Справа № 301/1762/25

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" липня 2025 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Даруда І.А., при секретарі Сатін Н.М., за участі особи стосовно якої складено протокол про адміністративне правопрушення ОСОБА_1 захисника Мешко В.М., ознайомившись із матеріалами справи, які надійшли з ВП № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , документ, що посвідчує особу: посвідчення водія НОМЕР_1 , -

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом серії ЕПР 1 №382814 від 06.07.2025 ОСОБА_1 інкриміновано правопорушення про те, що він 06.07.2025 о 03 год. 57 хв. в с. Білки, по вул. Центральна, здійснив зупинку ближче ніж 10 метрів від пішохідного переходу та не надав відповідні документи, а саме посвідчення водія відповідної категорії, під час розмови у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації рухів та порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився, що зафіксовано на технічний засіб, а саме бодікамеру поліцейського №0895. Від керування транспортним засобом відсторонений, шляхом передачі тверезому водієві. Дії ОСОБА_1 за порушення п.2.5 Правил дорожнього руху, кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав оскільки транспортним засобом не керував, пояснив, що 06.07.2025 вранці, він, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 який керував транспортним засобом «Mercedes-benz», НОМЕР_2 , їхали з села Приборжавське в село Білки, однак, були змушені здійснити аварійну зупинку через поломку автомобіля, коли під`їхала патрульна поліція за кермом автомобіля нікого не було, так як всі троє здійснювали його ремонт.

Захисник Мешко В.М. в судовому засіданні просила справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Також, захисник Мешко В.М. заявила клопотання про допит свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні суду пояснив, що він, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 якому ОСОБА_1 доручив керування своїм автомобілем оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння, їхали з села Приборжавське в село Білки, однак, були змушені здійснити аварійну зупинку через поломку автомобіля, оскільки прорвало патрубок системи охолодження, підтвердив, що коли під`їхала патрульна поліція за кермом автомобіля нікого не було, так як всі троє здійснювали ремонт автомобіля, через що, патрульними було прийнято рішення скласти протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно власника автомобіля.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив твердження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що транспортним засобом керував він, оскільки власник автомобіля ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, в ході допиту надав покази аналогічні показам свідка ОСОБА_2 .

Заслухавши ОСОБА_1 , захисника Мешко В.М., свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , дослідивши матеріали, які надійшли до суду, суд вважає, що справа підлягає закриттю з наступних підстав.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. 1 ст.241 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 251КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Доказами в справі про правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та іншими речами визначеними в даній статті КУпАП.

Як вбачається із протоколу ЕПР 1 №382814 від 06.07.2025 фабула правопорушення не охоплюється диспозицією ст. 130 КУпАП, відповідно до якої адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по третє- відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Процедура проведення відеозапису співробітниками патрульної поліції, визначена Інструкцією «Із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (Затверджено Наказ МВС від 18.12.2018 року).

Згідно ч.3 Інструкції терміни вживаються у таких значеннях: відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації;карта пам`яті або флеш-карта - компактний електронний носій інформації, що використовується для зберігання цифрової інформації;кінозйомка та відеозапис - процеси фіксації динамічних властивостей об`єктів, подій, явищ за допомогою кіно- або відеокамери.

Кінозйомка проводиться на фотоматеріалах, відеозапис - на цифрових носіях інформації;портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.

Відповідно ч.5 Розділу ІІ встановлено, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Згідно ч.2 Розділу ХІІ Інструкції щодо порядку застосування відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах встановлено, що включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Згідно ч.1 Розділу VІІ Інструкції під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняється: самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу;примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб;копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

Частиною 2 даного Розділу Інструкції встановлено - поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

З наданого до справи СД-диску вбачається, що такий містить відеозапис фіксації вчиненого правопорушення.

Після вивчення, під час судового засідання, наданих відеофайлів, суд встановив наступне.

Відеозапис не містить підтвердження керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а відображає, що автомобіль марки «Mercedes - benz», НОМЕР_2 , перебуває припаркований на узбіччі дороги, з відкритим капотом, за кермом автомобіля не перебувало нікого, ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 намагаються встановити причини несправності автомобіля.

Також суд, звернув увагу, що події відображені на відеозаписі збігаються з поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні .

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.

З відеозапису фіксації події не вбачається факту зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , та не можливо встановити ознаки сп`яніння, які зазначено у протоколі, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації руху та порушення мови.

На думку суду, належним та допустимим доказом у цій справі повинен був стати відеозапис виявлення та фіксації адміністративного правопорушення, а саме доказ того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes - benz», НОМЕР_2 , НОМЕР_3 . Однак, працівниками ВП № 1 Хустського РУП ГУНП до матеріалів справи такого доказу не долучено.

У зв`язку із тим, що у ході розгляду даної справи у суді виникли сумніви в частині обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення, усунути які не виявилось можливим, суд ці сумніви, у відповідності до положень ст.62 Конституції України тлумачить на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вивчивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що адміністративне провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення виходячи з наступного.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Але для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія» за принципом «плодів отруєного дерева».

Так, у своєму рішенні від 15.03.2019 Верховний Суд у справі № 686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм Правил, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а правоохоронці можуть зупиняти авто, лише коли є факт правопорушення.

Тобто до самої зупинки транспортний засіб мав знаходитись в русі, оскільки керування транспортним засобом можливе лише тоді, коли останнє рухається.

Однак, в даному випадку, ОСОБА_1 не перебував за кермом автомобіля та навіть не знаходився всередині такого, що повністю підтверджується відеозаписом, долученим до матеріалів справи, показами свідків та виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Чинне законодавство, в т.ч. й Правила, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п.27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, у рішенні КАС ВС від 20.02.19 №404/4467/16-а зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі за текстом - ПДР) водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Тобто наявність посвідчення водія є обов`язковою умовою для визначення особи як водія.

Знаходження поблизу транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), ОСОБА_1 в нетверезому стані не є доказом вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи в нетверезому стані, не доводить факт керування транспортним засобом.

Так, згідно ст.251 КУпАП на співробітників поліції, як на осіб, що в силу ст.255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, в тому числі й заст. 130 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог ст.251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Така постанова повинна містити найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, крім іншого, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №382814 від 06.07.2025 року складений із істотними порушеннями вимог закону, відомості викладені в ньому не можуть бути використані у суді як доказ у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно ж до ст.251КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі. Невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону унеможливлює прийняття у справі законного і обґрунтованого судового рішення.

Згідно ст. 252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 19Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Суд, не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до роз`яснень, що міститься в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 рудня 2005 року № 14 під керуванням транспортними засобами слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортними засобами, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом, а так саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 на час відмови від проходження на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції керував транспортим засобом та був зупинений працівниками поліції за порушення правил ПДР суду не надано, а в судовому засіданні не встановлено.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених уст. 258 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

При цьому суд наголошує, що за усталеною практикою ЄСПЛ суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

Така позиція суду повністю узгоджується з позицією Верховного суду, викладеної в постанові у справі № 686 /11314/17 від 15 березня 2019 року.

Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: керування транспортним засобом та відмова водія транспортного засобу від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, не доведено «поза розумним сумнівом».

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Згідно з пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого (п. 77 рішення у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» (Barberа, Messeguе and Jabardo v. Spain) від 06 грудня 1988 року, п. 97 рішення у справі «Яношевич проти Швеції» (Janosevic v. Sweden) від 23 липня 2002 року).

Згідно з ч.3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд дійшов висновку про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 245,247,251,252,268,283,284,285,294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд Закарпатської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: І.А. Даруда