ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Русєва А.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №314526 від 23.06.2025 року, ОСОБА_1 у м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 24, о 21:46 год. не виконав вимоги працівника поліції тримати визначену ним відстань та не показував свої документи на вимогу, за що передбачена відповідальність за ст. 185 КУпАП.

Судовий розгляд в суді проведено за відсутності ОСОБА_1 , який в судове засідання не з`явився, водночас надав до суду заяву про здійснення судового розгляду за його відсутності.

Також, ОСОБА_1 до суду надано клопотання про закриття провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП. Мотивуючи подане клопотання, ОСОБА_1 послався на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення були внесені недостовірні відомості щодо його даних, зокрема невірно вказану дату його народження замість ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено ІНФОРМАЦІЯ_2 . Окрім того, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що «гр. ОСОБА_1 не виконував вимоги працівника поліції тримати визначену ним відстань та не показував свої документи на вимогу», натомість під час спілкування одним із працівником патрульної поліції, на його вимогу ним було надано відповідно документи, а саме посвідчення адвоката, що підтверджується відеозаписом з бодікамер №474938. Через деякий час, один з працівників поліції ОСОБА_2 розпочав з ним розмову з висловлюванням на його адресу погроз, де зазначив, що в них є його дані, тобто підтвердив факт надання ним документів під час первинної вимоги, проте ОСОБА_2 повторно вимагав від нього пред`явити документи. Водночас, на його неодноразові звернення до ОСОБА_2 з вимогою надати службові документи, останній такі документи не надав та продовжував погрожувати йому затриманням. Також, аналіз з бодікамери працівника поліції свідчить про те, що саме ОСОБА_2 самостійно наблизився до нього та ініціював спілкування, тобто жодного порушення з боку ОСОБА_1 щодо «тримання дистанції» не було. Окрім того, ОСОБА_1 зазначив, що його було затримано під час виконання професійних обов`язків, а саме він надавав юридичну допомогу своєму клієнту, при цьому затримання було здійснено без належного оповіщення Ради адвокатів Одеської області. При цьому, відеозапис з бодікамери №471809 вівся безперервно до моменту до його припинення о 21:51:19 та у зазначений час співробітник поліції вимкнув бодікамеру та почав завдавати йому тілесних ушкоджень, та лише о 22:03:26 співробітник поліції ввімкнув бодікамеру знову. Таким чином, вимкнення бодікамери співробітником патрульної поліції ОСОБА_2 о 21:51:19 год. та її подальше увімкнення лише о 22:03:26 год. є прямим порушенням вимог вищезазначеної Інструкції, оскільки в цей проміжок часу відбувались дії, пов`язані із затриманням, доставленням до підрозділу поліції. Більш того, після його доставлення до ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, на відеозаписі з бодікамери №471239 співробітниці патрульної поліції ОСОБА_3 зафіксована розмова, яка свідчить про наміри працівників поліції штучно створити підстави для його притягнення до адміністративної відповідальності з метою легалізації його незаконного затримання. Також, у приміщенні ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, йому не дали реалізувати право повідомити про затримання Раду адвокатів Одеської області. Окрім того, він неодноразово звертався до поліцейського ОСОБА_2 з вимогою реалізувати його право на отримання правової допомоги, та зазначав, що хоче викликати адвоката, на що з боку співробітника патрульної поліції йому була надана відмова у формі «ви сам адвокат» та «зараз не можете». Також, особистий огляд та огляд речей проведено з порушенням ст. 264 КУпАП, зокрема такий огляд здійснював за відсутністю двох понятих, більш того у протоколі про адміністративне затримання серед переліку оглянутих речей вказано його посвідчення адвоката, що свідчить про втручання в адвокатську діяльність. Окрім того, зазначення у протоколі про адміністративне затримання, що при особистому огляді тілесних ушкоджень не виявлено не відповідає фактичним обставинам, оскільки під час затримання його били та у відділі поліції ОСОБА_2 продовжував застосовувати до нього фізичну силу. Також, адміністративні матеріали відносно нього складалися саме під час повітряної тривоги, що свідчить про ігнорування вимог безпеки з боку працівників поліції. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просить провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративної правопорушення.

Захисником Байло Є.С. в інтересах ОСОБА_1 також до суду надано клопотання про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 254 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В розумінні статей 9, 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до диспозиції ст. 185 КУпАП, склад адміністративного правопорушення передбаченого вказаною статтею КУпАП утворює злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку і, саме це діяння утворює склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП.

Як встановлено в абзаці другому пункту 7 Постанови Пленуму ВСУ №8 від 26.06.92р. «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких самих дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Тобто, відповідно до ст. 185 КУпАП підставою для притягнення до адміністративної відповідальності повинна бути злісна непокора лише законному розпорядженню або вимозі працівника поліції. Отже, непокора розпорядженню або вимозі, що суперечать закону або не передбачені ним, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, у тому числі протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У той же час процесуальне законодавство ґрунтується на доказах, які мають бути належними та допустимими, тобто мають містити інформацію щодо предмета доказування.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Так, при розгляді цієї справи судом встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП №314526 від 23.06.2025 року відносно ОСОБА_1 не конкретизовано суть правопорушення, а саме не зазначено яким нормативним актом передбачена законність вимоги поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, які саме документи мав надати ОСОБА_1 поліцейському, так само як не вказано яке правопорушення вчинив ОСОБА_1 , у зв`язку із чим йому висувалась вимога поліцейського і як саме притягуваний не реагував на вимогу працівника поліції, та в чому конкретно полягала злісна непокора ОСОБА_1 такій вимозі, що в свою чергу є складовою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Окрім того, наявний в матеріалах справи відеозапис з бодікамер співробітників поліції не підтверджує фактів викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП №314526 від 23.06.2025 року.

Таким чином, вищевказані обставини свідчать про те, що уповноважена особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №314526 від 23.06.2025 року, не в повній мірі виклала суть адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки фабула даного правопорушення не конкретизована, не розкрито її зміст в повному обсязі, фактично відсутній виклад саме злісної непокори законному розпорядженню працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Таким чином, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчинення адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд також не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 62 Конституції України визначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до однозначного висновку що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, у зв`язку із чим ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності за ст. 185 КУпАП і, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КпАП України.

Водночас, оскільки суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП з урахуванням того, що суть адміністративного правопорушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 викладена у протоколі таким чином, що не відповідає диспозиції ст.185 КУпАП в ньому не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, суд не вдається до оцінки доводів клопотання ОСОБА_1 та його захисника, оскільки в них ідеться про належність і допустимість доказів, зібраних у справі, але ці клопотання підлягають задоволенню, оскільки містять вимогу про закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 221, 247, 280, 283, 284 КУпАП, суд

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 та його захисника Байло Є.С. задовольнити.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.185 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси А.С. Русєва

Єдиний унікальний номер справи: №522/14998/25

Номер провадження №3/522/5254/25

Головуючий суддя Русєва А.С.