КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№33/824/4062/2025
П О С Т А Н О В А

30 липня 2025 року місто Київ

справа № 362/2816/25

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В., перевіривши матеріали справи за апеляційною скаргою захисника-адвоката Купрієнка Володимира Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник-адвокат Купрієнко В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 09 липня 2025 року подав апеляційну скаргу та клопотання, в якому просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2025 року.

В обґрунтування посилався на те, що ОСОБА_1 не був присутнім у судовому засіданні під час оголошення постанови, а її копію отримав особисто в суді 30 червня 2025 року, коли судом було забезпечено надання загального доступу до зазначено постанови в ЄДРСР.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу слід повернути особі, яка її подала, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання про поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

У своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що національний суд має право поновити строк на оскарження рішення суду нижчої інстанції, якщо апелянт у відповідному клопотанні наведе причину пропуску цього строку, і суд визнає цю причину поважною.

Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27 від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова винесена Васильківським міськрайонним судом Київської області 23 червня 2025 року.

Оскільки оскаржувана постанова судді була винесена 23 червня 2025 року, а тому відповідно до приписів ч.2 ст.294 КУпАП строк на апеляційне оскарження вказаної постанови закінчився 03 липня 2025 року.

Однак з апеляційною скаргою на постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2025 року захисник-адвокат Купрієнко В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся 09 липня 2025 року.

На обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження Купрієнко В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 вказував на те, що строк на апеляційне оскарження постанови судді пропущений з поважних причин, оскільки ОСОБА_1 не був присутнім у судовому засіданні під час оголошення постанови, її копію отримав особисто в суді 30 червня 2025 року, коли судом було забезпечено надання загального доступу до зазначено постанови в ЄДРСР.

Вказані адвокатом Купрієнком В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2025 року, суд апеляційної інстанції відхиляє, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 271 КУпАП визначено, що у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, захисник Коваленко Т.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 брала участь у розгляді справи 23 червня 2025 року в режимі відеоконференції та надавала пояснення.

З звукозапису судового засідання від 23 червня 2025 року вбачається, що судом було оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Оскільки представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки, а відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Коваленко Т.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , починаючи з 23 червня 2025 року знала про наявність оскаржуваної постанови та за умови її зацікавленості могла оскаржити постанову суду першої інстанції протягом строку, визначеного ч.2 ст.294 КУпАП.

З апеляційної скаргою захисник-адвокат Купрієнко В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся лише 09 липня 2025 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження.

Будь-яких інших доказів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2025 року апелянтом надано не було, а тому наведені апелянтом причини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Враховуючи вищезазначене, визначені захисником-адвокатом Купрієнком В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими та неповажними, оскільки апелянтом не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі ним апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, а тому в поновленні строку на оскарження постанови судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2025 року захиснику-адвокату Купрієнку В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 слід відмовити, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст.294 КУпАП повернути апелянту.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити захиснику-адвокату Купрієнку Володимиру Миколайовичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційну скаргу з додатками повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Борисова О.В.