П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року м. Київ

Справа № 357/1026/25

Провадження: № 33/824/1905/2025

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Невідома Т. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_1

на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2025 року , винесену під головуванням судді Примаченко В. О.

про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 185 КУпАП,

у с т а н о в и л а:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №328560, 15 січня 2025 року об 11 год. 11 хв. за адресою: м. Біла Церква, вул. Шолом-Алейхема, 32 гр. ОСОБА_2 не виконував неодноразову законну вимогу працівників поліції про припинення правопорушення, а саме: не надавав будь-які документи, що встановлюють його особу, чим вчиняв злісну непокору законній вимозі поліцейського.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2025 рокувизнано ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді 60 годин громадських робіт.

Стягнуто зі ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого2025 року та закрити провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що у працівників поліції були відсутні підстави для перевірки документів, оскільки вони не мали службових посвідчень. Крім того, скаржник зазначив, що він є людиною, а не громадянином України, а тому нормативні акти, які діють на території України на нього не поширюються.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився. Про судове засідання призначене на 02 червня2025 року ОСОБА_2 повідомлявся за зазначеною в матеріалах справи адресою. Згідно зворотного повідомлення «Укрпошти» поштове відправлення повернулось до суду апеляційної інстанції з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».Однак, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подавав, у зв`язку з чим вважаю можливим проведення апеляційного розгляду за його відсутності на підставі наявних матеріалів.

Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Ураховуючи наведені обставини, вважаю за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП.

Дослідивши письмові матеріали справи,відтворивши відеозаписи, перевіривши законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доходжу висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Як зазначено вст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Такожстаття 62 Конституції Українизазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Постанова суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам.

Як убачається із матеріалів справи, при розгляді даної справи судом першої інстанції було достатньо повно, об`єктивно та всебічно досліджено наявні письмові матеріали та суд дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

За ст. 185 КУпАП злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку - тягне за собою накладення штрафу від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

Слід зазначити, що злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки.

Дане правопорушення виражається у злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків. Тобто, виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок. Відмова правопорушника проявляється в недвозначній формі словами, жестами, мовчанням та ін.

Правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського - це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №328560, 15 січня 2025 року об 11 год. 11 хв. за адресою: м. Біла Церква, вул. Шолом-Алейхема, 32 гр. ОСОБА_2 не виконував неодноразову законну вимогу працівників поліції, а саме: не надавав будь-які документи, що встановлюють його особу, чим вчиняв злісну непокору законній вимозі поліцейського.

Протокол підписаний особою, яка його склала, а також зазначено, що ОСОБА_2 відмовився від підпису.

Також в матеріалах міститься протокол серії АЗ № 004230 про адміністративне затримання від 15.01.2025, відповідно до якого ОСОБА_2 був затриманий для припинення адміністративного правопорушення, складання адміністративних матеріалів, та доставлений до Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області за адресою: м. Біла Церква, вул. Привокзальна, 3. Затримання здійснено 15.01.2025 об 11:11 год., звільнення - в 13:06 год.;

Також в матеріалах справи наявна постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 128393 від 15.01.2025, згідно з якою на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу 425 грн.;

Окрім того, в матеріалах справи містяться відеозаписи із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, ст. 185 КУпАП 15 січня 2025 року відносно ОСОБА_2 (а.с.7).

На долучених до матеріалів справи відеозаписах зафіксовано, що працівники поліції здійснюючи патрулювання побачили, що ОСОБА_2 автомобілем під своїм керуванням перекрив проїзд іншим транспортним засобам.Представники правоохоронних органів підійшли до ОСОБА_2 . Однак він, ОСОБА_2 , повідомив, що в нього відсутні документи та змінив місце зупинки автомобіля під своїм керуванням. Після цього працівники патрульної поліції повторно підійшли до ОСОБА_2 та попросили надати документи, а саме посвідчення водія, для того, щоб можна було встановити особу, а також перевірити чи має ОСОБА_2 право на керування даним транспортнии засобом. Однак ОСОБА_2 на неодноразові вказівки працівників поліції повідомив, що він є людиною,ане громадянином України,а тому нормативні акти такі як, Кодекс України про адміністративне правопорушення, Кримінальний кодекс України та інші поширюється на фізичних та юридичних осіб, а не на нього. Крім того, ОСОБА_2 вказував, що якщо працівники поліції будуть порушувати його права, то він в якості самооборони візьме викрутку та вставить її в око працівнику поліції. Внаслідок не виконання вимог правоохороннихорганів, на ОСОБА_2 було одягнуто кайданки та доставлено до відділу поліції для встановлення особи, складення адміністративного правопорушення, а також протоколу затримання.

Відповідно до постанови КАС ВС у справі №678/991/17 від 15.11.18 року указано, що відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля, є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вимога працівників поліції була законною та ґрунтується на положеннях п. 3 ч. 1 ст. 23 та п. 5 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», а відтак ОСОБА_2 був зобов`язаний її виконати, однак останній знехтував цим, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 185 КУпАП, про що судом першої інстанції зроблений правильний висновок.

З відеозаписів із боді камери працівників поліції убачається, що ОСОБА_2 усвідомлював факт спілкування саме з працівниками поліції, які неодноразово вимагали у нього надати документи, і цілеспрямовано, свідомо, умисно не надавав документи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність винуватості ОСОБА_2 та відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, є безпідставними.

Доводи скаржника про те, що у працівників патрульної поліції відсутні повноваження на перевірку документів, оскільки останні не мали із особою посвідчення, які підтверджують їх правовий статус, спростовуються відеозаписом із боді-камер, які долучено матеріалів справи.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_2 від відповідальності за вчинене правопорушення, будь-яких доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні адміністративногоправопорушення, передбаченогост. 185 КУпАП, з матеріалів справи не вбачається і вони не знайшли свого підтвердження.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_2 не викликають.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Враховуючи наведене, доходжу висновку, що постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2025 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 284, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2025 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Невідома