Головуючий у суді першої інстанції: Коваль В.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

права № 752/22916/24

провадження № 33/824/2586/2025

8 липня 2025 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Шкоріна О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , за 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Ясиновського Павла Володимировича , адвоката Захаренко Костянтина Володимировича,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Ясиновським Павлом Володимировичем, на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір, що становить 605,60 грн.

В постанові суду першої інстанції зазначено, що з протоколу про адміністративне правопорушення від 3 жовтня 2024 року серії ЕПР1 № 142260 вбачається, що ОСОБА_1 3 жовтня 2024 року о 23.07 год. у м. Київ, по вул. Набережно-Корчуватська, 94, керував транспортним засобом «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: поведінка що не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку - відмовився. Своїми діями порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаною постановою, 27 березня.2025 захисник ОСОБА_1 - адвокат Ясиновський П.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В апеляційній скарзі посилається на порушення порядку встановленого ЗУ «Про Національну поліцію» проведення огляду особи на стан сп`яніння, оскільки офіцером поліції було витребувано у ОСОБА_1 посвідчення водія та документи на автомобіль, який в той момент знаходився припаркований біля будинку. На момент прибуття працівників поліції ОСОБА_1 не керував та не перебував у транспортному засобі, що підтверджується відеозаписами з камери спостереження будинку, у зв`язку з чим, законні підстави для проходження ним огляду на стан сп`яніння та притягнення його до відповідальності за відмову від такого - відсутні.

Наявність у особи у власності транспортного засобу не є підставою для притягнення такої до відповідальності, передбаченої с. 130 КУпАП, оскільки повинен буди спеціальний суб`єкт - особа, яка керує транспортним засобом.

Зазначає, що суд першої інстанції посилався на показання адміністрації та продавців магазину «Фора» які ніби то бачили, як ОСОБА_1 «від`їжджаючи від магазину», перебував у стані алкогольного сп`яніння. Проте, матеріали справи не містять таких пояснень.

Звертає увагу, що сам по собі факт складення протоколу про адміністративне правопорушення, не доводить безумовної вини особи, щодо якої він складений та не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом». Таким чином, оскаржувана постанова суперечить фактичним обставинам справи, показанням свідків, відеодоказам, а ґрунтується тільки на протоколі. Судом порушено принцип повноти та об`єктивності судового розгляду, що викладений у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 23 грудня 2005 № 14.

Посилається на норми Конституції України, національного та міжнародного законодавства.

Крім того, адвокатом Ясиновським П.В. подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 13 січня 2025 року як такого, що пропущений з поважних причин. У клопотанні зазначає про те, що вперше апеляційна скарга була подана 22 січня 2025 року, тобто в межах десятиденного строку, але була повернута постановою Київського апеляційного суду, яка отримана апелянтом 26 березня 2025 року, оскільки до ордеру на надання правової допомоги адвокатом Ясинським П.В. не було додано витяг з договору № З/3 від 30 жовтня 2024 року. Апелянт зазначає, що договір про надання правничої допомоги № З/3 від 30 жовтня 2024 року був поданий адвокатом до суду першої інстанції і міститься в матеріалах справи, відтак в апеляційного суду були відсутні підстави для повернення апеляційної скарги.

Суд, врахувавши надані пояснення, дійшов висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисників адвоката Ясиновського П.В. та адвоката Захаренко К. В., дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Даних вимог закону судом першої інстанції в повній мірі дотримано не було.

Так, притягуючи до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно не з`ясував обставини справи, належним чином не проаналізував наявні в справі матеріали, у зв`язку з чим, дійшов необґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції формально послався на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом поліцейського, направленням на огляд у «КМНКЛ «Соціотерапія» від 3 жовтня 2024 року, відео з бодікамери, показів адміністрації та працівників магазину «Фора».

Проте, такі висновки суду не грунтуються на встановлених обставинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із п. 2.5 а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Відповідно, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП виникає необхідність доведення одночасно двох обставин: 1) керування транспортним засобом і 2) перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Для виявлення вказаного правопорушення, транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції. Зупинка транспортного засобу - це припинення руху транспортного засобу.

