ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9479/25Головуючий у 1-й інстанції Кунцьо С.В.
Провадження № 33/817/418/25 Доповідач - Лекан І.Є.
Категорія - ст. 185 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2025 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.

за участю ОСОБА_1 , адвоката Покотила Ю.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі адміністративну справу за апеляційною скаргою адвоката Покотила Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шести неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 102 (сто дві) гривні та стягнуто судовий збір.

Згідно з даною постановою, 25 квітня 2025 року о 09 год. 30 хв., у м.Тернополі по вул. Гайова, 2, громадянин ОСОБА_1 , будучи пасажиром зупиненого транспортного засобу, на неодноразову вимогу поліцейського ОСОБА_2 відмовився вийти з автомобіля, чинив злісну непокору законній вимозі поліцейського, яка виражалась у відмові та ігноруванні вимоги про необхідність вийти з транспортного засобу. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 7 частини 1 статті 18 Закону України «Про дорожній рух» та вчинив правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Покотило Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 просить постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2025 року скасувати, справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає вказану постанову незаконною.

Вказує, що у протоколі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, не викладено суть адміністративного правопорушення, неконкретизована фабула правопорушення, не розкрито її зміст в повному обсязі, тобто, відсутній виклад злісної непокори законному розпорядженню працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний належним доказом по справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом.

Вказує, що рапорт працівника поліції, також, не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення за відсутності будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Звертає увагу, що постанова по справі про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, серії ЕНА №4578147 від 25.04.2025 року, яка була прийнята судом до уваги, рішенням начальника УПП в Тернопільській області ДПП Б.Шевчука від 22.05.2025 року, була скасована.

Посилається на те, що суд безпідставно критично оцінив пояснення ОСОБА_1 про те, що дії працівників поліції були неправомірними і такими, що були вчинені з перевищенням наданих повноважень, оскільки вони спростовуються висновком службового розслідування від 22.05.2025 року, згідно із яким поліцейського ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за безпідставне застосування спецзасобів та перевищення повноважень.

Зазначає, що 10 червня 2025 року Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Тернополі) ТУ ДБР, розташованого у м.Львові, було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Вказує, що ОСОБА_1 не виконував вимоги поліцейського через те, що вважав їх незаконними.

Звертає увагу, що на місці події ОСОБА_1 , працівником поліції, в категоричній формі було відмовлено в можливості скористатись професійною правовою допомогою адвоката.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , адвоката Покотила Ю.В., які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги суд першої інстанції виконав в повному обсязі.

Так, диспозицією ст.185 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення. До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції (або члена громадського формування з охорони громадського порядку чи державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку) при виконанні ним службових обов`язків.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відтак, відповідно до ст.185 КУпАП злісна непокора повинна проявлятись у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Статтею 62 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Відповідно до абзацу 7 ч.1 ст. 18 Закону України Про дорожній рух - пасажир, тобто особа, яка користується транспортним засобом, але не причетна до керування ним, зобов`язаний на вимогу поліцейського вийти з транспортного засобу.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №286043 від 25 квітня 2025 року, ОСОБА_1 25 квітня 2025 року о 09 год. 30 хв., у м.Тернополі по вул. Гайова, 2, будучи пасажиром зупиненого транспортного засобу, на неодноразову вимогу поліцейського ОСОБА_2 відмовився вийти з автомобіля, чинив злісну непокору законній вимозі поліцейського, яка виражалась у відмові та ігноруванні вимоги про необхідність вийти з транспортного засобу, чим порушив вимоги абзацу 7 частини 1 статті 18 Закону України Про дорожній рух.

Апеляційний суд, беручи до уваги вимоги закону, дійшов висновку, що у протоколі про адміністративне правопорушення викладено суть адміністративного правопорушення, зазначена конкретизована фабула правопорушення, та розкрито в повному обсязі зміст правопорушення, тобто, у змісті протоколу вказано від виконання якої неодноразової законної вимоги (розпорядження) працівника поліції відмовився ОСОБА_1 та в чому ця вимога полягала, тому його відмова вийти із транспортного засобу, є злісною непокорою законній вимозі поліцейського.

Суд першої інстанції, дослідивши докази у справі та надавши їм відповідну правову оцінку дійшов правильного висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП підтверджується відеозаписом події, згідно з яким водієм зупиненого працівниками поліції та ТЦК транспортного засобу, був не ОСОБА_1 , а його працівник, тобто, інша особа. ОСОБА_1 прийшов на місце події після того, як транспортний засіб був зупинений, сів у транспортний засіб, рух яким не здійснював, тобто був пасажиром, особою, яка користується транспортним засобом, перебуває в ньому, але не причетна до керування ним.

Як стверджує відеозапис, неодноразові законні вимоги поліцейського, відповідно до ст. 18 Закону України Про дорожній рух - вийти із транспортного засобу, ОСОБА_1 не виконав.

Відповідно до протоколу АЗ №140040 про адміністративне затримання від 25.04.2025, поліцейський Солонецький Б.В. доставив громадянина ОСОБА_1 у відділ поліції, де було встановлено особу, а також складено адміністративні протоколи. У вказаному протоколі ОСОБА_1 зауважив, що затримання було безпідставне, до нього було застосовано спеціалізовані засоби перцевий балон та кайданки, хоча дій фізичного впливу до поліцейських не чинив.

З рапорта поліцейського роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області Кавалір М.Б. убачається, що 25.04.2025 під час несення служби в складі екіпажу Юпітер 303 спільно із поліцейським ОСОБА_2 було виявлено громадянина ОСОБА_1 , який будучи пасажиром зупиненого транспортного засобу на неодноразову вимогу поліцейського вийти з транспортного засобу категорично відмовився.

В рапорті також зазначено, що ОСОБА_1 переходив проїзну частину в невстановленому для цього місці та відмовився надати будь-які документи, що посвідчують особу.

ОСОБА_1 в суді першої інстанції вину не визнав, з його пояснень убачається, що він не виконав вимог поліцейського, оскільки вважає їх незаконними.

Суд першої інстанції правомірно розцінив вказані пояснення критично, оскільки вони спростовуються дослідженими матеріалами справи.

Необґрунтованими є твердження апелянта, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції не можуть бути доказами винуватості особи, оскільки зміст правопорушення, вказаний у протоколі, пояснення викладені у рапорті працівника поліції, підтверджуються іншими дослідженими в суді матеріалами справи.

Посилання апелянта на те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП на даний час скасована, не спростовує наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП та не впливає на відповідальність останнього.

Необґрунтованими є твердження апелянта, що висновком службового розслідування від 22.05.2025 визнано незаконність вимог поліцейського, оскільки відповідно до висновку службового розслідування поліцейського притягнуто до дисциплінарної відповідальності за незаконне застосування відносно ОСОБА_1 під час затримання спецзасобу спорядженого речовинами сльзогінної та дратівливої дії.

Посилання апелянта на те, що 10 червня 2025 року Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Тернополі) ТУ ДБР, розташованого у м.Львові, було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, то такі обставини не спростовують в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Необґрунтованими є твердження апелянта, що ОСОБА_1 , працівником поліції, в категоричній формі було відмовлено в можливості скористатись професійною правовою допомогою адвоката, оскільки як стверджує відеозапис останній в телефонному режимі консультувався з адвокатом, який, в тому числі, був присутній при складанні протоколів.

За таких обставин, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав вірну оцінку доказам та дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не виконав неодноразової законної вимоги поліцейського, зокрема категорично відмовився вийти із транспортного засобу, чим чинив злісну непокору законній вимозі поліцейського, тому обґрунтовано визнав його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП, з врахуванням його особи, характеру вчиненого правопорушення, тому відсутні підстави для скасування постанови суду та закриття провадження, як про це просить апелянт.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Покотила Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя