Справа № 305/1959/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю захисника-адвоката Бухтоярова Р.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Бухтоярова Р.О., який діє інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 липня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення та призначено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 7 (сім) діб.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Гостомель, Бучанського району Київської області, у дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 285792 від 27.06.2024 та постанови суду від 19.07.2024 слідує, що прикордонним нарядом «Контрольний пост», 27 червня 2024 року близько 21 години 00 хвилин, у межах установленої прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку 320 околиця с. Ділове (територія Рахівської міської громади Рахівського району Закарпатської області), було виявлено та у подальшому затримано громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця державної прикордонної служби під час виконання ним службових обов`язків, а саме не виконав неодноразову повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду «Група реагування» солдата ОСОБА_2 зупинитись та пред`явити документи, що посвідчують особу та вдався до втечі. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України», п. 10 «Положення про прикордонний режим» та вчинив адміністративне правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч.1 ст.185-10 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Бухтояров Р.О., який діє інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судута закрити провадження за відсутності в діях події і складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, суд не вірно застосував норми матеріального права .

Зазначає, що жодних обставин про нанесення будь-яких тілесних ушкоджень в протоколі не відображено, Вказує, що в протоколі зазначено, що свідків та потерпілих немає, тому суд мав оцінити критично пояснення прикордонників, оскільки таких пояснень до протоколу не додано та про таких свідків не зазначено, тобто суд першої інстанції мав розглядати справу не інакше як за обставинами викладеними в протоколі. Зазначає, що в протоколі також не відображено факт, що ОСОБА_3 наносилися тілесні ушкодження, навпаки в протоколі така обставина спростовується відсутністю відмітки у графі потерпілі особи ОСОБА_3 . Таким чином вважає, що суд вийшов за межі розгляду справи, оскільки в протоколі відсутні обставини та відомості, які суд встановив. Стверджує, що його підзахисний не чинив опір, так як ОСОБА_1 мав на меті відвідати з родиною смт. Солотвино з метою відпочинку з жінкою та дітьми. Зазначає, що по дорозі його було зупинено працівниками прикордонної служби, які попросили надати документи, ОСОБА_1 надав всі документи згідно законодавства. В подальшому працівники прикордонної служби попросили його пройти з ними у вагончик для огляду особистих речей, що підзахисний і зробив без супротиву, там було оглянуто його речі і не було жодних претензій, проте рухатись далі не дозволено. Звертає увагу, що в той же час протоколу про адміністративне затримання на місці складено не було. Зазначає, щ під`їхав бус, з якого вишли 4-5 людей у камуфляжній формі без розпізнавальних знаків, які почали запрошувати до свого автомобіля, проте ОСОБА_1 відмовився їхати з ним та попросив супроводити його на автомобілі Форд до потрібного місця, після чого підзахисний сів у автомобіль Форд, особи у камуфляжній формі наполегливо просили його вийти, а в подальшому силоміць витягнули його з автомобіля, продовжуючи бити, зв`язали руки та закинули в своє авто та повезли в невідомому напрямку. Опинившись в кабінеті на стільці, прийшовши до тями, підзахисний попросив надати йому першу медичну допомогу, та правову допомогу. Зазначає, що під тиском невідомої йому особи, яка нанесла ОСОБА_1 удари по обличчю, якщо він хоче швидко потрапити до лікарні, то він має швидко все підписати. До 28.06.2024 ОСОБА_1 знаходився в Рахівській районній лікарні. Разом з тим, захисник зазначає, що надав суду докази, зокрема: лист з ДБР, довідку з лікарні, медичні документи, докази поселення в готель та оплати, проте суд першої інстанції оцінки наданим доказам не надав.

До початку апеляційного розгляду, адвокат Бухтояров Р.О. в доповнення до апеляційної скарги надав копії документів: висновок експерта №80 від 02.04.2025, постанову про призначення судово-медичної експертизи від 01.08.2024, супровідні листи експерта та ДБР.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка якого із урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що захисник-адвокат Бухтояров Р.О. не заперечував проти розгляду справи у відсутності його підзахисного ОСОБА_1 .

Приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_1 , враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.

Заслухавши пояснення адвоката Бухтоярова Р.О. на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, перевіривши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що суд першої інстанції дійшов до висновку, що в діях ОСОБА_4 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, який кваліфікується як злісна непокора законній вимозі працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону. Його визнано винним у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, та призначено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 7 (сім) діб та судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Однак, апеляційний суд погодитись з таким висновком суду не може з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не встановив передбачених ст. 247 КУпАП обставин, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, а саме, не встановив чи була подія та чи є склад адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи своє рішення в частині винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №285792 від 27.06.2024 до якого надано протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 , у якому вказано, що його затримано в межах прикордонної смуги при спробі перетину державного кордону України, та який здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця державної прикордонної служби під час виконання ним службових обов`язків; пояснення ОСОБА_1 від 27.06.2024 року, відповідно до яких рухався на авто з с. Микуличин до с. Солотвино на відпочинок до родини, проте був затриманий працівниками державної прикордонної служби на блок пості; був побитий, насильно посаджений в автомобіль та доставлений в приміщення державної прикордонної служби, не мав на меті незаконний перетин державного кордону; пояснення ОСОБА_5 від 27.06.2024 року, відповідно до якого він спільно з солдатом ОСОБА_6 , сержантом ОСОБА_7 під час охорони державного кордону затримали ОСОБА_8 , який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Румунії поза пунктом пропуску через державний кордон України та злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПС України під час виконання ним службових обов`язків. До ОСОБА_1 було застосовано спеціальний засіб, споряджений речовинами сльозогінної та дратівної дії «Терен-4М», крім того було застосовано заходи фізичного впливу, а також спеціальний засіб для обмеження рухомості кайданки. Під час затримання ОСОБА_1 чинив опір, під час якого наніс удар в колінний суглоб солдату ОСОБА_9 . За результатами медичного огляду ОСОБА_10 було виявлено пошкодження латерального меніска та латеральної коллавтеральної зв`язки лівого колінного суглоба; пояснення ОСОБА_2 від 27.06.2024 року, згідно яких він спільно з капітаном ОСОБА_11 та сержантом ОСОБА_12 виконували наказ на охорону державного кордону та під час затримання ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Румунії поза пунктом пропуску через державний кордон України та злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПС України під час виконання ним службових обов`язків, до останнього застосовані заходи фізичного впливу, поряд з цим проінформував, що під час здійснення затримання, ОСОБА_1 чинив опір, під час якого ОСОБА_13 отримав забій колінного суглобу; пояснення ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які по своїй правовій природі аналогічні з поясненнями ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ; витяги з книги прикордонної служби та штатного розпису, відповідно до яких 27.06.2024 о 21 годині у наряді були ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 ; результати огляду ОСОБА_10 , відповідно до яких останній отримав забій коліна пошкодження латерального меніска та латеральної коллавтеральної зв`язки лівого колінного суглоба; документи, що посвідчують особу ОСОБА_1 .

Однак, вищенаведені докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП не можна вважати достатніми та допустимими доказами.

Надаючи оцінку протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та іншим письмовим доказам, наявним у матеріалах справи, суд звертає увагу на наступне.

Так, згідно положень ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі про адміністративне правопорушення, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Під час розгляду справ про адміністративне правопорушення надається оцінка саме обставинам, які були викладені в протоколі.

Згідно вказаних положень КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

В рішенні Європейський суд з прав людини у справі «Малофеєв проти Росії» вказав, якщо в протоколі адміністративного правопорушення не відображено всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, або відшукувати докази на користь обвинувачення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, суд позбавлений процесуальної можливості усувати допущені посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, недоліки чи помилки і як наслідок, дійти висновку про наявність у діях особи складу та події адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 185-10 КУпАП відповідальність особи настає у разі злісної непокоро законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а згідно ст. 9 КУпАП обов`язковою умовою скоєння адміністративного правопорушення є наявність вини з боку порушника.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 185-10 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, а також у сфері громадського порядку.

Зазначені відносини регулюються Законами України «Про державний кордон України» від 4 листопада 1991 року №1777-ХП, «Про Державну прикордонну службу України» від 3 квітня 2003 року №661-ІУ, «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону» від 22 червня 2000 року №1835-Ш, іншими нормативно-правовими актами.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.185-10 КУпАП, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог. Розпорядження та вимоги осіб, які зазначені у диспозиції статті, мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їхньої компетенції. Зокрема, права органів, підрозділів, військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України викладено у ст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України».

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26 червня 1992 року визначено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Тим самим, злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень. У розумінні законодавця «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги чи розпорядження. Злісність непокори визначається як кваліфікуюча ознака правопорушення.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_1 , які наявні в матеріалах справи, які він надав 27.06.2024 співробітникам прикордонної служби слідує, що він був затриманий працівниками державної прикордонної служби на блок пості, документи і речі огляду надав, був сильно побитий, насильно посаджений в автомобіль та доставлений в приміщення державної прикордонної служби, не мав на меті незаконний перетин державного кордону.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що особу ОСОБА_1 було встановлено з його паспорта громадянина України та копія паспорта додана до протоколу про адміністративне правопорушення, що суперечить обставинам викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, які на думку суду є сумнівними.

Отже, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази про те, що ОСОБА_1 порушив прикордонний режим та не виконав законне розпорядження прикордонного наряду щодо надання документів, тоді як сам протокол про адміністративне правопорушення за відсутністю інших доказів не є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Наведені факти, у відповідності до статті 62 Конституції України, повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_4 і вони не дають змоги апеляційному суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

З огляду на викладене, суд не вбачає в діях ОСОБА_1 вчинення злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Рішенням Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, передбачено, що фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 09 вересня 2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15 травня 2018 року у справі «Надточій проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

На думку апеляційного суду, посилання, які наведені в апеляційній скарзі захисника, заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_1 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне порушення, який було складено працівником Державної прикордонної служби України, не підтверджено належними доказами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За даних обставин апеляційний суд доходить до висновку, що наявні всі підстави для закриття провадження у справі за недоведеністю вчинення адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Бухтоярова Р.О., який діє інтересах ОСОБА_1 сандровича, - задовольнити.

Постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, - скасувати та провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага