ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 684/88/25

Провадження № 33/820/413/25

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Барчук В.М., з участю секретаря судового засідання Яхієвої М.А., захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Кеміня С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу адвоката Кеміня С.В., поданої в інтересах ОСОБА_1 на постанову Старосинявського районного суду Хмельницької області від 13 травня 2025 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою Старосинявського районного суду Хмельницької області від 13 травня 2025 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

За постановою суду, 01 березня 2025 року о 09 годині 55 хвилин в с-щі Стара Синява по вул. Грушевського, 17, ОСОБА_1 керував ТЗ Опель комбі д.н.з. НОМЕР_1 із явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови, тремтіння рук, почервоніння обличчя; від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі водій відмовився, що зафіксовано за допомогою відеокамери 0833, від керування відсторонений шляхом передачі ТЗ тверезому водію, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною першою статті 130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі апелянт просить постанову Старосинявського районного суду Хмельницької області від 13.05.2025 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що постанова є незаконною та необгрунтованою, винесена без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин події.

Зазначає, що інформація викладена в протоколі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП не відповідає дійсності, а саме відсутній факт зупинки та керування транспортним засобом з боку останнього, що підтверджується відеозаписами долученими до матеріалів справи.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги покази ОСОБА_1 які він надав в судовому засіданні та свідка ОСОБА_2 , яка повідомила про те, що вона в той день керувала транспортним засобом і даний автомобіль на якому нібито зупинили ОСОБА_3 належить їй на праві власності, чим спростувала факт керування автомобілем з боку ОСОБА_1 .

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення адвоката Кеміня Сергія Вікторовича на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 7 КУпАП).

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є вчинення нею протиправної, винної дії чи бездіяльності (адміністративного правопорушення), яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону не дотримані.

Відповідно до оскаржуваної постанови суду 01 березня 2025 року о 09 годині 55 хвилин в с-щі Стара Синява по вул. Грушевського, 17, ОСОБА_1 керував ТЗ Опель комбі д.н.з. НОМЕР_1 із явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови, тремтіння рук, почервоніння обличчя; від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі водій відмовився, що зафіксовано за допомогою відеокамери 0833, від керування відсторонений шляхом передачі ТЗ тверезому водію, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною першою статті 130 КУпАП.

Такими діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування свого висновку суд послався на:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №259343 від 01 березня 2025 року, яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення (арк.спр.1);

- копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4172836 від 01 березня 2025 року, згідно з якою ОСОБА_1 01 березня 2025 року о 10 годині 18 хвилині в с-щі Стара Синява по вул. Грушевського, 17 керуючи ТЗ не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, також при цьому не маючи посвідчення водія на право керування таким ТЗ, внаслідок чого останнього притягнено до аміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 510 гривень (арк.спр.2);

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів Драгер ALCOTEST 6810, згідно з яким ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду; у відповідній графі акта міститься інформація про виявлені у останнього ознаки: почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота. У графі «З результатами згоден», зазначено прізвище, ім`я та по батькові особи, стосовно якої проводився огляд « ОСОБА_1 04 листопада 1963» та особистий підпис (арк.спр.4);

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП «Старосинявська БЛ» від 01 березня 2025 року (арк.спр.6);

- диск з відеофайлами, з яких вбачається, що в ході складання адміністративного протоколу за порушення правил дорожнього руху за частиною другою статті 122 КУпАП, працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння.

Вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи із наступного.

У п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Згідно ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанови Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі №404/4467/16-а, само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

При цьому, працівниками поліції не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

З наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського №0833, який оглянутий в суді апеляційної інстанції не вбачається, що саме вказана особа керувала транспортним засобом, як не вбачається і того, що його було зупинено, оскільки керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу (руху транспортного засобу за допомогою двигуна), незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування, а в даному випадку зафіксовано автомобіль, припаркований біля в`їзду до лікарні.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, тобто був учасником дорожнього руху, тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 взагалі допустив будь-які порушення Правил дорожнього руху, у зв`язку із чим, будь-які вимоги працівників поліції в такому випадку ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Такі висновки апеляційного суду, узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 року у справі №686/11314/17.

Оцінюючи в сукупності порушення порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, допущення посадовою особою помилок суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не можна вважати законним і таким, що проведене у спосіб, що визначений Конституцією та законами України.

З наведених норм слідує, що у випадку порушення порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення, такий протокол не може вважатись належним та допустимим доказом у справі, оскільки при його складанні не були дотриманні вимоги ст.256 КУпАП та порушенні законні права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності та виступає як один із засобів доказування (ст.251 КУпАП).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-р2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Окрім національного законодавства, право бути негайно і детально поінформованим про весь склад і суть обвинувачення, та мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту закріплюють підпункти «a», «b» пункту 3 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Пункт 1 статті 6 Конвенції встановлює, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, відповідно до закону.

Апеляційний суд зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження факту здійснення ОСОБА_1 правопорушення відповідними належними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Також, необхідно зазначити, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.98 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щодо особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Отже, стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Згідно до положень ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

На підставі вище встановлених обставин, враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що працівниками патрульної поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 грубо порушенні вимоги КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015, а судом першої інстанції при розгляді справи на ці порушення не було звернуто уваги, що в подальшому потягло за собою прийняття незаконного та взагалі не вмотивованого судового рішення.

Таким чином, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку із чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 247, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Кеміня Сергія Вікторовича задовольнити.

Постанову Старосинявського районного суду Хмельницької області від 13 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Володимир БАРЧУК