Справа 556/1366/25
Номер провадження 3/556/787/2025
П ОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2025 року Суддя Володимирецького районного суду Рівненської області Котик Л.О. розглянувши матеріали, що надійшли від Управління ПП Департаменту ПП НП України в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 ,не працюючий, -

за ст. 124 КУпАП,-

встановив:

Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення від 07.05.2025 року серії ЕПР 1 №322619, 07.05.2025 р. о 02:31 год. на автодорозі Київ-Ковель-Ягодин 329 км. 650 м., ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «MAN TGX 18.440» д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом SCHMITZ д.н.з. НОМЕР_2 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкоті руху, в результаті здійснив наїзд на свійську тварину «Бик», яка раптово вибігла на проїзну частину, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків, чим порушив п.2.3.б, п.12.1ПДР.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Шаповалов М.С. в судове засідання подав заперечення, просив провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Заперечення мотивує тим, що 7 травня 2025 року о 02:31 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем MAN TGX 18.440, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом SCHMITZ, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ТОВ ТОВ «Танген-С», на автодорозі Київ-Ковель-Ягодин 329 км. 650 м., рухаючись з дозволеною швидкістю (70-80 км. на годину) не вчиняючи жодних порушень правил дорожнього руху, слідкуючи за дорожньою обстановкою, із-за зустрічного автомобіля на його проїзджу частину різко вибігла велика рогата худоба, після чого він застосував екстренне гальмування, однак запобігти зіткнення не вдалося, оскільки тварина не реагувала ні на звук гальмів ні на світло автомобіля та швидко бігла перетинаючи проїжджу частину. Як пізніше було встановлено, худоба мала на шиї мотузку для перегону тварин та припинання, з реєстраційною позначкою на вусі, що свідчить про те, що дана худоба має власника, а також те, що вона десь поряд з проїзджою частиною випасалась вночі та відірвалась чи переганялась власником та вибула з його володіння. По реєстраційній позначці (бірці) на вусі тварини було з`ясовано, що корова «Зорька», 2012 року належить ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: с. Ромейки, Вараського району Рівненської облсті. Інспектором 5 роти 1 батальйону УПП в Рівненській області ОСОБА_3 не було встановлено власника тварини та не допитано його з питання, чому тварина вільно та безконтрольно пересувається (перебуває) в нічний час поза межами населеного пункту по проїздждій частині. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити: безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою. Верховний Суд у своїй постанові №285/4411/18 від 01.04.2020 наголосив, що згідно із частиною четвертою статті 12 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Протокол складений з порушенням вимог ч.1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: прізвище та адреса свідків, потерпілого; Розділу ІІ п.2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі - протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення підписується також цими особами. Однак дані вимоги закону не виконані.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Шаповалов М.С. надіслав заяву про розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заперечення представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова М.С., оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази по справі, суд прийшов до наступних висновків.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП зокрема є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Вирішуючи питання про наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, судом враховано наступне.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст.62 Конституції Українипрезумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовій позиції Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Згідно із ст.129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями статей 245, 280 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, окрім іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом, тобто при розгляді справи суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються наявними у справі доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до ст.252 КУпАП.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України упостанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати, у чому саме полягали порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Згідно ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться щодо особи правопорушника і в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

Статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Об`єктивною ознакою правопорушення, що відбиває шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, заподіяння або реальну загрозу заподіяння істотної шкоди суспільним відносинам, способу життя, усталеним соціальним цінностям, є саме суспільна небезпека.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, полягає в порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, однією з умов настання відповідальності за ст.124 КУпАП є саме «пошкодження транспортних засобів інших учасників ДТП, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна», тобто порушення має бути настільки суттєвим, щоб наслідком його стало пошкодження як мінімум двох автомобілів чи іншого чужого майна.

Відповідно до п.2.3 б, п.12.1 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно з п.7.6 ПДР України переганяти стадо тварин по дорозі дозволяється лише у світлу пору доби, при цьому залучається така кількість погоничів, щоб можна було направляти тварин якомога ближче до правого краю дороги та не створювати небезпеку та перешкод іншим учасникам дорожнього руху. З пункту 7.7 ПДР України, вбачається, що особам, що керують гужовим транспортом, і погоничам тварин забороняється:

a)рухатися по автомобільних дорогах державного значення (за можливості рухатися автомобільними дорогами місцевого значення);
б)використовувати вози, не обладнані світлоповертачами, без ліхтарів у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;
в)залишати на смузі відведення дороги тварин без нагляду та випасати їх;
г)вести тварин по дорогах з удосконаленим покриттям, якщо поруч є інші дороги;
ґ)переганяти тварин по дорогах у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;
д)переганяти тварин через залізничні колії та дороги з удосконаленим покриттям поза спеціально відведеними місцями. Відповідно до Наказу «Про затвердження Правил охорони праці у сільськогосподарському виробництві» від 29.08.2018 року №1240 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 вересня 2018 р. за № 1090/32542, Не дозволяється: - залишати тварин без нагляду на смузі відведення дороги; - вести тварин дорогами з покращеним покриттям, якщо поруч є інші дороги; - переганяти тварин дорогами у темний час доби та за умов недостатньої видимості. (п.7 ч.3 Розділу V «Правил охорони праці у сільськогосподарському виробництві»).

Відповідно до Наказу «Про затвердження Правил охорони праці у сільськогосподарському виробництві» від 29.08.2018 року №1240 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 вересня 2018 р. за № 1090/32542, Не дозволяється:

- залишати тварин без нагляду на смузі відведення дороги;

- вести тварин дорогами з покращеним покриттям, якщо поруч є інші дороги;

- переганяти тварин дорогами у темний час доби та за умов недостатньої видимості.

(п.7 ч.3 Розділу V «Правил охорони праці у сільськогосподарському виробництві»).

Дорожня обстановка це сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом (п.1.10 Розділу 1 «ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ» ПДР України).

Крім того, відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ПДР України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлено ПДР України, згідно з п.п.1.3,1.4 яких, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці правила.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР України).

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року, суд повинен визначити чи порушила особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вимоги ПДР України, і чи стало це порушення причиною ДТП.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №322619, складеного відносно ОСОБА_1 , зазначено, що останній не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті здійснив наїзд на свійську тварину Бик, яка раптово вибіглда на проїзну частину, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків.

Однак, матеріали справи не містять доказів, які вказують на те, що в результаті порушення ПДР України ОСОБА_1 було пошкоджено майно, отже в діях останнього відсутній обов`язковий елемент складу адміністративного правопорушення (об`єктивна сторона), передбаченого ст.124 КУпАП, а також в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено даних фізичної особи, яка є власником пошкодженого майна, не вказано місце знаходження чи місце проживання потерпілої особи, а також за наявності пошкоджень будь-якого майна внаслідок ДТП не визначено та не зазначено розмір заподіяної матеріальної шкоди відповідним особам.

Як вбачається з Інформації з Єдиного державного реєстру тварин станом на 30.05.2025 телиця «Зорька» належить фізичній особі ОСОБА_2 , адреса господарства с. Ромейки, вул. Молодіжна, Вараського району, Рівненської області.

До того ж, відсутні також підстави стверджувати, що при обранні ОСОБА_1 в даному конкретному випадку безпечної швидкості руху автомобіля близько 70-80 км/год., останнім не було враховано дорожню обстановку, безпечної швидкості руху, що стало причиною ДТП.

Відтак, аналіз долучених до матеріалів справи доказів свідчить, що такі не підтверджують факт порушення водієм ОСОБА_1 п.12.1 ПДР України.

Враховуючи те, що в матеріалах справи, всупереч вимогам ст.256 КУпАП, працівником правоохоронного органу не вказано відомостей про отримання пошкоджень ВРХ та про її належність певній фізичній особі, а просто зазначено: "пошкодження автомобіля MAN TGX 18.440, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом SCHMITZ, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ТОВ ТОВ «Танген-С», через наїзд на ВРХ, котра раптово вибігла на дорогу перед автомобілем", що не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки відповідальність настає лише у випадку пошкодження чужого майна, а жодних небезпечних наслідків, пов`язаних із ДТП, не настало, відтак в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Наведене свідчить, що обрана водієм ОСОБА_1 швидкість руху відповідала обставинам дорожньої обстановки, яку він міг об`єктивно оцінити до раптової появи тварини на проїзджій частині, та така швидкість надала йому можливість після раптової появи тварини на проїзджій частині, виконати вимоги правил дорожнього руху, а саме вжити заходів для безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (тварини), однак зіткнення відбулось, оскільки тварина продовжила рух через дорогу та вдарилась у ліву сторону автомобіля, що підтверджуються також і даними схеми ДТП.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що матеріалами справи не підтверджено та судом не встановлено факту порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, які б перебували у причиновому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та настанням наслідків у виді завдання матеріальної шкоди.

Разом з тим, суд не тільки не зобов`язаний, але й не має права сам особисто звинувачувати особу у вчиненні неправомірних дій. Компетенція суду полягає в тому, щоб перевірити обґрунтованість складеного протоколу шляхом дослідження доказів та наданняїм оцінки.

Відповідно до ст.62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

У свою чергу, наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», про котрий наголошує Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» («Ireland v. The United Kingdom», заява № 5310/71), та котрий застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», на чому, власне, наголошується Європейським Судом з прав людини у його рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» («Korobov v.Ukraine», заява № 39598/03).

ЄСПЛ зазначав, що його рішення, які до речі є джерелом права в Україні, фактично слугують не лише для вирішення справ, направлених до Суду, але, взагалі, для роз`яснення, захисту та розвитку правил, встановлених Конвенцією, що сприяє дотриманню державами зобов`язань, які вони взяли на себе як Договірні Сторони (Ireland v. the United Kingdom, § 154, of 18 January 1978).

Таким чином, місія системи, створеної Конвенцією, полягає у визначенні питань державної політики в загальних інтересах, що підвищує стандарти захисту прав людини та розширює судову практику в сфері прав людини у всьому суспільстві держав-членів Конвенції (Konstantin Markin v. Russia [ВП], § 89 від 22.03.2012)

Доктрина «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини від 1 червня 2010 року», «Тейксейра де Кастро проти Португалії від 09.06.1998», «Шабельник проти України від 19 лютого 2009 року» «Балицький проти України від 15 травня 2008 року», «Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року», «Яременко проти України від 12 червня 2008 року». Іноді використовується також фраза: «плід отруєного дерева».

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини рішення від 1 червня 2010 року»).

Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини. На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

Окрім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року в справі №1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності слід керуватися принципом, згідно якого винність особи не може ґрунтуватись на припущеннях. Будь-які сумніви у винуватості особи повинні тлумачитися на її користь. Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». Варто зазначити, що «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді накладення штрафу з позбавленням особи спеціального права на певний строк. Крім того, аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом» дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину (адміністративного правопорушення) не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо. Статтею 62 Конституції України також передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Однак, у даній справі, зібрані особою, уповноваженою відповідно до ст. 255 КУпАП на складання протоколів про адміністративні правопорушення, докази за своєю суттю залишають місце сумнівам, і як наслідок не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на наведене вище.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові у справі № 463/1352/16-а від 08.07.2020 у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як зазначено в п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши в сукупності надані докази, а також врахувавши встановлені в судовому засіданні обставини, суддя приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів, які достовірно свідчать про наявність складу адміністративного правопорушення, визначеного ст. 124 КУпАП під час розгляду матеріалів в суді - не здобуто, а ті, що надані в якості підтвердження суддя оцінює критично з наведених вище обставин.

За таких обставин та враховуючи зазначені норми Закону, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП слід закрити, відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 124, 245, 247, 251, 280, 294 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена на підставі ст.294 КУпАП особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: