П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року місто Київ

Справа № 366/630/25

Провадження № 33/824/3166/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Стрижеуса А.М., при секретарі Ольшевському П.М., за участю прокурора Потюменко Ю.Ю., захисника ОСОБА_1 адвоката Чінгузова О.С. розглянувши апеляційну скаргу прокурора Вишгородської окружної прокуратури Олександра Дацька, на постанову Іванківського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення Протоколу про адміністративне правопорушення від 10 березня 2025 року:

Відповідно до ст. ст. 2, 3, 7, 8 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Посадами в органах місцевого самоврядування є, поряд з іншими виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах.

Правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування поряд з іншими є додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави.

Рішенням Поліської селищної ради від 26.11.2020 № 01-01-VIII (наявне у відкритому доступі на офіційному веб сайті Поліської селищної ради за посиланням https://poliska-gromada.gov.ua/docs/619625) визнано повноваження Поліського селищного голови ОСОБА_1 .

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст, 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова поряд з іншим, забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства;

Сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституцій України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вишгородською окружною прокуратурою Київської області, при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді у бюджетній сфері, у зв`язку зі збільшенням вартості предмету закупівлі, всупереч вимог Закону України «Публічні закупівлі» та п. 19 постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1 178, 15.11.2024 та 30.12.2024 на адресу Поліської селищної ради направлено запити № 54-6248вих-24 та № 54-6972вих-24 щодо надання інформації та копій документів з питань здійснення закупівлі UA-2022-12-07- 002512-а.

Однак, листом Поліської селищної ради від 27.12.2024 № 01-57/1352 повідомлено Вишгородську окружну прокуратуру про відсутність у селищної ради правових підстав для надання відповідної інформації та копій документів.

Після чого, Вишгородською окружною прокуратурою, у порядку ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави, 30.12.2024 на адресу Поліської селищної ради направлено запит № 54-6972вих-24 щодо надання інформації та копій документів з питань здійснення закупівлі UA-2022-12-07-002512-а та роз`яснено, положення ст. 185-8 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до трекінгу поштового відправлення вказаний запит Поліською селищною радою отримано 31.12.2024.

Відповідно до пункту 5 глави 5 розділу 111 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, документ, в якому не зазначено строк виконання, повинен бути виконаний не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту його реєстрації в установі, до якої надійшов документ.

Таким чином, запит Вишгородської окружної прокуратури від 30.12.2024 № 54-6972вих-24 мав бути виконаний не пізніше 30.01.2025.

Проте, запитувана інформація та копії відповідних документів до Вишгородської окружної прокуратури не надано та не повідомлено про причини не надання та(або) продовження строку розгляду запиту (довідка спеціаліста Вишгородської окружної прокуратури від 10.03.2025).

Запитувані інформація та документи не були надані навіть після скерування на адресу Поліської селищної ради листа від 10.02.2025 №54-647вих-25 щодо ненадходження на адресу окружної прокуратури інформації та документів та надання пояснень з цього приводу. (лист Поліської селищної ради від 17.02.2025 № 01-5 7/213).

Таким чином, головою Поліської селищної ради ОСОБА_1 не виконано законні вимоги прокурора.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Частиною 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Вишгородською окружною прокуратурою встановлено, що у грудні 2022 року Поліською селищною радою без застосування електронної системи закупівель проведено процедуру закупівлі товару (ідентифікатор закупівлі - UA- 2022-12-07-002512-а) за кодом класифікації ДК021:2015:31120000-3: Генератори, за результатами якої між селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «СПМК Консалтінг» укладено договір на суму 866 700,00 гри., у тому числі ПДВ (20%) - 144 450,00 гри. про закупівлю товарів № 23 від 05.12.2022.

В подальшому, між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору від 22.12.2022, де сторони фактично залишили суму ПДВ у складі вартості трьох дизель генераторів Bolat TD 7500, чим завищили його вартість на суму 39 450,00 грн. (236 700,00 - 197 250,00 = 39 450,00 грн.) від первісної ціни договору, що є збільшенням ціни за одиницю товару на 20 відсотків.

Разом з тим, електрогенераторні установки до яких відносяться дизельні генератори, що є предметом закупівлі за договором про закупівлю товарів № 23 від 05.12.2022 підлягали звільненню від оподаткування податком на додану вартість згідно з положеннями пункту 71 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України та Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224 (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Отже, при здійсненні закупівлі дизельних генераторів за договором про закупівлю товарів № 23 від 05.12.2022 на загальну суму 866 700,00 грн, у тому ПДВ (20 %) - 144 450,00 грн., ТОВ «СПМК Консалтінг» безпідставно включено в ціну договору на поставку вказаного товару податок на додану вартість, як наслідок в умовах воєнного стану завищено вартість генераторів на суму 144 450,00 гри, з якої на даний час залишаються невідшкодованими 39 450,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури.

Частиною 1 ст. 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» однією з форм місцевого самоврядування є представництво спільних інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Згідно з п. п. 1 п. «б» ч. 1 ст. 33 зазначеного закону, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, здійснення контролю за додержанням бюджетного законодавства.

Не вжиття заходів щодо повернення надмірно сплачених бюджетних коштів несе потенційну загрозу як для фінансового стану територіальної громади села, так і в цілому для держави, оскільки вищезгадані явища набирають масового характеру, що, в свою чергу, приводить до скорочення фінансування соціальних програм, додаткового залучення коштів із Державного бюджету України.

Згідно з ч. З ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно тля реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

За таких обставин, Поліська селищна рада є органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження коштами місцевого бюджету. Правомірне та раціональне використання бюджетних коштів беззаперечно становить інтерес територіальної громади в особі Поліської селищної ради, яка здійснювала перерахування коштів на виконання умов Договору в редакції додаткових угод до нього.

