ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/7267/24 Головуючий І-ї інстанції Феленко Ю.В.
Провадження № 33/818/602/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ст. 122-4, ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Костенко Ю.С.

за участю

представника потерпілого Манька О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Оганезова Р.А. на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2025 року у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.124, ст.122-4, щодо ОСОБА_1 -

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 24.11.2024 року о 19 год. 10 хв. керуючи автомобілем «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, перед початком руху не впевнився в безпечності маневру та під час буксирування автомобіля «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_2 , скоїв пошкодження буксирувального гачка та переднього бамперу ТЗ «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п.п. 10.1, 2.3б ПДР України. Під час ДТП автомобілем «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_2 , отримані механічні пошкодження, завдано матеріальну шкоду.

Окрім того, ОСОБА_1 , 24.11.2024 року о 19 год. 10 хв. керуючи автомобілем «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , став учасником ДТП та, в порушення п. 2.10а ПДР України, з невідомих причин покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний.

Постановою суддіФрунзенського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн. та стягнуто в дохід держави судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Оганезов Р.А. просить постанову судді скасувати, як незаконну та необґрунтовану, та винести нову постанову, якою закрити провадження у справі.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що інцидент, що мав місце 24.11.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , був неправомірно та безпідставно кваліфікований працівниками патрульної поліції як ДТП, оскільки подія сталася у дворі житлового будинку, де не може бути інтенсивного дорожнього руху, тобто, відсутні докази того, в чому саме ОСОБА_1 не був уважним та не впевнився в безпечності маневру, де майже відсутній дорожній рух, і автомобілі інших мешканців будинку пошкоджень не зазнали.

Вказує, що всупереч обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №182413 від 24.11.2024 року, ОСОБА_1 ніяк не міг залишити місце ДТП з невідомих причин, бо він мешкає за адресою, де сталася аварія ( АДРЕСА_1 ), а просто піднявся до своєї квартири, залишивши своє авто на місці парковки, бо вважав інцидент вичерпаним.

Крім того, схема місця ДТП була складена на наступний день тільки зі слів потерпілого та підписана теж тільки ним. Про пошкодження свого ТЗ ОСОБА_2 також заявив тільки через добу після інциденту, тобто, ці пошкодження не були зафіксовані в день скоєння ДТП та могли стати наслідком будь-яких інших причин або дій будь-яких інших осіб.

Вважає, що суд першої інстанції не дослідив той факт, що матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містять достатніх доказів його вини.

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника потерпілого ОСОБА_3 , який заперечував проти її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Приймаючи рішення при визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП, суд першої інстанції послався на доведеність матеріалами справи факту порушення останнім Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП і пошкодження ТЗ.

Проте, погодитися з такими висновками районного суду не можна за таких підстав.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Положеннями ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом статті 124 КУпАП, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).

Тобто обов`язковими умовами настання адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП є: наявність діяння у вигляді порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху; наслідків у вигляді пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна; наявність причинного зв`язку між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Пунктом 2.3б ПДР передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

При вирішенні апеляційної скарги відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Так згідно із ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п. 43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

Сам протокол про адміністративне правопорушення за правовим змістом є фактично обвинуваченням, яке підлягає доведенню, не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення, враховуючи позицію ЄСПЛ (справа Карелін проти Російської Федерації).

Так, згідно протоколів про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №182406 та серії ЕПР1 №182412 від 26.11.2024 року убачається, що ОСОБА_1 , 24.11.2024 року о 19 год. 10 хв. в м. Харкові, проїзд Стадіонний, 8/4, керуючи автомобілем «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, перед початком руху не впевнився в безпечності маневру та під час буксирування автомобіля «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_2 , скоїв пошкодження буксирувального гачка та переднього бамперу ТЗ «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п.п. 10.1, 2.3б ПДР України. Під час ДТП автомобілем «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_2 , отримані механічні пошкодження, завдано матеріальну шкоду.

Окрім того, ОСОБА_1 , 24.11.2024 року о 19 год. 10 хв. в м. Харкові, проїзд Стадіонний, 8/4, керуючи автомобілем «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , став учасником ДТП та, в порушення п. 2.10а ПДР України, з невідомих причин покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 26.11.2024 року, убачається, що 24.11.2024 року близько 18 год. 30 хв. він приїхав на своєму авто «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , до свого двору за адресою м. Харків, проїзд Стадіонний, 8/4, та хотів запаркувати авто на своє паркувальне місце, яке він зробив власноруч під свій автомобіль. В цей час на його паркувальному місці стояв автомобіль «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_2 , який вкотре, не зважаючи на його прохання не ставити ТЗ на це місце, зайняв його та пішов до будинку. Оскільки на той момент вільних місць для парковки більш не було, він намагався знайти водія автомобіля «Citroen», щоб він прибрав своє авто. Для цього спитав у сусідів, в якій кватирі він мешкає, але тих, хто міг його знати, не знайшлось. Тоді він вирішив методом буксирування витягнути авто «Citroen» зі свого паркувального місця за допомогою тросу. Через деякий час, в процесі буксирування, з будинку вийшов чоловік з жінкою, підійшли до нього, та почали лаятись, на що він їм пояснив, що вже неодноразово просив не ставити авто на його паркувальне місце. Після спілкування, чоловік вибачився та пообіцяв більше такого не робити. Після того, він запаркував автомобіль «Toyota» на своє місце. Пошкодження на ТЗ «Citroen» не бачив одразу, тому пішов додому. (а.с. 6)

У своїх письмових поясненнях від 25.11.2024 року ОСОБА_2 ,також не заперечує той факт, що про пошкодження його авто дізнався тільки вранці 25.11.2024 року, після чого звернувся до працівників поліції. (а.с. 5)

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині відсутності в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП апеляційний суд погоджується з такими доводами виходячи з наступного.