Так, у своєму рішенні від 15 березня 2019 року Верховний суд у справі № 686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року Верховний суд зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Знаходження за кермом транспортного засобу, який не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 3 жовтня 2024 року серії ЕПР1 № 142260, інспектор УПП у м. Києві ДПП капрал поліції Преподобна Д.О. склала цей протокол про те, що громадянин ОСОБА_1 від 3 жовтня 2024 року керував транспортним засобом «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 з явно вираженими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: явно виражений запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР - відмова особи, яка керує ТЗ, від проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Свідки чи потерпілі не залучалися.

Тобто, як убачається зі змісту протоколу, поліцейськими зафіксовано, що по перше - ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в цей момент в стані алкогольного сп`яніння, по друге - під час складання цього протоколу свідки не залучалися.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові як на докази його вини посилався на показання адміністрації та продавців магазину «Фора».

В той же час в матеріалах справи відсутні пояснення адміністрації та працівників магазину «Фора».

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_1 підтверджується показами адміністрації та працівників магазину «Фора», згідно яких, від`їджаючи від магазину, ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, не відповідає обставинам, які суд визнав встановленими.

Крім того, заналізу відеозаписів (як з відео бодікамер поліцейських, так і з відеозапису наданого ОСОБА_1 з камери будинку), які містяться в матеріалах справи, неможливо встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 , події відбуваються поруч з будинком, в цей час ОСОБА_1 знаходиться поруч з автомобілем, відповідно, не здійснюючи рух та не перебуваючи за кермом.

Доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння та був зупинений в цей момент поліцейськими, матеріали справи не містять. Натомість на відеозаписах бодікамер поліцейських зафіксовано, що приблизно о 22.50 год. до них підійшов ОСОБА_2 тримаючи у руці пляшку, схожу на алкогольний напій, похитуючись, запитав у поліцейських, за що був зупинений ОСОБА_1 та сказав, що у них відбулась сутичка біля магазину «Фора», яка фіксувалась відеокамерами магазину, після чого ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння сів за кермо автомобіля.

Також, в матеріалах справи є заява ОСОБА_2 де він просив прийняти міри щодо ОСОБА_1 , описує сутичку біля магазину «Фора» та зазначає, що після цих подій ОСОБА_1 та його товариш в стані сп`яніння сіли за кермо автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 . Заява датована 3 жовтня 2024 року.

Пізніше, 10 жовтня 2024 року ОСОБА_2 заявив про відмову від показів, причин відмови не зазначено.

Зі слів ОСОБА_1 - ОСОБА_2 є його сусідом, з яким у них неодноразово виникали конфліктні ситуації.

Як встановлено в процесі розгляду справи, поліцейських викликав ОСОБА_2 . Зміст розмови ОСОБА_2 та її тон, що зафіксовано відеозаписом бодікамер поліцейських, свідчить про неприязні стосунки.

За таких обставин відсутні підстави для прийняття пояснень ОСОБА_2 як достовірних доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в матеріалах справи немає. Сам по собі єдиний протокол про адміністративне правопорушення не може бути достатнім доказом вини особу у вчиненні адміністративного правопорушення, що інкримінується такій особі.

Згідно ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Матеріалами справи не підтверджено факт керування ОСОБА_1 автомобілем «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 . Відмова особи, яка не керувала транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не може вважатись порушенням п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП., оскільки обов`язковою умовою настання відповідальності за вказаною статтею, окрім перебування особи в стані сп`яніння, є встановлення «факту керування транспортним засобом» в такому стані. Такі складові сторони правопорушення повинні перебувати у нерозривному взаємозв`язку.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих докази, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, висновок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винним за ч.1 ст. 130 КУпАП є таким, що не ґрунтується на належних та допустимих доказах, тому постанова підлягає скасуванню, а провадження -закриттю за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Ясиновським Павлом Володимировичем, задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року скасувати, провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Шкоріна