справа № 619/698/25
провадження № 3/619/390/25
ПОСТАНОВА

іменем України

28 березня 2025 року м. Дергачі

Суддя Дергачівського районного суду Харківської області Риков М.І., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Остер Козелецького району Чернігівської області, громадянина України, українця, освіта вища, одруженого, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП (ІПН) НОМЕР_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії А4718 № 2/6 від 31.05.2025 під час звірки наявності результатів службових розслідувань було виявлено, що матеріали службового розслідування за наказами командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.02.2023 № 543; від 05.02.2024 № 544 від 05.02.2024 № 545 не здані. Дані службові розслідування були призначені на майора ОСОБА_2 , заступника командира з артилерії НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2024 № 4036 майора ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарного стягнення - сувора догана, та встановлено новий термін здачі матеріалів службових розслідувань до 30.01.2025.

Термін проведення службового розслідування, відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.02.2023 № 543; від 05.02.2024 № 544 від 05.02.2024 № 545 був встановлений до 06.03.2024.

Однак, станом на 25.01.2025 майор ОСОБА_2 матеріали службових розслідувань до стройової частини військової частини НОМЕР_1 не надав.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП не визнав у повному обсязі, при цьому зазначив, що протокол складено безпідставно, без будь-якого системного порушення, як зазначено в диспозиції самої статті. В протоколі не зрозуміла суть правопорушення, а саме: зазначається, що ОСОБА_2 не здав службові розслідування № 543, № 544, № 545 до стройової частини НОМЕР_1 , проте даний факт нічим не підтверджується. У протоколі зазначається, що він не надав матеріали станом на 25.01.2025, а суть виявленого правопорушення вказується 30.12.2024, тому не зрозуміло, яку дату ставлять даній особі у провину. Із протоколу про адміністративне правопорушення серії А4718 № 2/6 вбачається, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2024 № 4036 встановлено новий термін подачі матеріалів службових розслідувань до 30 січня 2025 року, однак протокол складений передчасно без будь-яких доказів. Також, в судовому засіданні ОСОБА_2 зазначав, що з наказами № 543, № 544, № 545 його не було ознайомлено. Вказує, що наведене ним свідчить про порушення самої процедури проведення службового розслідування, якщо цей протокол складено за наслідками такого службового розслідування. Відтак, просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості.

Диспозиція ч. 2 ст. 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Стаття 172-15 КУпАП є бланкетною нормою, тобто такою, що лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює дану норму більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння. Тобто, у протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути зазначено, які порушення правил несення військової служби допущені особою та якими нормативними актами передбачені правила, що порушила особа.

Безпосереднім об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, є встановлений порядок службової діяльності у сфері реалізації військовими службовими особами своїх прав і виконання обов`язків.

З об`єктивної сторони це правопорушення характеризується суспільно небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби, суспільно небезпечними наслідками у вигляді істотної шкоди і причинним зв`язком між вказаними бездіяльністю і наслідками.

Недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, наказами командування, через недбале чи несумлінне ставлення до них. Невиконання обов`язків означає невиконання дій, які входять до службових обов`язків. Неналежне виконання означає нечітке, формальне або неповне здійснення обов`язків.

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено перелік загальних обов`язків.

Статтею 16 цього Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами ЗСУ, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Обсяг дій та заходів, які вважають військовими обов`язками, міститься і в ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та підтверджуються відповідними наказами, що затверджують функціональні обов`язки конкретної військової службової особи із дорученням відповідних доказів.

При визначенні сфери службової недбалості слід установити межі службової компетенції службової особи та конкретне коло її повноважень. Невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків може бути як одноразовим, так і систематичним, і набувати вигляду певної лінії поведінки по службі.

Слід ураховувати, що відповідальність настає лише в тому разі, коли військова службова особа була не лише зобов`язана, а й мала реальну можливість діяти відповідним чином та виконати свої службові обов`язки в повному обсязі.

Це адміністративне правопорушення належить до правопорушень з формальним складом, для якого закон вимагає лише встановлення факту діяння, тобто відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби настає незалежно від того, чи призвело це діяння до негативних наслідків та завдання шкоди матеріального характеру.

Суб`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення характеризується необережністю, яка може виступати у двох формах: злочинна самовпевненість або злочинна недбалість.

Суб`єктом цього правопорушення є лише військові службові особи, під якими, згідно з приміткою до ст. 172-13 КУпАП, розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 року справі № 185/12161/15-к вказав, що при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) в Україні настає особливий період.

Відповідно до Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-VІ, в Україні оголошено часткову мобілізацію, отже з того часу настав особливий період, який триває по теперішній час, оскільки рішення про демобілізацію, затвердженого Верховною Радою України (ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») не приймалось. Також, щодо факту запровадження особливого періоду в Україні з 18.03.2024 наголосив Верховний Суд України у постанові від 30.05.2018 у справі № 521/12726/16-ц. Крім того, у зв`язку з військовою агресією РФ указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який був продовжений та діє і по теперішній час.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінюючи додані до протоколу про адміністративне правопорушення докази, суд виходить з наступного.

По-перше, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Із наданих на адресу суду матеріалів, вбачається що протокол про адміністративне правопорушення А4718 № 2/6 складено 31 травня 2025 року, але на даний час вказана дата ще не настала.

Крім того, за загальним правилом справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення (ч. 1 ст. 276 КУпАП), ч.ч. 2-4 ст. 276 КУпАП передбачені винятки із загального правила розгляду справи за конкретними статтями, до яких ст. 172-15 КУпАП не належить.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення А4718 № 2/6 від 31.05.2025, складеному відносно ОСОБА_2 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, не зазначено місце його вчинення, де відбулось недбале ставлення до військової служби (яке визначається чітким застереженням місцезнаходження в/ч). Із доданих до матеріалів витягів із наказів «Про призначення службового розслідування за фактом втрати майна», вбачається адреса м. Костянтинівка, Донецька область, яка не знаходиться на території, яка віднесена до територіальної юрисдикції Дергачівського районного суду Харківської області.

По-друге, ст. 172 КУпАП, є бланкетною нормою, тобто такою, що лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює дану норму більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.

Однак уповноваженою особою, яка складала даний протокол, в порушення цих вимог не зазначено, які порушення правил несення військової служби були допущені ОСОБА_2 та якими нормативними актами передбачені правила, що порушила дана особа (Статут внутрішньої служби ЗСУ,Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», накази, тощо).

По-третє, недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, передбачає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, наказами командування, через недбале чи несумлінне ставлення до них. 1 - Невиконання обов`язків означає невиконання дій, які входять до службових обов`язків. 2 - Неналежне виконання означає нечітке, формальне або неповне здійснення обов`язків.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення А4718 № 2/6 від 31.05.2025, складеному відносно ОСОБА_2 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, немає посилань на невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків, а також не зазначено кваліфікуючої ознаки ч. 2 ст. 172-15 КУпАП «діяння, вчинені в умовах особливого періоду».

По-четверте, всупереч вимогам ст. 251 КУпАП, в наданих суду матеріалах відсутні докази тому, що саме бездіяльність ОСОБА_2 чи недбале ставлення ним до своїх обов`язків щодо проведення службового розслідування за фактом втрати військовослужбовцями майна під час мінометного обстрілу поблизу АДРЕСА_2 , призвело до порушення строків вчинення таких дій, з урахування введеного в країні воєнного стану та перебування особи в наведений час на бойових позиціях, наявності у особи і основних обов`язків, а також значного обсягу роботи, необхідної для оформлення відповідних матеріалів щодо проведення службового розслідування. Крім того суд зазначає, що із матеріалів справи вбачається, що майно було втрачено в період серпня-листопада 2023 року, а накази командиром в/ч були видані тільки в лютому 2024 року, через півроку.

По-п`яте, матеріали справи не містять достатніх та переконливих доказів неналежного виконанняОСОБА_2 своїх посадових обов`язків.

Так, до матеріалів справи додані витяги із наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.02.2024 № 543; від 05.02.2024 № 544 від 05.02.2024 № 545 «Про призначення службового розслідування за фактом втрати майна», яке нібито було втрачено військовослужбовцями під час мінометного обстрілу поблизу АДРЕСА_2 в період серпня-листопада 2023 року (накази видані в лютому 2024 року). Проведення службового розслідування доручено заступникукомандира НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , майору ОСОБА_2 .

Однак відомості про те, що ОСОБА_2 ознайомлений із даними наказами в матеріалах справи відсутні.

А тому, матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_2 , як посадова особа, був належним чином ознайомлений зі своїми обов`язками щодо проведення службового розслідування.

По-шосте, відповідно до статей 47, 84 - 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (із змінами), наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 затверджений Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, який визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Підстави призначення та предмет службового розслідування визначені зазначеним Порядком.

Відповідно до п. 3 розділу II зазначеного Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Виходячи з пп. 1, 3 розділу ІІІ Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Виходячи з п. 13 розділу ІІI Порядку службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Із наданих матеріалів вбачається, що службові розслідування призначені письмовими наказами командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.02.2024 № 543; від 05.02.2024 № 544 від 05.02.2024 № 545. Дані службові перевірки не можуть перевищувати двох місяців, тобто кінцевий термін службового розслідування 05.04.2024 року.

З огляду на зазначене, суд позбавлений можливості самостійно витребовувати докази та документи на підтвердження вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вказаний обов`язок покладений на орган або особу, яка складає відповідний протокол, що узгоджується з приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП.

Крім того, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може вважатися беззаперечним доказом вчинення зазначеного порушення.

Відтак, оскільки чинним КУпАП суду не надано права на самостійне збирання доказів та на вихід, за межі визначені протоколом про адміністративне правопорушення, на самостійну зміну як викладу фактичних обставин правопорушення, так і його юридичної кваліфікації, викладені в протоколі фактичні обставини є неповними, що унеможливлює реалізацію ефективного захисту особи, що притягується до адміністративної відповідальності, з урахування вказаних вище обставин недостатності доказів провини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, з урахуванням того, що протокол, як основне джерело доказів, не відповідає вимогам закону, тому, згідно вимог ст. 62 Конституції України, ст. 7, ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі підлягає закриттю за відсутністю в діях останнього події і складу правопорушення.

При прийнятті рішення по даній справі суд керувався практикою ЄСПЛ, а саме: суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість особи лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" № 39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст. 6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

З врахуванням наведеного, протокол про адміністративне правопорушення А4718 № 2/6 від 31.05.2024 відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП не може бути належним доказом, в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки він містить суперечливі дані, які протирічать поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Обставини, викладені у вищезазначеному протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають диспозиції ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на відсутність у справі достатніх правових підстав для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись статтями п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 283-284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП щодо ОСОБА_2 , РНОКПП (ІПН) НОМЕР_2 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя М. І. Риков