Поряд з цим, запитувана інформація та документи не відносяться до інформації з обмеженим доступом.

З огляду на викладене, Вишгородська окружна прокуратура відповідно до положень ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» мала підстави на отримання запитуваної інформації та копій документів.

Варто зазначити, що законодавством не визначено поняття «законна вимога прокурора», а тому при його застосуванні слід виходити із загальних засад, визначених Конституцією та законодавством України, а також із розуміння семантики слова «вимога».

Так, згідно з Українським тлумачним словником (2016 року видання) вимога це: побажання, прохання, висловлене так, що не припускає заперечень; потреби, запити, які хто-небудь ставить до когось; настійне прохання, виражене в категоричній формі тощо.

За таких обставин, запит прокурора в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» з вимогою про надання документів та інформації є законною вимогою прокурора.

З огляду на викладене, голова Поліської селищної ради ОСОБА_1 30.01.2025, перебуваючи за місцем роботи по вул. Воздвиженська, 81 у селищі Красятичі в порушення вимог ст. 19 Конституції України, ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» не виконала законні вимоги прокурора, а саме не надала на запит прокурора необхідну інформацію та копії документів, таким чином останньою вчинено адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 185-8 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постановою Іванківського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-8 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

09 травня 2025 року прокурор Вишгородської окружної прокуратури Олександр Дацько звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій він просить постанову Іванківського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року скасувати та прийняти нову постанову якою визнати ОСОБА_1 виною у вчиненні адміністративного правопорушення та накласти на неї стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 185-8 КУпАП, посилаючись на те, що постанова суду є незаконною, необґрунтованою, винесена з грубим порушенням норм процесуального права. Суд неповно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам подій, підійшов формально до вивчення фактичних обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Вишгородська окружна прокуратура відповідно до законодавства має право на оскарження постанови суду першої інстанції у справах про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-8 КУпАП.

21 травня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду було надіслано доповнення до апеляційної скарги від прокурора Вишгородської окружної прокуратури Олександра Дацька.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що в чинному законодавстві а також КУпАП не передбачена можливість подавати до суду доповнення до апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано вказану Конвенцію.

Порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до ч. 1 ст. 17 даного Закону, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права.

Виходячи із правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов також поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження і на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12); рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), зазначає, що на цю категорію справ поширюються гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість апеляційному суду застосувати аналогію закону при перегляді постанови судді суду першої інстанції за виключними обставинами, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП інші норми закону, зокрема положення КПК, які регламентують відповідні правовідносини, так як КУпАП не передбачає порядку і процедури перегляду справ за виключними обставинами, хоча згідно міжнародних норм права це є невід`ємним правом особи (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Так, як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України», провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

З огляду на викладене вище та приймаючи до уваги норми прямої дії Конституції України, положення національного законодавства, а також міжнародно-правові договори та рішення Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, суд приходить до висновку, що реалізація права на судовий захист, шляхом подання заяви про перегляд рішення у даній справі підлягає регулюванню за аналогією закону.

Оскільки, провадження у справах про адміністративне правопорушення вважається кримінальним до нього застосовуються норми Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Отже, суд дійшов до висновку, про те, що особа яка має бажання подати доповнення до апеляційної скарги, може зробити це у межах строку апеляційного оскарження.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи повний текст постанови Іванківського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року виготовлено 05 травня 2025 року, а тому строк на апеляційне оскарження закінчився 15 травня 2025 року.

Враховуючи викладене суд дійшов до висновку про те, що доповнення до апеляційної скарги на постанову Іванківського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року подані з порушенням строку, підстав для такого поновлення у доповненнях не зазначено, а тому апеляційний суд не бере до уваги доповнення подані прокурора Вишгородської окружної прокуратури Олександра Дацьком 21 травня 2025 року.

Враховуючи викладене, суд вирішує питання, щодо повноважень прокурора на апеляційне оскарження постанови Іванківського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника адвоката Сацика Р.В., які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як зазначено у ч.2 ст.294 КУпАП, яка є спеціальною нормою, згідно якої постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною 1 статті 287 цього Кодексу протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Відповідно до ч.5 ст.7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч.1 ст.287 та ч.5 ст.7 КУпАП кореспондуються з положеннями п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені статтею 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Водночас, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд закрив провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, при цьому до ОСОБА_1 не застосовувалися заходи примусового характеру, пов`язані з обмеженням особистої свободи. Отже, в даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду у відповідності до ч.5 ст.7 КУпАП та не наділений процесуальним правом на оскарження постанови суду згідно ч.1 ст.287 КУпАП та ст.294 КУпАП.

Ухвалою Конституційного Суду України від 08.12.2015 за №49-у/2015 встановлено неузгодженість положень ч.5 ст. 7, ст. 250, ч.1 ст.287 та ч.2 ст. 294 КУпАП щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення. При цьому усунення таких розбіжностей може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Таким чином, до вирішення цього питання, суди при розгляді справ повинні керуватися практикою Європейського суду з прав людини (Рішення «Щокін проти України»), де зазначено, що вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Оскільки правом на оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з невиконанням посадовою особою законних вимог прокурора, прокурор не наділений, і дана справа ніяким чином не пов`язана із застосуванням заходів примусового характеру, що пов`язані з обмеженням особистої свободи громадян, вважаю, що апеляційна скарга подана особою, яка не має на це право, що є підставою для повернення.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає розгляду і її слід повернути прокуророві, як особі, яка не наділена правом апеляційного оскарження цієї постанови.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Вишгородської окружної прокуратури Олександра Дацька, на постанову Іванківського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року, повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: А.М. Стрижеус