Провадження № 3/761/4770/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Волошин Василь Олександрович, розглянувши у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

за ст. 185 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Із протоколу про адміністративне правопорушення від серії ВАД №626240 від 11 квітня 2025р. вбачається, що того ж дня о 11 год. 30 хв., за адресою: м. Київ, проспект Берестейський, 33, ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законним вимогам працівника поліції, а саме - відмовився пред`являти військово-обліковий документ та намагався втекти з місця події, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

У судові засідання, які відбулись 11 червня 2025р. та 08 липня 2025р. ОСОБА_1 не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, причин неявки суду у судові засідання не повідомив, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило. Однак, необхідно урахувати, що вказана особа була належним чином повідомленою, зокрема відповідно до положень ст. 268, 277-2 КУпАП України. При цьому, на думку суду, учасник справи, який задіяний в її розгляді, зобов`язаний з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у його справі, добросовісно користуватись належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Ці висновки дають підстави для розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно положень ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі №688/788/15-к від 04 липня 2018р., стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчиненене і особа є винною у вчиненні цього правопорушення.

Статтею 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за дії, які полягають у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Відповідно до ч. 2. ст. 32 Закону України «Про національну поліцію», у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП України «поза розумним сумнівом» в судовому засіданні не доведена, виходячи із наступного.

Як вбачається із змісту протоколу про адміністративне правопорушення, працівники поліції інкримінували ОСОБА_1 вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, а саме, вчинення злісної непокори законним вимогам працівника поліції, яка полягала у відмові пред`являти військово-обліковий документ та намаганні втекти з місця події.

Разом із тим, під час здійснення судом дослідження доказів, зокрема, перегляду відеозапису з бодікамер працівників поліції, судом було встановлено, що 11 квітня 2025р. о 11 год. 30 хв. працівник поліції, в порядку ч. 2 ст. 32 Закону України «Про національну поліцію», надав вимогу ОСОБА_1 пред`явити його військово-обліковий документ, на що останній відповів, що у нього відсутній такий документ, тобто взагалі немає, а отже, він позбалвений можливості надати його працівнику поліції. Крім того, дослідивши наявний відеозапис, судом було також встановлено, що ОСОБА_1 за весь час розмови з працівниками поліції не намагався втекти з місця події, при цьому відео закінчилось на моменті, коли ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що йому потрібно зателефонувати до адвоката.

Виходячи зі змісту ст. 7, 217, 221, 246, 254 КУпАП України суддя розглядає справи про адміністративні правопорушення лише в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення.

Тобто, судовий розгляд має провадитися лише в межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення.

З цього слідує, що суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; перекваліфіковувати дії, самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип) рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З наведених обставин вбачається, що в матеріалах справи відсутні достатні належні та допустимі докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки, як було вище встановлено судом, у останнього був відсутній військово-обліковий документ, тому особа його не могла пред`явити працівнику поліції, а «відсутність у особи військово-облікового документу» та «відмова особи надати військово-обліковий документ, у разі його наявності у особи» за своїм змістом, правовою природою та юридичними наслідками та відповідальністю є різними поняттями.

Як і не встановлено судом, що ОСОБА_1 намагався втекти з місця події.

Таким чином, на переконання суду, наведене свідчить про недоведеність вини особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про недоведеність вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, а тому, беручи до уваги принцип, закріплений в ст. 62 Конституції України, який передбачає, про те що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Таким чином, даний адміністративний матеріал підлягає закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 185, 247, 283, 284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі - закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: