П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2025 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Чепка В. В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Закарпатській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, місце проживання: АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

28.05.2025 о 16 год. 32 хв. гр. ОСОБА_1 перебуваючи в магазині «АТБ» за адресою: м. Ужгород, вул. 128-ї Бригади, 48/2, таємно викрала з полиці магазину продукти харчування та спиртні напої, на загальну суму 1290 грн. 10 коп. грн., чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 51 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судової повістки на номер телефону, зазначений під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, шляхом розміщення оголошення на сайті Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, а також судом виносилася постанова про доставку приводом в судове засідання ОСОБА_1 .

При цьому враховую, що рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини (зокрема рішення «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008) наголошує, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

За таких обставин, вважаю за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши дану справу, вважаю, що у діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу країни в частині норм адміністративного законодавства в частині кваліфікації адміністративних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 цього кодексу передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Станом на 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 грн, а 50 відсотків від його розміру становить 1514,00 грн. (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-IX)

Таким чином, вартість майна предмету адміністративного правопорушення охоплюється диспозицією частини 2 ст. 51 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП, стверджується зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №571721 від 28.05.2025; інвентаризаційною відомістю № від 28.05.2025; поясненням ОСОБА_1 ; поясненнями ОСОБА_2 ; розпискою ОСОБА_3 від 28.05.2025.

Обираючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 , у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, враховую характер вчиненого правопорушення, ступінь його вини, відшкодування шкоди шляхом повернення викраденого майна та вважаю необхідним накласти на нього адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч. 2 ст. 51 КУпАП, яка є альтернативною, у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 605,60 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 204-1 ч. 1, 283, 284 КУпАП,

постановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , на користь держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп. судового збору.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 307 та частини другої статті 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

Суддя В. В. Чепка