечітка мова, порушена координація рухів,), що давало правові підстави працівникам поліції для проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та пропозиції пройти такий огляд у відповідному медичному закладі з метою відсторонення його від керування транспортним засобом.

Так, зафіксовані відеозаписами бодікамер поліцейських обставини, безумовно стосуються вчинених ОСОБА_1 правопорушень, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Вищевказані відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що вимагало від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Зокрема, суд першої інстанції обгрунтовано вказав у мотивувальні частині рішення, що версія ОСОБА_1 з приводу порядку розвитку подій, оскільки вона не є послідовною, змінювалась ОСОБА_1 та спростовується послідовними поясненнями допитаних потерпілого і свідка, пояснення яких узгоджуються як між собою, так і з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема відеозаписами поліції після вчинення ДТП.

Таким чином, зі змісту поведінки ОСОБА_1 на місці події вбачається, що останній дійсно вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої було пошкоджено інший транспортний засіб та залишив місце ДТП та намагався уникнути відповідальності за вчинене.

Зі змісту відеозаписів з нагрудних відеокамер інспекторів патрульної поліції вбачається, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення водія ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на ОСОБА_1 , як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками сп`яніння та відмовився від проходження відповідного огляду.

Апеляційний судж приймає до уваги, що відповідно до вимог ч.3 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Відповідно до п. 7 Порядку направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу, що встановлення законодавцем відповідного часу щодо огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, який має певні ознаки сп`яніння, спрямовано на забезпечення працівником поліції своєчасного проведення такого огляду, оскільки у даному випадку сплив часу негативно впливає на можливість отримання об`єктивного результату.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018. Правових підстав вважати долучені до матеріалів провадження відеозаписи неналежними чи недопустимими доказами в апеляційного суду немає.

Апеляційний суд враховуючи конкретні обставини справи та причетність водія ОСОБА_1 до долрожньо-транспортної пригоди, вважає, що працівники поліції діяли у відповідності до вимог закону та обгрунтовано запропонували останьому пройти огляд на стан спьяніння у встановленеому порядку.

Апеляційний суд, дослідивши долучену схему місця ДТП та сукупність інших доказів по справі, вважає, що суд першої інстанції прийшотв до обгрунтованого висновку, що 01.08.2024 ОСОБА_1 вчинив зіткнення з припаркованим транспортним засобом та місце події залишив, за що притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП.

Апеляційний суд приймає до уваги, що схема складена уповноваженою на те особою поліцейським СРПП Надвірнянського РВП сеожантом поліції Берчаком В.А. з відображенням усіх об`єктів (події) та зазначенням даних щодо розташування пошкеодженого транспортного засобу та переліку видимих (зовнішних) пошкоджень транспорттнитх засобів. Зокрема, транспортний засіб марки « RENAULT LOGAN д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 отримав пошкодження лівої задньої дверки, а транспортний засіб марки «OPEL ASTRA» д.н.з НОМЕР_1 отримав пошкодження у визгяді потертості заднього бамперу та пошкодження фаркапу.

Дані схеми ДТП від 01.08.2024 року є достатньо інформативними та повністю узгоджуються з фактичними обставинами адміністративного провадження щодо ОСОБА_1 , в тому числі і з даними, зафіксованими в протоколах про адміністративні правопорушення та долучених до них відеозаписах.

Доводи з приводу порушення встановленого ст. 266 КУпАП порядку проведення огляду на стан сп`яніння є неспроможними, оскільки ОСОБА_1 звинувачується у відмові пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тобто порушення приписів п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За приписами ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю процесуальною поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Разом з тим, апеляційний суд неодноразово зазначав, що відмова водія транспортного засобу від проходження огляду в медичному закладі не звільняє від відповідальності, оскільки за своїм змістом спрямована на невиконання вимог п. 2.5 ПДР та утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Зі змісту матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів поза розумним сумнівом доводить, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, порушив вимоги п. 2.5, 2.10.а, 10.9 ПДР, оскільки вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої було пошкоджено інший транспортний засіб, залишив місце пригоди та відмовився пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені статтями 122-4, 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що доводи ОСОБА_1 щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції, недоведеності обвинувачення і відсутності складу та події правопорушень, є безпідставними та спростовуються сукупністю повторно досліджених судом доказів.

Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає, що суддя відповідно до приписів 245, 280 КУпАП повно та всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь вини ОСОБА_1 , майновий стан, ставлення до скоєного правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, та з урахуванням приписів ч.2 ст. 36 КУпАП, призначив стягнення в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, що відповідає вимогам закону.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинені ОСОБА_1 адміністративні правопорушення, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створюють підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху , що може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУПаП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови, що переглядається, не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв