ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 316/2286/15-п Головуючий в 1 інстанції Телегуз С.М.
Провадження №33/807/906/25 Доповідач в 2 інстанції Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши матеріали справи з апеляційною скаргою адвоката Грицика Дениса Сергійовича, поданою в інтересах ОСОБА_1 із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року,-

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2015 року постановою судді Енергодарського міського суду Запорізької області на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 рік, без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір.

18 липня 2025 року постановою судді Дніпровського районного суду м.Запоріжжя частково задоволено заяву ОСОБА_1 та відновлено втрачені матеріали справи Енергодарського міського суду Запорізької області, номер провадження 3/316/721/15 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме в частинні постанови Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року.

Не погоджуючись з постановою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року, адвокат Грицик Д.С., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи клопотання, суддя апеляційного суду дійшов до висновку, що слід відмовити в його задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

При цьому підставою для поновлення строку є поважні причини його пропуску, якими є лише ті обставини, що були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Клопотання про поновлення строку апелянт обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 участі під час розгляду справи в судовому засіданні не приймав, копію оскаржуваної постанови не отримував, ознайомився з її змістом лише в червні 2025 року. Отже, вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції ним пропущений з поважних причин.

Однак, зазначені доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не вказують на наявність підстав для його задоволення.

Поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного судового розгляду.

З аналізу практики Європейського суду з прав людини вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано судове рішення або копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа «Мушта проти України»); відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи «Безруков проти Росії», «Брумареску проти Румунії»).

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Мельник проти України», норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Суддею апеляційного суду встановлено, що дійсно ОСОБА_1 (згідно змісту відновленої постанови суду першої інстанції) участі під час розгляду справи не приймав. Разом із цим, матеріали справи засвідчують те, що перевіркою даних автоматизованої системи документообігу Енергодарського міського суду Запорізької області проведеної Дніпровським районним судом м. Запоріжжя встановлено, що оскаржувана постанова Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року виконана в повному обсязі. Зокрема, 5 листопада 2015 року, МРЕВ ВДАЇ було вилучено у ОСОБА_1 посвідчення водія, а 29 червня 2016 року, ВДВС стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір

Виходячи з викладеного, суддя апеляційного суду вважає, що ОСОБА_1 було відомо про судове рішення, він мав об`єктивну можливість подати апеляційну скаргу.

Однак, вказаним правом не скористався, а навпаки виконав судове рішення в частині сплати судового збору та здачі посвідчення водія.

Отже, наведене є фактичним підтвердженням того, що ОСОБА_1 погодився з судовим рішенням та в подальшому його виконав в обсязі, який покладений судовим рішенням на нього.

Відповідно до вказаного, постанова судді районного суду набрала законної сили та виконана особою, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Розглядаючи питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, суддя апеляційного суду звертає увагу, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (п.46 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Так, Європейський суд з прав людини встановив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі «Пономарьов проти України» з тієї причини, що строк на оскарження був продовжений по завершенню значного періоду часу не для усунення серйозних судових помилок, а лише з метою повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі (п.п. 41-42).

Наведена ініціатором клопотання причина пропуску строку на апеляційне оскарження не перебуває у площині поважних причин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто такі, що не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до апеляційної інстанції у строк, визначений законом і такі обставини мають бути підтверджені скаржником.

Отже, наявність суттєвих перешкод у своєчасній реалізації ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження судового рішення, строк якого згідно ст. 294 КУпАП обчислюється з дня винесення постанови, ініціатором клопотання не наведені і суддею апеляційного суду не встановлені, що в своїй сукупності засвідчує відсутність поважних причин пропуску строку на оскарження.

З урахуванням вказаного, а також того, що ОСОБА_1 не був позбавлений права оскаржити судове рішення у строки передбачені КУпАП, суд вважає за необхідне відмовити у поновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року.

Оскільки у поновлені строку відмовлено, апеляційна скарга, у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП, повертається особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити адвокату Грицику Денису Сергійовичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року, апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 316/2286/15-п