Номер провадження: 33/813/1242/25
Номер справи місцевого суду: 495/2827/25
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Северової Є.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №002159Е від 17 квітня 2025 року, 17.04.2025 о 15:25 год. в пункті пропуску «Старокозаче», під час здійснення прикордонного контролю осіб на в`їзд в Україну було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон без відповідних документів, а саме з використанням паспорту громадянину Молдови НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2025 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.204-1 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення і піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. на користь держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок.

Не погодившись з наведеною постановою суду, 15.05.2025 захисник ОСОБА_1 - адвокат Гула А.С. подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її незаконність, просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2025 року, скасувати вказану постанову та провадження у справі закрити.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 посилається на те, що про розгляд справи не був належним чином повідомлений, з матеріалами справи захисник ознайомився лише 13.05.2025.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження невідповідності документа - паспорта громадянина Республіки Молдова, за яким перетинав державний кордон України ОСОБА_1 , також не наведено жодного доказу на підтвердження недійсності даного документу, чи доказів на підтвердження того, що даний документ містить ознаки фальшування, підробки чи містить недостовірні відомості про особу ОСОБА_1 згідно із приписами ст. 12 ЗУ «Про державний кордон України» та диспозиції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. ОСОБА_1 при перетинанні державного кордону України в пункті пропуску «Старокозаче» пред`явив власний, дійсний закордонний паспорт громадянина Республіки Молдова. Складання протоколу відносно ОСОБА_1 та направлення його до суду фактично є спробою притягнути до відповідальності за наявності у нього подвійного громадянства, хоча діючим законодавством така відповідальність відсутня. Сумнівними є докази долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 24.06.2025, ОСОБА_1 та його захисник Гула А.С. не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

24.06.2025 від захисника Гули А.С., діючого від імені ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 6 ст.294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Таким чином, з урахуванням ч.6 ст.294 КУпАП та враховуючи заяву про розгляд справи за відсутністю сторони, апеляційний суд вважає за необхідне слухати справу у відсутність апелянта.

Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, оскільки в апеляції не ставиться питання про погіршення її становища.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Так, статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст. 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.

ОСОБА_1 вказує, що про розгляд справи в суді першої інстанції не був повідомлений, з оскаржуваною постановою представник ознайомився лише 13.05.2025.

З апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 14.05.2025.

За таких обставин, ОСОБА_1 був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, до суду надано протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 002159Е від 17 квітня 2025 року.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №002159Е від 17 квітня 2025 року, 17.04.2025 о 15:25 год. в пункті пропуску «Старокозаче», під час здійснення прикордонного контролю осіб на в`їзд в Україну було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон без відповідних документів, а саме з використанням паспорту громадянина Молдови НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 , у вчиненні даного адміністративного правопорушення підтверджується наявними у справі письмовими доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 002159Е від 17.04.2025, у якому викладена суть адміністративного правопорушення;

- рапортами від 17.04.2025;

- копією паспорту громадянина Молдови, виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 20.05.2024;

- особовою карткою (інформацією на особу) з бази даних Державної міграційної служби Україна, на особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якій міститься інформація щодо паспорта громадянина України номер НОМЕР_2 , дата видачі 12.08.2021, дійсний до 12.08.2025 та паспорту громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_3 , дата видачі 02.03.2023, дійсний до 02.03.2033 обидва документа видані на ім`я цієї особи;

- згідно пояснень, що були долучені до матеріалів справи, ОСОБА_1 вказав, що використав паспорт Республіки Молдова, з метою безперешкодного перетину кордону.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 4 Конституції України проголошено, що в Україні існує єдине громадянство.

Поняття єдиного громадянства визначається у ч. 1 ст. 2 Закону України від 18.01.2001 року №2235-ІІІ «Про громадянство України», як один із принципів законодавства України про громадянство. Якщо громадянин України набув громадянство іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Таким чином, в`їзд на територію України та виїзд з неї громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить вимогам ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», а тому за наявності підстав тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 204-1 КУпАП.

З даного приводу слід зазначити, що об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

Статтею 3 даного Закону закріплено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України, затверджені постановою Кабінету міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до п. 2 Правил перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним із таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, в тому числі паспорт громадянина України.

Тому, виходячи із принципу єдиного громадянства, виїзд і в`їзд на територію України громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України».

Встановивши правовий зв`язок фізичної особи з державою Україна, тобто належність особи, яка перетинає державний кордон в пункті пропуску за документом громадянина іноземної держави, до громадянства України, службові особи ДПСУ зобов`язанні керуватись правовою нормою п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Відповідна правова норма міститься в ч. 1 ст. 3 Європейської конвенції «Про громадянство» - кожна держава визначає у своєму законодавстві, хто є її громадянами. На сьогодні наявність за громадянином України подвійного громадянства не визнається.

Регулювання порядку здійснення права громадянами України на перетинання державного кордону здійснює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відповідно до цього Закону Кабінетом міністрів України встановлюються правила перетинання державного кордону громадянами України. Згідно з ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання державного кордону громадянами України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у ст. 2 цього закону, а саме паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Пункт 2 правил перетинання державного кордону громадянами України, що затвердженні постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, визначає, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється за переліком документів що підтверджують громадянство України та надають право на виїзд та в`їзд в Україну.

Оскільки початком здійснення прикордонного контролю є момент подання особою паспортного документу для перевірки, факт надання громадянином України паспортного документа громадянина іноземної держави кваліфікується як спроба незаконного перетинання державного кордону України, так як даний документ не може вважитися відповідним з огляду на те, що ОСОБА_1 має паспорт громадянки України, тобто адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 17.04.2025 вбачається, що останній використав паспорт громадянина Республіки Молдова, з метою безперешкодного перетину кордону.

З рапорта начальника відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) старшого лейтенанта ОСОБА_3 встановлено, що в період з 08.00 17.04.2025 до 20.00 17.04.2025 останній виконував обов`язки в прикордонному наряді «Старший прикордонних нарядів в пункті пропуску Старокозаче». О 15 год. 25 хв. 17.04.2025 отримав доповідь від прикордонного наряду

«Перевірка документів» штаб сержанта ОСОБА_4 , про виявлення громадянина

України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який намагався незаконно перетнути державний кордон України, а саме під час проходження прикордонного контролю на в?їзд в Україну надав паспорт громадянина Республіки Молдова НОМЕР_4 , виданий на ім?я ОСОБА_2 тобто використав документ, якій містить недостовірні відомості про особу в частині громадянства та прізвище. Своїми діями особа порушила вимоги ст. ст. 2, З Закону України «Про порядок виїзду з України і в?їзду в Україну громадян України», тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КупАП. Відносно громадянина України ОСОБА_5 17.04.2025 складено протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 002159E за частиною 1 статті 204-1 КУпАП. Громадянину повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться у приміщенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду, за адресою: м. Білгород-Дністровський, вул., Військові слави 27.

З рапорта ІПС вищої категорії відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) майстра-сержанта ОСОБА_6 від 17.04.2025 встановлено, що ним були перевірені матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина України ОСОБА_5 , який намагався незаконно перетнути державний кордон України в Україну по іншому паспортному документу, а саме на паспортний контроль пред?явив паспорт громадянина Республіки Молдова. Своїми діями даний громадянин порушив вимоги ст. 2 Закону України «Про Державний кордон України» та ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про прикордонний контроль». Тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Під час перевірки матеріалів справи недоліків не виявлено.

З копії паспорту вбачається, що він виданий громадянину Республіки Молдова на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_1 , від 20.05.2024.

З інформації особової картки (інформацією на особу) Державної міграційної служби України вбачається, що на ім`я особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявна інформація щодо паспорта громадянина України номер НОМЕР_2 , дата видачі 12.08.2001, дійсний до 12.08.2025 та паспорту громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_3 , дата видачі 02.03.2023, дійсний до 02.03.2033.

Враховуючи наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази у сукупності, апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а саме спробу перетнути Державний кордон України без пред`явлення до перевірки відповідних документів 17.04.2025.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідності до вимог п.п.12, 14 ч.1 ст. 1 ЗУ Про прикордонний контроль наданий паспорт на ім`я громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 має усі необхідні реквізити, не впливає на наявність громадянства України у ОСОБА_1 , через , що вважає надає їй належного права на перетин державного кордону України, адже відповідальності за подвійне громадянство законами України не передбачено, апеляційний суд вважає суперечливими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну). У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи. Перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Згідно із п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Оскільки громадянин України ОСОБА_1 під час перетину державного кордону України на пункті пропуску «Старокозаче» всупереч вимогам статей 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», та п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України пред`явив для паспортного контролю документ громадянина Республіки Молдова, а не паспорт громадянина України для в`їзду (який є відповідним для громадян України документом), то суд першої інстанції обґрунтовано визнав його винним у тому, що він вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів.

Статтею 4 Конституції України проголошено, що в Україні існує єдине громадянство.

Єдине громадянства визначається у ч. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України», як один із принципів законодавства України про громадянство. Єдине громадянство держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Таким чином, в`їзд на територію України чи виїзд з території України громадянином України за пред`явленням паспорту, виданого на ім`я громадянина іноземної держави, суперечить вимогам ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Стосовно доводів апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутні жодні докази які б свідчили, що ОСОБА_1 перетинав держаний кордон України поза встановленими пунктами пропуску чи відомості про недійсність чи підробку пред`явленого ним паспорту на ім`я громадянина Республіки Молдова ОСОБА_2 , не є слушними, оскільки в матеріалах справи наявні вищедосліджені докази, а на їх спростування не надано жодного доказу та оцінюються апеляційним судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Доводи апеляційної скарги, що інкриміноване правопорушення ОСОБА_1 є суперечливим, адже підстав застосування вимог ст.12 ЗУ «Про державний кордон» до ОСОБА_1 не існувало, є безпідстаними, так як відповідно до положень Закону України «Про громадянство України», Конституції України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», та п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України встановлено процедуру перетинання державного кордону громадянами України, враховуючи, що ОСОБА_1 не заперечував наявності громадянства України, то він мав обов`язок для перевірки особи надати саме документи підтверджуючі її особу як громадянина України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Вказані висновки відповідають доказам, наявним в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги не дають підстав для визнання вказаних доказів неналежними та недопустимими і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.204-1 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення разом з додатками до нього не доводять вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, апеляційний суд відхиляє, оскільки зібраними по справі докази повністю доводять вину ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, районним судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Є.С. Сєвєрова