ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 674/1016/25

Провадження № 33/820/547/25

Суддя Хмельницького апеляційного суду Вітюк І.В., за участю секретаря Цугеля А.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду його апеляційну скаргу на постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 01 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою Дунаєвецького районного суду від 01 липня 2025 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років без оплатного вилученням транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

За постановою суду, ОСОБА_1 30 травня 2025 року о 12 годині 36 хвилин в м. Дунаївці по вул. Пшеничній (Пушкіна), 20, керував транспортним засобом «OPEL VECTRA», номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування, при цьому 24.04.2025 року постановою ЕНА 4573819 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП. Дане правопорушення вчинене повторно протягом року, чим порушив п.2.1 а Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП України.

Не погоджуючись з рішенням суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову в частині накладеного стягнення та виключити з резолютивної частини постанови накладене адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк п`ять років.

Свої вимоги аргументує тим, що він ніколи не отримував посвідчення водія, в тому числі тракториста-машиніста, та права керування транспортними засобами ніколи не мав. Тому вважає, що суд першої інстанції не мав права приймати рішення про позбавлення його права керування транспортними засобами, так як він не набув такого права (не отримував посвідчення водія).

Звертає увагу на позицію Верховного Суду у справі №145/932/20 від 29.03.2023 року, згідно з якою неможливо позбавити права керування особу, яка ніколи не отримувала посвідчення водія.

Крім того, судом першої інстанції порушено його право на захист, оскільки жодних повідомлень від суду про дату, час та місце розгляду справи він не отримував, в зв`язку з чим був позбавлений можливості надати суду відповідні докази та висловити заперечення, а також скористатись правовою допомогою адвоката.

Заслухавши доповідь судді апеляційної суду, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню в силу наступних підстав.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень та запобігання таким правопорушенням.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, суд, відповідно до положень ст.ст.280, 283 КУпАП, в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідив всі долучені докази, які проаналізував і дав їм належну оцінку у їх сукупності, та навів у постанові переконливі і достатні мотиви прийнятого рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд до уваги не приймає і вважає їх надуманими.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявною в матеріалах провадження довідкою про доставку повідомлення у додатку «Viber» про виклик його в судове засідання, призначене на 10 годину 50 хвилин 01 липня 2025 року, яке доставлено ОСОБА_1 19 червня 2025 року о 14 годині 18 хвилин (а.с.9).

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 в порушенні п.2.1.а Правил дорожнього руху та вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до ст.294 ч.7 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Вимоги ОСОБА_1 про зміну постанови суду в частині накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами обґрунтовані тим, що він не отримував посвідчення водія, а тому на нього не може бути накладене таке стягнення.

Між тим, суд не може проігнорувати санкцію ч.5 ст.126 КУпАП, якою передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, тобто безальтернативне стягнення.

У даному випадку, загальні засади накладення адміністративного стягнення, визначені ст. 33 КУпАП, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

При цьому, дана категорія правопорушень вчиняється водіями тільки навмисно, вчинене належить до грубого порушення правил дорожнього руху, а водій не може не розуміти загрози для оточуючих внаслідок власної поведінки.

ОСОБА_1 , керуючи джерелом підвищеної небезпеки, не маючи права на керування транспортним засобом, усвідомлював, що це заборонено законом та становить небезпеку для оточуючих.

Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років не лише відповідає санкції ч.5 ст.126 КУпАП та вимогам ст.ст.33, 34 КУпАП України щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.

Законодавець не передбачає можливості накладення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при накладенні стягнення не враховані висновки Верховного Суду у справі №145/932/20 від 29.03.2023 року, згідно з якими неможливо позбавити права керування особу, яка ніколи не отримувала посвідчення водія, не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі №702/301/20 від 04.09.2023 року особу, яка не отримувала водійського посвідчення, але сіла за кермо та порушила ПДР, суд може позбавити права керування транспортними засобами.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Даних про те, що в справі неправильно застосовано норми матеріального права чи допущено порушення норм процесуального права при дослідженні місцевим судом доказів, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

Адміністративне стягнення на правопорушника накладено у відповідності до вимог ст.ст.33-34 КУпАП України, з врахуванням його особи, ступеня та характеру скоєного, в межах санкції ч.5 ст.126 КУпАП.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи істотних порушень норм процесуального права не виявлено, підстав для скасування чи зміни постанови місцевого суду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 01 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду І.В. Вітюк