Справа № 206/2849/25
Провадження № 3/206/1123/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Поштаренко О.В.

за участю секретаря Содоль М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП

за участю:

особи стосовно якої складено

протокол про адміністративне ОСОБА_1

захисника-адвоката Летучого В.І.

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 327362 від 11.05.2025, водій ОСОБА_1 , 11.05.2025 о 17 год. 20 хв. в м. Дніпро, вул. Буковинська, буд. 9, керуючи квадроциклом Tao Motor Shark без державного номерного знаку з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, поведінка яка не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, відеофіксація 471056,470256. Дії ОСОБА_1 , співробітниками поліції кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП. Допитаний ОСОБА_1 в судовому засіданні суду показав, що вину не визнає в повному обсязі та просить справу закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 11.05.2025 він разом із його сусідом ОСОБА_2 взяли на прокат квадра цикл та вирішили покататись. За кермом квадрацикла перебував ОСОБА_2 , він був пасажиром та сидів позаду нього. Коли вони через переїзд по вул. Буковинська в м. Дніпро побачили працівників поліції. Зупинились, після чого його друг зупинив квадрацикл та втік, оскільки перебуває у розшуку ТЦК. Співробітники поліції, підійшли до нього та почали казати, що він є водієм та зазначили, що в нього є явні ознаки алкогольного сп`яніння, зазначили, що не обхідно пройти огляд на стан сп`яніння. На протязі тривалого часу він пояснював співробітникам поліції, що за кермом він не перебував, керував квадра циклом його знайомий, проте останні не реагували на його пояснення та склали на нього протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду показав, що ОСОБА_1 є його знайомим. 11.05.2025 він зустрівся зі своїми знайомими біля магазину в м. Дніпро по вулиці Буковинська. Перебуваючи в магазині один із його знайомих повідомив йому, що неподалік магазину між ОСОБА_1 та співробітниками поліції виникли непорозуміння. Він вийшов з магазину та попрямував у їх бік. Співробітники поліції зазначали ОСОБА_1 що він керував квадрациклом у стані алкогольного сп`яніння, на що він неодноразово їм зазначав, що за кермом була інша особа, а не він, однак співробітники поліції все одно зазначали інше. Окрім того, ОСОБА_1 просив співробітників поліції ОСОБА_1 відвезти його до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на що співробітники поліції йому відмовили. В подальшому на ОСОБА_1 було складено вказаний протокол.

Захисник-адвокат Летучий В.І. в судовому засіданні просив суд закрити справу на підставі п.1 ст.247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, про що до матеріалів справи долучено письмове клопотання.

Враховуючи викладене, просила справу закрити з наведених підстав.

Суд, дослідивши матеріали справи, клопотання захисника-адвоката Пилипенко К.М. приходить до наступного.

Виходячи зі змісту ст.ст.7, 254, 279 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених уст. 258 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст. 251 КУпАП), у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 279 КУпАПна засіданні при розгляді справи про адміністративне правопорушення заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. При цьому серед обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, визначених ст. 280 КУпАП, є встановлення того, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283,284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів, при розгляді справ про адміністративні правопорушення на транспорті необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків.

Разом з тим, для встановлення факту наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП по фату порушення ним вимог п. 2.5 ПДР України слід встановити чи дотримано процедуру оформлення матеріалів співробітниками поліції та чи є в діях останнього склад адміністративного правопорушення. Як вбачається з змісту ст. 130 КУпАП об`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується керуванням транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Для того, щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки ( за умови відсутності задокументованого порушення Правил дорожнього руху та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія».

Так, у своєму Рішенні від 15 березня 2019 року ВС у справі № 686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм Правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть запиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні», за яким керування транспортним засобом- виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості і транспортного засобу. Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху ( знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Згідно із п. 2.5 а ПДР України, визначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП також полягає в тому, що порушник, обов`язково має керувати транспортним засобом.

Відсутність будь якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності. Тобто, об`єктивною стороною в даному правопорушенні є саме керування транспортним засобом.

Так, з дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що він розпочинається о 17:24:15, ОСОБА_1 стоїть біля квадроциклу Tao Motor Shark, який припаркований на узбіччі, тобто не перебуває у русі. О 17:24:26 на запитання поліцейського взводу 1 роти 3 батальйону 2 УПП в Дніпропетровській області ДПП капрала поліції Саакян М.Е.: «Чого ви без шолому їздите?» ОСОБА_1 одразу відповів: «Я не їздив», і на наступне запитання «А хто їхав?» відповідає «Не знаю», при цьому одразу комусь телефонує. О 17:25:06та 17:25:24ОСОБА_1 ще раз однозначно стверджує, що він не їхав за кермом вказаного квадроциклу, пропонує поліцейському показати докази, на яких було б видно, що він керував квадро циклом. О 17:30:02(13:37 відеозапису) на невпевнене твердження поліцейського: «Ви ж пересувалися транспортним засобом» ОСОБА_1 ще раз однозначно заперечує проти цього, відповідаючи «Покажи, що я пересувався. Я ж не пересувався». О 17:32:01(15:36 відеозапису) поліцейські зазначають ОСОБА_1 чи готовий він пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що останній зазначає, йому це не потрібно, оскільки за кермом він не перебував. Співробітники поліції наполягають на тому, що ОСОБА_1 перебував за кермом та зазначають, що в них є підтвердження вказаної обставини зафіксовані на бодікамери та пропонують йому переглянути, на що ОСОБА_1 погоджується. На цьому о 17:32:27в діалозі розпочинається перерва (16:02 відеозапису).

Так, з вказаного відеозапису вбачається, що факту зупинки транспортного засобу не було співробітниками поліції та співробітниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 , які саме ознаки алкогольного сп`яніння нібито ними були виявлені, а також не запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, якщо мала місце відмова від проходження огляду на місці.

Окрім того, після 17-хвилинної перерви, відеозапис продовжується лише о 18:03:40 30:17 відеозапису. На цей час на місця події вже перебували окрім ОСОБА_1 , і інша особа, яка була допитана під судового розгляду за клопотанням сторони захисту у якості свідка, ОСОБА_3 , 01.06.1994 р., який в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_1 за кермом квадрациклу не перебував та зазначив, що співробітниками поліції ОСОБА_1 було відмовлено у доставки його до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження його огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Далі, відеозапис знову, вдруге, переривається о 18:18:40 (45:16 відеозапису) і продовжується лише о 18:22:32 (45:17 відеозапису), тобто з відеозапису було вилучено 4-хвилинний фрагмент.

Таким чином, із наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що відсутній зафіксований факт зупинки квадроцикла або принаймні перебування ОСОБА_1 за кермом під час руху квадроцикла.

До того ж, відеозапис, який згідно з законом є обов`язковим для фіксації процедури огляду, що наявний в матеріалах справи, не є безперервним, не містить повного (цілісного) запису події, а складається з окремих відео-фрагментів, маючи два пропуски між: 17:46:42 та 18:03:40 (17 хвилин перерви) та 18:18:40 та 18:22:32 (4 хвилин перерви), що не дозволяє встановити цілісної обстановки події, її послідовного розвитку та їх учасників.

Так, співробітниками поліції не було дотримано вимог Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18.12.2018 р. (далі Інструкція №1026), зокрема в частині використанням спеціальних технічних засобів.

Відповідно до п. 5 Інструкції №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Отже, вбачається, що за відсутності безперервного відеозапису у цьому випадку працівниками поліції в цілому не було забезпечено повноти процедури (дотримання умов та етапності/стадійності) складення протоколу про адміністративне правопорушення, що передбачена чинним законодавством.

Щодо наявного в матеріалах справи рапорту працівника поліції, суд не приймає його до уваги, оскільки, Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 р. у справі №524/5741/16-а, дійшов висновку, що рапорт працівника поліції не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень (п. 53 Постанови), погодившись з висновками судів попередніх інстанцій, що у розумінні ст. 251 КУпАП, такий рапорт працівника поліції належить лише до внутрішнього документу МВС України і не може вважатися належним і допустимим доказом учинення особою адміністративного правопорушення (пункти 7, 54 Постанови).

У свою чергу, обставини, зазначені в протоколі, не відображають всіх істотних ознак складу адміністративного правопорушення, зокрема законної підстави для зупинення транспортного засобу, а суд не може самостійно редагувати наведені формулювання, здобувати докази на користь обвинувачення, оскільки це є порушенням прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, за наведеного, оскільки відсутній факт керування квадроциклом ОСОБА_1 , останній не може бути визнаний водієм в розумінні п. 1.10 Правил дорожнього руху, а, отже, не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, відсутній факт зупинки квадроциклу за вимогою працівників поліції, а також у вказаному протоколі і у доданих до нього матеріалів, зокрема рапорті поліцейського, в порушення вимог Закону України «Про Національну поліцію» жодним чином не зазначено підстави для зупинення квадроциклу, зокрема у матеріалах справи немає постанови та/або протоколу про порушення ПДР, яке могло б бути підставою для зупинення транспортного засобу.

Так, згідно з ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Вказаний перелік підстав для зупинення транспортного засобу є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що поліцейський має право зупинити транспортний засіб лише за наявності підстав, передбачених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Отже, у випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував підставу зупинення транспортного засобу, така зупинка не може вважатися законною.

Частиною 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Однак, в порушення вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», самої конкретної підстави для зупинення транспортного засобу поліцейськими не було зазначено, ані в протоколі, ані в доданих до нього матеріалах.

Так, долучені до Протоколу відеозаписи які додані, як доказ вчинення адміністративного правопорушення, не містять фіксації скоєння ОСОБА_1 будь якого адміністративного правопорушення, в тому числі не фіксує керування останнім будь яким транспортним засобом, більше того, не містить відеофіксація і перебування ОСОБА_1 за кермом квадрацикла.

Будь яких належних та допустимих доказів, які б спростовували ці ствердження, суду не надано і про їх наявність невідомо.

Згідно приписів Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, (ст. 61) Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви відносно доведеності вини особи тлумачаться на його користь. (стаття 62).

Відповідно до ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до п. 1 ст. 6 про захист прав і основних свобод людини 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Враховуючи порушення працівниками поліції вимог «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису» під час складання Протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , відсутність доданих до Протоколу доказів вчинення останнім зазначеного правопорушення, виключає склад адміністративного правопорушення у діях водія.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п.65 рішення від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. «Поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням. При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності будь-яких інших доказів не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи і не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який передбачає співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій.

Суд самостійно збирати докази не має права, позаяк обов`язок щодо збирання доказів, в силу положень ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Наявні у матеріалах справи докази не можуть бути визнані належними доказами на підтвердження вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки свідчать лише про формальність зазначених у них обставин. Отже суддя виснував, що протокол складено на лише припущеннях та ставить під сумнів те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. За таких обставин суддя дійшов висновку, що органом поліції не доведено наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, отже, констатує відсутність правових підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Оскільки, в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП не знайшов свого підтвердження, то провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 п.3, 284 ч.2 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.В. Поштаренко