Справа № 645/3287/25
Провадження № 3/645/839/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Мартинової О.М.,

за участю: секретаря судового засідання Кривченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові адміністративний матеріал, що надійшов з Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

22.05.2025 року до Немишлянського районного суду м. Харкова з Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №202879 від 09.05.2025 року, 09.05.2025 р. близько 14:30 год. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою спільного проживання: АДРЕСА_1 , вчинила відносно свого вітчима ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме ображала нецензурною лайкою. Погрожувала фізичною розправою, завдала психологічних страждань, унаслідок чого могло було завдано шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2

18.06.2025 року до суду надійшло клопотання від захисника ОСОБА_1 адвоката Головченко Е.А., в якому просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. в обґрунтування свого клопотання посилалася на те, що 09.05.2025 року приблизно о 15:00 год. за місцем спільного мешкання в неї виник конфлікт з вітчимом на побутовому ґрунті та наразі конфлікт вичерпано. При розгляді даної справи, просила врахувати те, що між ОСОБА_1 та її вітчимом виникла звичайна побутова сварка, яка мала одиночний характер, не мала системної основи, і не являє собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 -2 КУпАП, оскільки, сам лише факт наявності сварки чи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У судове засідання ОСОБА_1 та її захисник не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомили.

Потерпілий ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, однак через канцелярію надав до суду клопотання в якому просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 та пояснив, що 09.05.2025 року приблизно о 15:00 год. за місцем спільного мешкання в нього виникла сварка з падчеркою ОСОБА_1 на ґрунті особистих неприязних відносин, яка виникла через побутові питання, пов`язані зі спільним користуванням будинком та надвірною територією. В ході сварки вони почали ображати один одного нецензурною лайкою, розмовляли на підвищених тонах.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, дослідивши письмові докази та відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, наявні у матеріалах справи, суд прийшов до наступного.

За змістом статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, тобто сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, що підтверджуються належними доказами.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, виражається у вчиненні домашнього насильства, тобто умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавленні житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення, вчиненого у формі психологічного насильства, характеризується умисною формою вини, тобто дії особи яка вчиняє домашнє насильство зумовлені бажанням спричинити шкоду психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, самі по собі, зокрема, погрози, конфлікти утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи і за умови, що такі дії завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій особи, а й наслідки, які в результаті таких дій були заподіяні потерпілому.

При цьому суд наголошує на тому, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних побутових конфліктів, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Тоді як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями, ситуацію, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, працівниками поліції подано до суду: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 202879 від 09.05.2025; копію заяви ОСОБА_2 ; копію письмових пояснень ОСОБА_3 , ОСОБА_2 форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 09.05.2025; рапорт інспектора взводу 1 роти 4 батальйону 4 УПП в Харківській області Шавро А. ; згоду на обробку персональних даних ОСОБА_3 (а.с.8); диски на яких містяться відеозаписи з бодікамер патрульної поліції, на якому зафіксовано процес відібрання письмових пояснень та складання адміністративних матеріалів;

З відеозаписів вбачається, що конфлікт виник між ОСОБА_1 , яка і викликала працівників поліції, та ОСОБА_2 через посаджені квіти, оскільки останні не дійшли згоди з приводу того, де на прибудинковій території їх висаджувати. Разом з тим, вбачається, що між ним існує конфлікт з приводу користуванням будинком та прибудинковою територією, який супроводжується постійними сімейними сварками.

На переконання суду зазначені докази не є належними та достатніми доказами вчинення особою, адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, виходячи з наступного.

Суд наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Разом з тим, інших доказів, які б підтверджували те, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на те, щоб викликати у потерпілих побоювання за свою безпеку та завдати шкоди їх психічному здоров`ю суду не надано.

У зв`язку із наявністю внутрішньо-сімейного конфлікту у кожної сторони своє бачення і свої докази на обґрунтування поведінки та причин виникнення обставин, що спричинили складання протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, які унеможливлюють прийняття судом рішення про визнання, поза розумним сумнівом, винуватості ОСОБА_1 .

Відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальними, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції (справа «Лучанінова проти України»).

У рішеннях «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього докази не є належними, достатніми та допустимими, на підставі яких у визначеному законом порядку, поза розумним сумнівом можливо встановити в діях ОСОБА_1 наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та її винуватість у вчиненому, а відтак провадження відносно останньої підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного вище, керуючись ст.ст. 7, 9, 173-2, ст. ст. 247, 251, 283, 284 КУпАП, суд,-

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Немишлянський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Мартинова