Житомирський апеляційний суд
Справа №273/644/24 Головуючий у 1-й інст. Бєлкіна Д. С.
Номер провадження №33/4805/619/25
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Баранівського районного суду Житомирської області від 15 квітня 2025 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Баранівського районного суду Житомирської області від 15 квітня 2025 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 02.03.2024 о 23 год. 34 хв. в м. Баранівка по провулку 1-й Гайдамаків водій ОСОБА_1 керував мотоциклом « SPARK SP 200R », д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці, зміна забарвлення шкіри обличчя, виражене тремтіння пальців рук), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на її незаконність, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що він не керував транспортним засобом, не відмовлявся пройти огляд на стан сп`яніння, протокол про адміністративне правопорушення не містить інформації, зокрема, про фото та відеофіксацію, документи складалися у його відсутність.

Будучи належним чином повідомленим про місце і час судового засідання ОСОБА_1 у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явився, подав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, апеляційну скаргу задовольнити.

За змістом частини шостої статті 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала апеляційну скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

За таких обставин, з метою недопущення затягування розгляду справи, зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення та у відповідності до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні справи. Окрім того, слід зазначити, що в силу ст. 268 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вказаній категорії справ не є обов`язковою.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 а) Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису або у закладах охорони здоров`я.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з протоколу по адміністративне правопорушення від 03.03.2024 вбачається, що 02 березня 2024 року о 23 год. 34 хв. в м. Баранівка по провулку 1-й Гайдамаків водій ОСОБА_1 керував мотоциклом « SPARK SP 200R », д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці, зміна забарвлення шкіри обличчя, виражене тремтіння пальців рук), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в Баранівській лікарні відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2).

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За таких обставин, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться: в протоколі про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що останній від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився (а.с. 2); акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 6); направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 7); копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №320942 від 03.03.2024 про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 122, ч.ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП (а.с. 8); наявним в матеріалах справи відеозаписом з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудної камери поліцейського (а.с. 9).

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, спростовується наявним в матеріалах справи відеозаписом з відеореєстратора службового автомобіля поліції, убачається як транспортний засіб мотоцикл « SPARK SP 200R » іде на зустріч зупиненому поліційному автомобілю та не доїжджаючи до останнього різко розвертається та втікає. Поліційний автомобіль слідує за транспортним засобом та за допомогою ввімкненого проблискового маячка синього та червоного кольору зупиняє вказаний мотоцикл, але останній не зупиняється, в подальшому транспортний засіб зупинився. З відеозапису прослідковується, що за кермом мотоциклу був ОСОБА_1 , а позаду сиділа дівчина. Крім того, відеозапис періоду руху транспортного засобу до його зупинки є безперервним, а тому доводи апеляційної скарги в частині відсутності доказів керування транспортним засобом є необґрунтованими. Крім того, з нагрудної камери працівника поліції, убачається, що зупинка транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , відповідала вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» та була обумовлена порушенням останнім ПДР, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності згідно постанови про накладення адміністративного стягнення (а.с. 8).

Твердження ОСОБА_1 відносно того, що він не відмовлявся від проходження огляду спростовуються відеозаписом обставин події. ОСОБА_1 неодноразово пропонували пройти огляд на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та він повідомляв «я не був за рульом, мій тато адвокат, я не керував, я знаю свої права». Потім працівники поліції пропонують огляд у медичному закладі - Баранівькій ЦРЛ, та ОСОБА_1 ухилився від проходження та повідомляв «я не керував, я іду гуляю з шоломами». Працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 , що останній своїми діями ухиляється від проходження огляду в установленому порядку на місці та в медичному закладі. З відеозапису з нагрудної камери вбачається, що дії ОСОБА_1 спрямовані на ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння та зафіксовано на відеозапис, який є належним та допустимим доказом.

Крім того, працівники поліції ознайомили ОСОБА_1 з постановою та протоколом про адміністративне правопорушення та зміст останніх зачитали йому вголос.

Згідно статті 256 КУпАП, якщо протокол про адміністративне правопорушення складається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, то особа має право ознайомитися зі змістом протоколу, а також зі своїми правами, передбаченими статтею 268 КУпАП.

Відповідно до змісту складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, він був складений у присутності останнього. Як вбачається із відеозаписів обставин події, працівники поліції складали протокол та інші матеріали з дотримання вимог глави 19 КУпАП та у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, але останній відмовився від їх підпису та отримання, а тому не скористався наданим йому правом з власної ініціативи.

Крім того, протоколи про адміністративне правопорушення складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. ст. 254, 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 №1376 та є належним та допустимим доказом.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в протоколі про адміністративне правопорушення інформації, зокрема, про фото та відеофіксацію, не спростовує об`єктивність інформації, яка зібрана за допомогою зазначеного приладу (портативний відеореєстратор службового автомобіля та нагрудних камер поліцейських (а.с. 9)). Крім того в протоколі про адміністративне правопорушення є посилання на відеоматеріали, що додаються до нього, зокрема, відео. Отже, долучені докази дають змоги встановити джерело походження відеозапису. Під час апеляційного розгляду справи апелянтом не були спростовані обґрунтовані висновки суду першої інстанції, якими було надано оцінку відеозаписам, як належним та допустимим доказам та які не мають ознак переривання чи монтування під час фіксації обставин, які мають значення для справи і який відповідає вимогам ст. 251 КУпАП.

Щодо покликання апелянта на те, що суд першої інстанції не визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.

Діяння вчинене за ч. 1 ст. 130 КУпАП тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В той же час, згідно з ч. 6 ст. 38 КУпАП визначено адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ст. 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Також, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, аналіз зазначених норм у їх сукупності дає підстави вважати, що на відміну від останньої, закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе у разі винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що випливає із змісту ст. 38 КУпАП, яка врегульовує строки накладення адміністративного стягнення, а не строки розгляду справи. В той же час, за відсутності у такої особи події і складу адміністративного правопорушення провадження закривається на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП незалежно від сплину строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Як убачається з матеріалів справи, правопорушення мало місце 02 березня 2024 року, то на момент розгляду справи в суді, строки накладення адміністративного стягнення передбачені ч. 6 ст. 38 КУпАП закінчилися, у зв`язку з чим провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком та враховує той факт, що згідно вимог п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Такого висновку суддя районного суду дійшов, виходячи з того, що з матеріалів справи вбачається, що дії ОСОБА_1 кваліфіковані поліцією як правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, мали місце 02 березня 2024 року.

Оскільки адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ст. 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення, то з урахуванням того, що визначений ст. 38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення на час розгляду справи у районному суді закінчився, суд був позбавлений процесуальної можливості вирішувати питання про винуватість або невинуватість ОСОБА_1 .

Положеннями ст. 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Разом з тим, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не містить положень щодо обов`язку суду встановлювати обставини вчинення адміністративного правопорушення та наявність вини особи у його вчиненні у разі спливу строків притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Тлумачення вказаної норми права дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (ст. 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Крім того, згідно узагальненого науково-консультативного висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України від 07 листопада 2017 року, під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 38 КУпАП вина особи не встановлюється. Вказаний висновок обґрунтовано тим, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття їх в одній постанові свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції. За правилами ст. 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Апеляційний суд також враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року (справа №308/8763/15-а), згідно з якою п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

Так, і у рішенні ЄСПЛ у справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року вказано, що у разі закриття провадження по справі, питання про доведеність вини особи не вирішується.

Зважаючи на викладене, та враховуючи те, що на час розгляду справи у Баранівському районному суді Житомирської області закінчився строк, передбачений ст. 38 КУпАП, то суд першої інстанції посилаючись на положення п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 130 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку, передбаченого ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає безпідставними доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не розглянув клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, із встановленням обставин правопорушення

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду першої інстанції не надано.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Баранівського районного суду Житомирської області від 15 квітня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь