Справа № 136/1286/25
провадження №3/136/441/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не притягуваної до адміністративної відповідальності,

за ч. 3 ст. 184 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2025 о 20:00 год. в смт Турбів по вул. Незалежності, Вінницького р-ну, Вінницької обл., було встановлено, що гр. ОСОБА_1 , ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 126 КУпАП, а саме: керував автомобілем Honda Dio, не маючи права керування транспортним засобом.

Такими своїми діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.184 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, повідомлялась своєчасно належним чином про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення судових засідань не подано, причини неявки не повідомлені.

Крім того, на офіційному сайті суду в розділі «Громадянам» у вкладці «Список судових справ, призначених до розгляду» з моменту призначення даної справи до розгляду було зазначено дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.268 КупАП України, справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Зважаючи на викладені обставини, ОСОБА_1 сповіщалась про час і місце розгляду справи, була обізнана про складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення, не подавала письмових заперечень проти протоколу, пояснень, доказів, будь - яких клопотань, до суду не явилась, її поведінка свідчить про не бажання брати участь у розгляді справи.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст.268 КУпАП, тому проводить розгляд справи у відсутність особи, яка притягується до відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про таке.

Диспозиція ч. 3 ст. 184 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність батьків за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку. За правопорушення неповнолітніх, які не досягли шістнадцятирічного віку несуть відповідальність батьки або особи, які їх замінюють.

Підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

При цьому, суд зауважує, що у даному випадку суб`єктом даної категорії правопорушення є батьки неповнолітнього від чотирнадцяти до шістнадцяти років або особи, що їх замінюють.

Таким чином, для наявності у діях батьків неповнолітнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, необхідним є доведення факту вчинення неповнолітнім віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 та 6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Під невиконанням обов`язків по вихованню дітей слід розуміти різні форми бездіяльності, внаслідок чого відсутній належний контрольза їх дозвіллям. А тому легковажне чи байдуже відношення батьків чи осіб, що їх замінюють, до поведінки дитини, відсутність належного нагляду за поведінкою і її відповідності нормам життя суспільства нерідко ведуть до вчинення дітьми правопорушень. В силу цього підставою для відповідальності батьків в разі вчинення дітьми адміністративних проступків і інших правопорушень є також неналежне виконання батьками обов`язків по вихованню, що призвело до правопорушення неповнолітнього.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення встановлена судом на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, суть якого зазначено вище, відповідно до якого ОСОБА_1 вину визнала, зобов`язалась контролювати дозвілля сина. Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2 , які були відібрані в присутності матері, останній повідомив, що керував транспортним засобом, немаючи права керування. Факт родинних відносин ОСОБА_1 підтверджено свідоцтвом про народження ОСОБА_2 .

Суддя, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю дійшов до висновку, що неповнолітній ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Вчинення адміністративного правопорушення неповнолітнім ОСОБА_2 свідчить про відсутність належного контролю батьків за його поведінкою, про наявність прогалин у його вихованні.

При призначенні виду та розміру адміністративного стягнення враховується особа порушника, ступінь його вини, характер вчиненого правопорушення, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Дослідивши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, оцінивши усі зібрані у справі докази, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 слід визнати винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та з урахуванням особи порушника, характеру вчиненого правопорушення, накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі, який встановлений санкцією частини статті за якою кваліфіковано її діяння.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, ч. 5 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, до спеціального фонду Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 23, 26, 33, 184 ч.3, 221, 251, 276, 283, 276, 283, 284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 , адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 к., зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Роз`яснити, що відповідно до частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 3001, 3002 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до положень статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

- подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

- витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10-ти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Суддя Світлана ШПОРТУН