Номер провадження: 33/813/744/25
Номер справи місцевого суду: 502/2668/24
Головуючий у першій інстанції Балан М. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря - Зєйналової А.Ф.к., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Кілійського районного суду Одеської області від 14 лютого 2025 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП, -

встановив:

Постановою Кілійського районного суду Одеської області від 14 лютого 2025 року визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 91 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.

З вказаної постанови вбачається, що 17.11.2024 року о 16 годині 15 хвилин на 11 кілометрі Старостамбульського гирла річки Дунай, на території Дунайського біосферного заповідника, в зоні антропогенних ландшафтів, ОСОБА_1 здійснював промисловий вилов сітками частиковими плавними, в кількості чотири одиниці, на каюку з бортовим номером «ЯОД 2550», без перепустки, яка видається адміністрацією ДБЗ.

Своїми діями ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачене ст. 91 КУпАП, тобто здійснення в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон, а також територій, зарезервованих для наступного заповідання, забороненої господарської та іншої діяльності, порушення інших вимог режиму цих територій та об`єктів.

Не погоджуючись з постановою Кілійського районного суду Одеської області від 14 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій зазначила, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)вина ОСОБА_1 недоведена належними та допустимими доказами;

2)зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення №300878 від 17.11.2024 року не вбачається складу адміністративного правопорушення, а лише встановлено факт перебування на території природно-заповідного фонду без наявності дозвільних документів. Крім того, не міститься посилання на нормативно-правові акти із зазначенням конкретних статей, частин, пунктів, якими передбачено отримання відповідних дозвільних документів для перебування на території природно- заповідного фонду.

Посилаючись на такі доводи, представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Одеський апеляційний суд належним чином сповіщав ОСОБА_1 та його адвоката Бєлу Є.Ю. про розгляд справи на 16.07.2025 року на 11:00 год. ОСОБА_1 та його адвоката Бєла Є.Ю. в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про відкладення слухання справи.

Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 91 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 та його адвоката Бєлої Є.Ю.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №000878 від 17.11.2024 року вбачається, що 17.11.2024 року о 16:15 год. у Дунайському біосферному заповіднику, 11 км. гирла Старостамбульське, р. Дунай, зона антропогенних ландшафтів, відповідальний за вилов рибалка ПМП «Корсар», ОСОБА_1 , здійснював промисловий лов сітками частиковими плавними, у кількості 4 одиниці, на каюку з бортовим номером ЯОД 2550, без перепустки, виданої адміністрацією ДБЗ, чим порушив п. 5 розділу IV Про Дунайський біосферний заповідник (нова редакція), ст. 5 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». В графі пояснення порушника та його зауваження до змісту протоколу чи мотиви відмови від його підписання, ОСОБА_1 зазначив, що з порушенням не згоден.

З протоколу про зупинку і огляд судна вбачається, що 17.11.2024 року о 16:15 год. в районі 11 км. північної широти р. Дунай східної довготи, було зупинено каюк ЯОД 2550, 33 причал, який прямував з 11 км. Старостамбульського гирла на 14 км. Старостамбульського гирла, чорного кольору борт, у зв`язку із перевіркою дотримання Законодавства України, плавання та перебування в контрольованому природному районі. Під час огляду встановлено на борту перебуває дві особи, громадяни України, документи що посвідчують особу в наявності; передбачена законодавством суднова документація в наявності, але не в повному обсязі, а саме відсутні перепустки на право перебування в буферній зоні і зоні антропогенних ландшафтів Дунайського біосферного заповідника; судно находиться на рибному промислі (дозвільні документи на проведення промислу в наявності); виявлено знаряддя лову ЖВР, а саме сітки правні частикові 4х74?70. ЖВР на борту не виявлено; заборонних для перевезення предметів та небезпечних речовин на борту судна не виявлено.

Крім того з матеріалів справи, а саме з відповіді Державної екологічної інспекції південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) вбачається, що здійснення промислового рибальства на території Дунайського біосферного заповідника за наявності у рибалок перепусток, виданих адміністрацією ДБЗ, передбачено особливими умовами, зазначеними у лімітах №502/2024 від 22.01.2024 року на використання природних ресурсів у межах території Дунайського біосферного заповідника Національної академії наук України на 2024 рік, затверджених Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України. За більш детальною інформацією, щодо видачі перепусток запропоновано звернутися до Дунайського біосферного заповідника Національної академії наук України.

Згідно відповіді Дунайського біосферного заповідника від 09.08.2025 року за №12-01/25 вбачається, що режим перепусток для здійснення рибальства передбачений Положенням про ДБЗ і Проектом організації території ДБЗ затверджених Міндовкілля України та у щорічних лімітах, які теж затверджуються Міндовкілля України. Цей режим діє на всій акваторії ДБЗ, де здійснюється промислове рибальство. До даної відповіді додано копія ліміту на використання природних ресурсів у межах ДБЗ на 2024 рік; картосхему території ДБЗ з функціональним зонуванням; картосхему території ДБЗ з ділянками, де дозволено рибальство.

Із відповіді наданої Дунайським біосферним заповідником від 12.02.2025 року за №611/01-26 вбачається, що 11 км. гирла Старостамбульське р. Дунай є територією Дунайського заповідника, тому рибалкам для здійснення рибальства тут необхідно мати перепустки, які видаються адміністрацією заповідника.

Відповідно до диспозиції ст. 91 КУпАП здійснення в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон, а також територій, зарезервованих для наступного заповідання, забороненої господарської та іншої діяльності, порушення інших вимог режиму цих територій та об`єктів, самовільна зміна їх меж, невжиття заходів для попередження і ліквідації негативних наслідків аварій або іншого шкідливого впливу на території та об`єкти природно-заповідного фонду - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від дев`яти до двадцяти чотирьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення та незаконно добутих природних ресурсів чи без такої і на посадових осіб - від п`ятнадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення та незаконно добутих природних ресурсів.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражена у вчинені дій, що порушують правила охорони та використання територій та об`єктів природно- заповідного фонду.

Згідно з Указом Президента України від 10.08.1998 року № 861/98 на території Кілійського району Одеської області на базі природного заповідника «Дунайські плавні» створено Дунайський біосферний заповідник, який підпорядковуваний Національній академії наук України.

До території природного заповідника «Дунайські плавні» установлено у розмірі 46402,9 гектара з акваторією Чорного моря, у тому числі 22662 гектари, що надаються йому в постійне користування, та 23740,9 гектара, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно інформації наданої Департаментом природно-заповідного фонду Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (Міндовкілля) від 16.05.2025 року за №11/11-01/1826-25 вбачається, що Указом Президента України від 02.02.2004 року № 117/2004 «Про розширення території Дунайського біосферного заповідника» територію ДБЗ розширено на 3850 га, що включені до його складу без вилучення у землекористувачів, та на 1295 га, які надаються ДБЗ у постійне користування і вже входили до його складу без вилучення у землекористувачів.

Пунктом 1.1.1 підрозділу 1.1 розділу 1 Проекту організації території та охорони його природних комплексів Дунайського біосферного заповідника, затвердженого наказом Міндовкіля від 28.04.2023 року № 264 (далі - Проект організації території) визначено, що таким чином, відповідно до зазначених указів, а також з урахуванням результатів проведення землевпорядкувальних робіт, загальна площа ДБЗ разом з протоками і внутрішніми водоймами та двокілометровою смугою в акваторії Чорного моря в межах Кілійського (нині Ізмаїльського) району, вершиною оз. Сасик і частиною Джантшейського лиману в межах Татарбунарського (нині Білгород-Дністровського) району Одеської області складає 50252,9 га. У постійне користування ДБЗ передано землі загальною площею 23380,6 га, а землі площею 26872,3 га включені до його складу без вилучення у землекористувачів.

На більшу частину земель, які передані ДБЗ у постійне користування, отримано державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ОД № 001676 від 24.02.2000 року. Загальна площа земельної ділянки, на яку видано цей державний акт, складає 19026,62 га. На частину земель, які передані ДБЗ у постійне користування і вкриті морем, поки що відсутній правовий механізм оформлення права користування. Площа цієї земельної ділянки під морем в межах ДБЗ складає 3058,94 га. Завершується передбачена законодавством процедура передачі ДБЗ у постійне користування земельної ділянки площею 1295 га (о. Стамбульський) із земель постійного користування філії «Ізмаїльське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

Згідно з державним актом від 15.09.1999 року серії ІІ-ОД №000426 ДБЗ передано у постійне користування земельні ділянки загальною площею 0,57 га в межах м. Вилкове, на яких розташовані офіс ДБЗ та інші основні, підсобні та допоміжні будівлі і споруди.

Враховуючи процеси безперервного дельтоутворення, до складу території ДБЗ автоматично входять всі новоутворення (острови, коси тощо) авандельти із збереженням біля них двокілометрової смуги Чорного моря.

Територія ДБЗ відноситься до геосистем первинної та вторинної дельти Дунаю і розташована у північно-східній частині дельти Дунаю в межах України на схід від м. Кілія та на південь від оз. Сасик. На сході ДБЗ межує з Чорним морем, а на півдні - з українсько-румунським кордоном. Складовими ДБЗ є власне вторинна Кілійська дельта, Жебриянській природний комплекс, Стенцівсько-Жебриянівські плавні та острів Єрмаків.

По периметру основної за площею дельтової території ДБЗ розташовані села Приморське, Десантне, Мирне, Шевченкове, Ліски, поблизу Татарбунарської ділянки - місто Татарбунари, села Борисівка, Трапівка, Лиман. Найбільшими населеними пунктами є міста Кілія, Татарбунари та Вилкове. У м. Вилкове знаходяться адміністрація та центральна садиба ДБЗ. Територія ДБЗ розташована в адміністративних межах Ізмаїльського і Білгород- Дністровського районів Одеської області.

Згідно Постанови Верховної Ради України № 2832-IX від 13.12.2022 року, змінено межі м. Вилкове Ізмаїльського району Одеської області, збільшено територію міста на 2387,7093 гектара земель, та затверджено територію м. Вилкове Ізмаїльського району Одеської області загальною площею 2826,08 гектара земель.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Регіональні ландшафтні парки є природоохоронними рекреаційними установами місцевого чи регіонального значення, що створюються з метою збереження в природному стані типових або унікальних природних комплексів та об`єктів, а також забезпечення умов для організованого відпочинку населення (ч. 1 ст. 23 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»).

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на території регіональних ландшафтних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, їх особливостей проводиться зонування з урахуванням вимог, встановлених для територій національних природних парків. Проект організації території регіонального ландшафтного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів та об`єктів і порядок його реалізації затверджуються державним органом, який прийняв рішення про організацію парку.

Стаття 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачає, що спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється в межах ліміту та на підставі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Перелік встановлених цим Законом видів використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду і порядок їх використання визначаються режимом територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення здійснюється в межах ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, а також на підставі дозволів.

Порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів і встановлення лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України. Видача дозволів на спеціальне використання природних ресурсів здійснюється на безоплатній основі.

Видача дозволів здійснюється на підставі клопотання (заявки) природокористувача, погодженого із власником або постійним користувачем земельної ділянки та заінтересованими органами.

Водночас, ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначає, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.

Законодавством України громадянам гарантується право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних, матеріальних тощо) безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України.

В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України - на пільгових умовах.

ОСОБА_1 в суді першої інстанції, а також у суді апеляційної інстанції не було спростовано того факту, що 11 км. гирла Старостамбульське р. Дунай, зона антропогенних ландшафтів, де було виявлено 17.11.2024 року о 16:15 год. за вилов рибалка ПМП «Корсар», ОСОБА_1 , який здійснював промисловий лов сітками частиковими плавними, на каюку з бортовим номером ЯОД 2550, без перепустки, виданої адміністрацією ДБЗ, є територією Дунайського заповідника. А тому, рибалкам для здійснення рибальства у цій зоні необхідно було мати відповідну перепустку (дозвіл), яка видається адміністрацією заповідника.

Отже, із наданих та досліджених доказів в своїй сукупності вбачається, що ОСОБА_1 17.11.2024 року о 16:15 год. перебував на 11 км. гирла Старостамбульське, р. Дунай, що є територією Дунайського заповідника, здійснював промисловий лов сітками частиковими плавними, у кількості 4 одиниці, на каюку з бортовим номером ЯОД 2550, без перепустки, яка видається адміністрацією заповідника, та є обов`язковою, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № №0000878 від 17.11.2024 року; протоколом про зупинку і огляд судна вбачається від 17.11.2024 року; а також наданими іншими доказами у справі, яким надана належна правова оцінка. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п. 5 розділу IV Про Дунайський біосферний заповідник (нова редакція), ст. 5 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», за що передбачена відповідальність за ст. 91 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення №300878 від 17.11.2024 року не вбачається складу адміністративного правопорушення, а лише встановлено факт перебування на території природно-заповідного фонду без наявності дозвільних документів. Крім того, не міститься посилання на нормативно-правові акти із зазначенням конкретних статтях, частин, пунктів, якими передбачено отримання відповідних дозвільних документів для перебування на території природно- заповідного фонду, суд вважає таким, що не відповідає дійсності, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення №0327 від 05.04.2024 міститься вказівка, що ОСОБА_1 , порушив п. 5 розділу IV Про Дунайський біосферний заповідник (нова редакція), ст. 5 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», за що передбачена відповідальність за ст. 91 КУпАП.

Отже, об`єктивно оцінивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені вище докази повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП, та правильно кваліфікував його дії, як порушення інших вимог режиму природно-заповідного фонду.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають ні на обставини вчинення правопорушення, ні на його правову кваліфікацію.

Враховуючи встановлені обставини справи, апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_1 за ст. 91 КУпАП кваліфіковані правильно, його винуватість у вчиненні даного правопорушення підтверджується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні та правильно кваліфікував його дії за ст. 91 КУпАП.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції обґрунтовано застосував стягнення у вигляді штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до положень п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Отже, за результатами апеляційного розгляду суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а постанова Кілійського районного суду Одеської області від 14 лютого 2025 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Кілійського районного суду Одеської області від 14 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова