Номер провадження: 33/813/1556/25
Номер справи місцевого суду: 509/3199/25
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2025 року

встановив:

Постановою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. Вирішено питання щодо судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 травня 2025 року о 10:20 год,

ОСОБА_1 , знаходячись в приміщенні робочого кабінету завідувача Одеського відділу надання безоплатної правничої допомоги ПМЦНБПД за адресою: Одеська область, Одеський район, с.-ще Овідіополь, вул. Т. Шевченка, 169, каб. 311 потерпілої ОСОБА_2 , вчинив відносно останньої, яка є його невісткою, домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, виражаючись на адресу потерпілої ОСОБА_2 грубою нецензурною лайкою, погрожуючи при цьому останній фізичною розправою, тим самим вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 ч. 1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2025 року, посилаючись на те, що ОСОБА_2 надала неправдиві свідчення, у той час як свідки, які б підтверджували слова потерпілої про те, що апелянт її ображав нецензурною лайкою, у справі відсутні.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Потерпіла ОСОБА_2 засобами електронного зв`язку через систему «Електронний суд», подала заяву у якій посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просила залишити оскаржувану постанову без змін. Справу розглядати без її участі.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду та таке.

Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, суд виходив із того, що його вина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 707852 від 12 червня 2025 року, рапортом поліцейського про отримання звернення ОСОБА_2 щодо погроз вбивством (фізичною розправою) з боку ОСОБА_1 на її адресу, реєстраційною карткою звернення ОСОБА_1 до Контактного центру системи Безоплатної правничої допомоги, заявою потерпілої ОСОБА_2 на внесення даних до ЄРДР, формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 щодо протиправної поведінки ОСОБА_1 , які вона повністю підтвердила в судовому засіданні, а також, 2 аудіо-файлами з записом розмови юриста «гарячої лінії» з правопорушником ОСОБА_1 , який у розмові ображає потерпілу ОСОБА_2 , називаючи її «гадиною», «звірем» та «ізвергом», а в кінці розмови погрожує на її адресу «я її костилем вдарю по голові і вб`ю…!».

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками судді, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином під час розгляду справи, законодавець покладає на суд обов`язок, обумовлений з`ясуванням істотних обставин справи, перелік яких визначено законом, які слугують правовими підставами (підґрунтям) для прийняття рішення про визнання особи винуватою у скоєнні інкримінованого правопорушення та застосування до неї заходу державного примусу у вигляді накладення стягнення.

При цьому, законодавець у положеннях ст. 7 КУпАП констатує, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Диспозиція ч.1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» (далі - Закон).

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Визначення поняття домашнього насильства також надано і у Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) відповідно до положень якої "домашнє насильство" означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Отже необхідною передумовою з наявністю (існуванням) якої законодавець передбачає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП у зв`язку із скоєнням домашнього насильства фізичного та психологічного характеру є встановлення тієї обставини, що неправомірна поведінкою кривдника, полягає, серед іншого, але не виключно, у вчиненні дій з нанесення потерпілій побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, унаслідок чого заподіюється шкода фізичному здоров`ю потерпілої, а також у разі настання наслідків, які викликають у особи, яка постраждала від домашнього насильства, побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відтак, тягар доказування на предмет доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_1 , у скоєні інкримінованого адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення, тобто поліцейських.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 707852 від 12 червня 2025 року, убачається, що у графі склад адміністративного правопорушення, поліцейськими зазначено: «05 травня 2025 року о 10:20 год ОСОБА_1 знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї невістки ОСОБА_2 , психологічного та фізичного характеру, а саме висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП».

Отже, правоохоронцями не встановлено ту обставину, що зазначені вище дії

ОСОБА_1 , призвели до настання наслідків з існуванням яких, закон пов`язує адміністративну відповідальність за ст. 173-2 КУпАП, тобто завдали або могли завдати шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 .

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно з положеннями частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах "Малофєєва проти росії" ("Malafeyeva v. russia", рішення від 30 травня 2013 року, заява N 36673/04) та "Карелін проти росії" ("Karelin v. russia" заява N 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є винною у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Як убачається з матеріалів справи, 14 травня 2025 року потерпіла ОСОБА_2 звернулася до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, у якій зазначила, що працює на посаді завідувача Овідіопольського бюро правничої допомоги Одеського відділу надання безоплатної правничої допомоги Південного управління з надання безоплатної правничої допомоги Південного міжрегіонального центру з надання безоплатно правничої допомоги, яке знаходиться за адресою: с. Овідіополь, вул. Т.Шевченка, 169, каб 311. 05 травня 2025 року об 10:20 год до бюро прийшов ОСОБА_1 , який під час надання йому безоплатної правничої допомоги почав кричати на потерпілу, стукав по столу кулаком. Оскільки вона була одна в кабінеті, то дуже злякалася і вибігла в коридор, а ОСОБА_1 пішов невдоволеним і розлюченим. Наступного дня, тобто 06 травня 2025 року ОСОБА_1 зателефонував на гарячу лінію Безоплатної правничої допомоги та подав скаргу на потерпілу, як на працівника бюро, ця розмова була записана. В розмірі ОСОБА_3 ображав її, називаючи «гадиною», «звірем», «ізвергом», а в кінці розмови зазначив, що вдарить її костилем по голові і вб`є. Зазначила, що ОСОБА_1 знає особисто, оскільки він є батьком її чоловіка. Сімейні стосунки з ним не підтримує через його агресію та неадекватне ставлення до родини потерпілої. Через побоювання за власне життя та здоров`я, зумовлені поведінкою та діями ОСОБА_1 , потерпіла звернулася до правоохоронців з метою ініціювати питання про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ст. 129 КК України.

З аудіозаписів, наданих потерпілою при зверненні до поліції убачається, що

ОСОБА_1 звертався на гарячу лінію зі скаргами на дії (бездільяність) ОСОБА_2 , як посадової особи Овідіопольського бюро правничої допомоги, посилаючись на не надання (неналежне надання) йому правничої допомоги.

З викладеного убачається, що у даному конкретному випадку конфліктна ситуація між ОСОБА_1 та потерпілою ОСОБА_2 виникла, не як між свекром та невісткою, а як між особою, яка звернулася за безоплатною правничою допомогою та посадовою особою суб`єкта надання безоплатною правничої допомоги.

Відтак, відсутні підстави стверджувати, що у даному випадку спірними є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильств, тобто входять до предмета регулювання Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства».

Наведеного вище, суд першої інстанції не врахував, не встановив дійсну правову природу суспільних правовідносин, та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Водночас, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову (юридичну) оцінки діям ОСОБА_1 на предмет наявності у його діях складу інших правопорушень, а ніж ті, що зазначені у фабулі протоколі про адміністративне правопорушення.

За вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно приписів статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Отже підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відсутні, тому вказані вище висновки судді першої інстанції є помилковими.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи наведене апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити, а оскаржувану постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2025 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі

п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2025 року скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко