Справа № 338/741/25
Провадження № 33/4808/516/25
Категорія ч.5 ст.122 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Решетов В. В.
Суддя-доповідач Шигірт Ф.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі судді Шигірта Ф.С., з участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2025 року відносно нього,

в с т а н о в и в:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу 1445 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

Згідно постанови, ОСОБА_1 29 травня 2025 року о 08 год. 15 хв., перебуваючи по вул. Зелена №15 в с. Саджава Івано-Франківського району Івано-Франківської області, керуючи автомобілем марки «Citroen Jumpy» д/н НОМЕР_1 та виїжджаючи з подвір`я заднім ходом, не надав перевагу у русі шкільному автобусу, під керуванням ОСОБА_2 , спричинивши аварійну ситуацію, що призвело до вжиття водієм шкільного автобусу ОСОБА_2 заходів екстреного гальмування, з метою уникнення ДТП. Своїми неправомірними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.2 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст.122 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова суду є незаконна та необґрунтована. Стверджує, що суд першої інстанції дійшов упередженого та необґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП, без надання належної правової оцінки усім доказам, які були досліджені у судовому засіданні. У постанові зазначено, що доказами по справі слугують протокол про адміністративне правопорушення, довідка КНП „ІФОДКЛ ІФ ОР, а також свідчення водія автобуса і матері дитини, яка впала з крісла. Водночас зазначені документи не є достатніми для встановлення факту вчинення саме ОСОБА_1 правопорушення, адже не підтверджують об`єктивно і достовірно факту порушення ним правил дорожнього руху. У постанові суд посилається на внутрішнє переконання, а не на належні та допустимі докази, які б підтверджували створення аварійної ситуації саме ОСОБА_1 . Крім того зазначає, що водій автобуса вказав у поясненнях, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , не виїхав на головну дорогу, а лише розвернувся на своїй смузі або прилеглій території, що свідчить про відсутність події правопорушення. Крім того, не надано жодного доказу, що автобус справді здійснив екстрене гальмування у матеріалах справи немає ні відповідної схеми місця події, ні фотографій, ні відеозапису, які б це підтверджували. Відсутні сліди екстреного гальмування, а автобус, як зазначено в матеріалах справи, фактично проїхав далі від місця зупинки автомобіля ОСОБА_1 , що унеможливлює висновок про небезпеку зіткнення та про порушення п. 10.2 ПДР. Натомість ОСОБА_1 зазначив, що здійснював виїзд із подвір`я заднім ходом, зупинився приблизно за 1,5 метри до межі головної дороги, побачивши шкільний автобус, який наближався по головній. Надалі, не здійснюючи виїзду на головну, він включив передачу та повернув у зворотному напрямку, оскільки автобус зупинився безпосередньо перед ним, перекривши виїзд. При цьому ОСОБА_1 не мав жодної інформації про можливу причину зупинки автобуса, не вчиняв жодних маневрів, які б свідчили про перешкоду, не виїжджав на підвищення асфальту, характерне для головної дороги. Жодних об`єктивних дій, які б могли створити небезпеку, ним вчинено не було.

Суттєвим порушенням є й порушення процесуальних строків складення протоколу про адміністративне правопорушення, який відповідно до вимог ст. 254 КУпАП мав бути складений не пізніше ніж через 24 години після виявлення особи, яка вчинила правопорушення. У цій справі протокол складено лише через шість днів після події, хоча особа, яка нібито вчинила правопорушення, була відома як водієві автобуса, так і працівнику поліції з першого дня. Така безпідставна затримка в оформленні документів викликає сумніви в їхній об`єктивності та достовірності. Крім того, суд не врахував, що жодного об`єктивного доказу вини ОСОБА_1 надано не було. Відсутність у матеріалах справи підтверджених, достовірних і допустимих доказів, зокрема технічної фіксації події, підтверджує, що вина ОСОБА_1 не доведена. Відтак наявність сумніву має бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції як необґрунтованої та винесеної з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Просить постанову суду скасувати, а провадження у справі відносно нього закрити у зв?язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення апелянта, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов?язаний повно, всебічно та об`єктивно з?ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП, за обставин, наведених в оскаржуваній постанові, суд першої інстанції дійшов правильних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції надав належну оцінку всім зібраним доказам, зокрема поясненням водія шкільного автобуса ОСОБА_2 (а.с. 4), який стверджував, що під час керування транспортним засобом змушений був вдатись до екстреного гальмування у зв`язку з раптовим виїздом з подвір`я на проїзну частину заднім ходом автомобіля під керуванням ОСОБА_1 . Водій автобуса чітко зазначив, що дії останнього створили перешкоду для його руху, тобто аварійну ситуацію, яка потенційно могла призвести до зіткнення, що прямо свідчить про порушення п. 10.2 ПДР України.

Ці обставини додатково підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_3 (а.с. 5-6), яка перебувала у шкільному автобусі на момент події. Вона підтвердила, що раптова зупинка автобуса сталася у зв`язку з необхідністю уникнення зіткнення з автомобілем, що виїжджав заднім ходом. За її словами, під час гальмування в салоні автобуса впала її дитина ОСОБА_4 , яка внаслідок цього отримала тілесні ушкодження.

Факт отримання тілесних ушкоджень дитиною підтверджується і довідкою з медичного закладу (а.с.7), в якій вказано на ушкодження, характерні для падіння в транспортному засобі під час екстреної зупинки. Цей документ є належним та допустимим доказом наслідків створеної аварійної ситуації.

Що стосується пояснень самого ОСОБА_1 , на які апелянт посилається як на підставу для скасування постанови, суд зазначає, що вони не спростовують, а певною мірою навіть узгоджуються з твердженнями інших учасників події щодо того, що саме він здійснював виїзд заднім ходом із прилеглої території. Що стосується внутрішнього переконання суду, воно ґрунтується не на припущеннях, а на сукупності узгоджених між собою показань свідків, які були очевидцями події та документів у справі. Відсутність схеми ДТП чи відеозапису не спростовує факту створення аварійної ситуації, якщо в сукупності на це вказують інші докази.

Щодо доводів апелянта про порушення строків складення протоколу, вони не заслуговують на увагу апеляційного суду. Слід врахувати, що протокол складається протягом 24 годин з моменту встановлення особи, яка вчинила правопорушення. Разом з тим, до складання протоколу підлягають встановленню всі обставини, що передбачені ст.256 КУпАП. Таким чином, за деякими правопорушеннями необхідно проводити перевірку: опитування всіх осіб; витребування з медичної установи документів; з`ясування розміру матеріальної та моральної шкоди; проведення інших дій спрямованих на з`ясування всіх обставин справи, що дають можливість дати правильну кваліфікацію правопорушення. За таких обставин, складання протоколу більш ніж через 24 години після встановлення особи, що вчинила правопорушення, не є підставою для визнання доказів недопустимими та закриття провадження у справі.

Не були порушені і процесуальні права ОСОБА_1 , оскільки він був повідомлений про свої процесуальні права, реалізував їх у повному обсязі, та мав можливість надати пояснення і заперечення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновків, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ф.С. Шигірт