Диспозицією ст.122-4 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до п. 2.10а ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

При перевірці доведеності вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП, необхідно з`ясувати не тільки час і місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди і причетність цієї особи до неї, а також час і місце складання протоколу про адміністративну відповідальність.

Даних положень закону, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.122-4 КУпАП в повній мірі не дотримано, що призвело до передчасного висновку суду першої інстанції про доведеність вини останнього за ст.122-4 КУпАП, оскільки такі висновки не відповідають фактичним обставинам.

Так, в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчинені інкримінованого йому адміністративного правопорушення передбаченого ст.122-4 КУпАП, суддя першої інстанції посилався на наявність доказів, а саме письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Проте дане обґрунтування не є достатнім для безсумнівного висновку щодо доведеності залишення ОСОБА_1 місця ДТП.

У своїх поясненнях, наданих 26.11.2024 року, ОСОБА_1 зазначає, що за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, після спілкування з ОСОБА_2 , він запаркував свій автомобіль «Toyota» на своє паркувальне місце, при цьому, пошкодження на ТЗ «Citroen» не бачив, тому пішов додому, ОСОБА_2 жодних претензій йому не висував.

Водночас, у своїх письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи, ОСОБА_2 також не заперечує той факт, що пошкодження власного авто помітив не одразу, а лише наступного дня, коли вирішив звернутись до поліції.

За таких обставин, апеляційний суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що конфліктна ситуація між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сталась 24.11.2024 року після чого водії не маючи претензій один до одного залишили місце паркування. При цьому, ОСОБА_4 залишив автомобіль за адресою м.Харків, проїзд Стадіонний буд. 8/4, а водій ОСОБА_2 поїхав та повернувся на місце події лише на наступний день 25.11.2024 року.

Таким чином, наявними матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, останній залишив автомобіль на місці парковки та не покидав її, а навпаки водій ОСОБА_2 поїхав та повернувся на місце події лише на наступний день, що виключає таку складову цього правопорушення, як умисел.

Вказаних обставин судом першої інстанції належним чином перевірено не було, а тому наявні в матеріалах справи докази, на які послався суд першої інстанції в своїй постанові про визнання ОСОБА_1 винним за ст. 122-4 КУпАП, не можна визнати належними.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зауважити про невідповідність схеми ДТП (а.с. 3), складеної працівниками поліції, а саме на останній зазначено лише місце розташування та пошкодження транспортного засобу «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_2 , зі слів ОСОБА_5 , яке візуально не можливо співставити з іншим ТЗ - «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , для можливого визначення місця зіткнення вказаних авто, та визначення транспортних засобів, причетних до даної ДТП, що мала місце 24.11.2024 року, знову ж, зі слів ОСОБА_5 , так як була складена за відсутності ОСОБА_1 .

Водночас, протоколи про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №182406 та серії ЕПР1 №182412 щодо ОСОБА_1 були складені лише 26.11.2024 року. (а.с. 1) тобто протоколи про адміністративні правопорушення було складено через 2 дні після події ДТП і тільки зі слів ОСОБА_2 .

Також, схема місця ДТП була складена на наступний день тільки зі слів потерпілого та підписана теж тільки ним, про пошкодження ТЗ ОСОБА_2 заявив тільки через добу після інциденту, тобто, ці пошкодження не були зафіксовані в день конфліктоної ситуації та могли стати наслідком будь-яких інших причин або дій будь-яких інших осіб.

З огляду на зазначений обсяг доказів обвинувачення та їх зміст, версія апелянта про те, що ОСОБА_2 міг отримати пошкодження автомобіля в будь-якому іншому місці після того, як не знайшов пошкоджень власного автомобіля та залишив місце парковки жодним чином не спростована поза розумним сумнівом, а тому повинна трактуватися на користь ОСОБА_1 як більш вирогідна.

Таким чином, постанова суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам за неповно з`ясованих обставин справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.п. 2.3б, 10.1 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а також вимоги п. 2.10а Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно зазначити опис обставин, установлених під час розгляду справи, навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Однак, дані вимоги при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 в суді першої інстанції не були виконані в повному обсязі.

Як убачається зі змісту постанови Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2025 року судом взагалі не було встановлено та не було відображено в постанові фактичні обставини справи, а саме місце вчинення адміністративного правопорушення, дана обставина є імперативною для встановлення судом та входить в предмет доказування. Не зазначення цього в судовому рішенні порушує права особи на захист, так як фактично унеможливлює захист від неконкретного обвинувачення, а апеляційний суд перевірити доведеність обвинувачення та висновки суду з цього приводу.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов передчасного та необґрунтованого висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Викладене у свою чергу свідчить про незаконність постанови та наявність підстав для її скасування.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень за ст. ст. 124, 122-4 КупАП не доводиться сукупністю наявних у справі доказів, які не є переконливими, достатньо вагомими і узгодженими між собою, а відтак викликають у суду обгрунтований сумнів.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постановаФрунзенського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2025 року про визнання ОСОБА_1 , винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП - скасуванню, а провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - закриттю за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого вказаним нормами КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргузахисника Оганезова Р.А. задовольнити.

Постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити у зв`язку відсутністю складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик