Справа № 278/3328/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2025 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О.М., розглянувши матеріали, які надійшли з військової частини НОМЕР_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, призваного за мобілізацією, військової частини НОМЕР_1 , солдата, уродженця с. Чевельча Оржицького району Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП),

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що військовослужбовець, призваний під час мобілізації, навідник 1 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 під час виконання військових обов`язків, під час дії особливого періоду, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , а саме пункт тимчасової дислокації, та був відсутній на військовій службі без поважних причин з 19.06.2025 року 10:00 годин до 20.06.2025 року 11:00 годин (1 добу 1 годину), чим недбало поставився до виконання обов`язків військової служби, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

На підтвердження вини ОСОБА_1 суду надано письмові пояснення останнього, копії наказів, службову картку.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що він 18.06.2025 близько 00 год 30 хв повернувся до полігону (підрозділу, де проходить службу) з міста Полтава, куди був направлений разом із ОСОБА_2 на навчання, про що доповів командиру роти охорони військової частини НОМЕР_1 лейтенанту ОСОБА_3 , на що той, знаходячись у стані сп`яніння, та використовуючи нецензурну лексику, зазначив, що для нього немає місця на території наметового містечка, запропонувавши переночувати де завгодно, після чого ОСОБА_1 було прийняте рішення ночувати у бліндажі для тимчасового укриття під час повітряної тривоги. 19.06.2025 року о 09:00 годині відбулась розмова з командиром військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_4 , в якій було зазначено, що протягом дня відбудеться розмова із командиром військової частини НОМЕР_2 , однак вказаної розмови так і не відбулось, до 20:00 години спального місця так і не знайшлось, тому було прийняте рішення зняти житло поруч із полігоном. Повернувся до розташування військової частини 20.06.2025 року близько 07:30 години.

Аналогічного змісту письмові пояснення ОСОБА_1 надав під час проведення службового розслідування; наголосив, що з результатами такого розслідування його особисто не ознайомили.

У судовому засіданні, за клопотанням ОСОБА_5 , в якості свідка була допитана ОСОБА_6 , яка підтвердила надані ОСОБА_1 пояснення у судовому засіданні. Наголосила, що службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини фактично проведено не було.

Крім того, суддя не бере до уваги докази відомості наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2025 №30 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 » виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи, повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України заборонено проводити службове розслідування особам, які зокрема, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Тлумачення цих норм дозволяє зробити висновок про те, що безпосередній начальник військовослужбовця, зацікавлений у результатах розслідування, не може його проводити, а лише брати участь у його проведенні. Як вбачається із наведеного наказу командира частини, службового розслідування стосовно службового розслідування стосовно ОСОБА_1 було проведено його безпосереднім начальником ОСОБА_3 , який, як видно з пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , є явно зацікавленою особою, оскільки, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийняв їх рапорти про прибуття з відрядження та надав дозвіл на перебування поза розташуванням підрозділу. Отже, службове розслідування проведено явно зацікавленою особою результати якого не можуть розцінюватись як достовірні.

Інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За таких обставин суддя не вбачає в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а тому справа стосовно нього підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 245, 247, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діянні складу адміністративного правопорушення.

На постанову суду протягом 10 днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд.

Суддя О. М. Дубовік