Справа № 146/1063/25

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2025 р. селище Томашпіль

Суддя Томашпільського районного суду Вінницької області Мороз І.С. розглянувши заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 липня 2025 року у справі №146/1063/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2025 року до Томашпільського районного суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 липня 2025 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Окрім того, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказує, що він не має змоги сплати штраф в повному обсязі єдиним платежем в сумі 17000 грн у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, оскільки він ніде не працює, соціальних виплат у зв`язку з безробіттям не отримує, інших джерел доходу не має, тому виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у встановлені строки є неможливим.

Окрім того ОСОБА_1 зазначає, що на його утриманні перебуває мати похилого віку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має серйозні проблеми зі здоров`ям.

У зв`язку з вказаним вище ОСОБА_1 вказує, що сплата штрафу одним платежем у сумі 17000 грн становитиме для нього надмірний тягар.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву про розстрочку виконання постанови Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 липня 2025 року у справі №146/1063/25 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП підтримав та просив задовільнити.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Окрім того, стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 грн. судового збору. ОСОБА_1 роз`яснено, що відповідно до частини 1 статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1цього Кодексу.

Згідно ст. 298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Частиною першою ст. 307 КУпАП передбачено, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2, 300-3 цього Кодексу, а вразі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Статтею 304 КУпАП визначено, що питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

У відповідності до ч. 2 ст. 301 КУпАП відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Таким чином, нормами КУпАП не передбачена розстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, натомість передбачена можливість відстрочки виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за умови доведення обставин, визначених статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто, суб`єктом звернення із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення в порядку ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» є сторона виконавчого провадження.

Проте, до суду не надано доказів, що постанова Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 липня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу пред`явлена до примусового виконання та внаслідок чого ОСОБА_1 є стороною такого виконавчого провадження.

Окремо слід зазначити, що штраф є заходом примусу, що застосовується від імені держави за постановою суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні її права власності на певну суму грошових коштів, цей вид стягнення спричиняє істотні матеріальні наслідки, невигідні для винуватої особи.

Особа, яка допускає вчинення певних правопорушень, одночасно свідомо допускає настання для себе негативних наслідків, передбачених законом у вигляді відповідальності визначеного виду і розміру.

Частиною першої статті 130 КУпАП не передбачено альтернативного стягнення за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння окрім штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відтак, вчиняючи адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 повинен був передбачити настання для себе таких негативних наслідки, як необхідність сплати штрафу, розмір якого значно перевищує його доходи, однак поставився до таких наслідків легковажно.

Верховний Суд у своїй постанові від 21.02.2019 (справа №2-54/08) при розгляді питання про відстрочення виконання судового рішення вказав, що відстрочка виконання рішення суду це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Отже, відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Проте, у заяві та в судовому засіданні заявником ОСОБА_1 не наведено і до неї не додано доказів наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), та які б давали суду правові підстави для відстрочки або розстрочки виконання постанови Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 липня 2025року за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, оскільки заявником не доведено підстав, доцільності та об`єктивної необхідності розстрочення чи відстрочення постанови Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 липня 2025 року у справі № 146/1063/25, тому у задоволенні вказаної заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 7, 301, 303, 304 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 липня 2025 року у справі №146/1063/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя:І. С. Мороз