Єдиний унікальний номер 741/330/25
Провадження № 3/741/254/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 24 липня 2025 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря судового засідання Герасимчук Н.Ю.

та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення (протокол серії ЕПР1 № 249439), передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,

встановив:

20 лютого 2025 року до суду надійшов зазначений протокол про адміністративне правопорушення, суть якого зводиться до того, що 17 лютого 2025 року близько 14 години 16 хвилин в м. Носівка Ніжинського району Чернігівської області по вул. Вокзальна ОСОБА_1 керував автомобілем «VOLKSWAGEN Vento», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, надав суду пояснення, суть яких зводиться до того, що він відмовився продувати прилад «Драгер» у зв`язку із тим, що не мав ознак алкогольного сп`яніння.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відтак, по аналогії права, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений статтями 251, 255 КУпАП, особи, які уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення, та збір доказів, мають довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за встановленими обставинами якого відносно неї складено протокол.

У цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння встановлено ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі Інструкція).

Відповідно до пунктів 2 та 3 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Аналізуючи зазначені положення чинного законодавства можна зробити висновок, що оглядові підлягають лише водії транспортних засобів щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, визначеними МОЗ і МВС України. Окрім того, обов`язковим є доведення підстав для такого огляду особи.

З досліджених в судовому засіданні відеозаписів вбачається, що 17 лютого 2025 року ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції. На початку спілкування поліцейський повідомив, що причиною зупинки стала наявність інформації про те, що водій відповідного автомобіля може бути причетний до вчинення правопорушення, а саме перебувати в стані алкогольного сп`яніння. Після перевірки документів ОСОБА_1 поліцейський запропонував останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» або у медичному закладі. ОСОБА_1 просив роз`яснити йому у зв`язку із чим він повинен проходити такий огляд, на що поліцейський відповів: «Я ж повідомляв Вам причину зупинки». Окрім цього, ОСОБА_1 пояснював, що алкогольних напоїв не вживав. Працівники поліції наполягали на проходженні ОСОБА_1 відповідного огляду. При цьому поліцейські не повідомили ОСОБА_1 про наявність в останнього конкретних ознак алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану, що свідчило б про наявність у них підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння. Лише після складення протоколу про адміністративне правопорушення поліцейський оголосив ОСОБА_1 його зміст, в тому числі із зазначеними у ньому ознаками алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 заперечував наявність таких ознак та запитав у поліцейського: «З якими такими ознаками алкогольного сп`яніння?».

З відеозапису вбачається, що після зупинки транспортного засобу і до моменту оголошення ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП працівники поліції взагалі не повідомили останнього про те, що в нього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та не конкретизували які саме.

Указані у протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, а саме порушення мови та порушення координації рухів, не підтверджуються дослідженими відеозаписами, з яких вбачається, що ОСОБА_1 мав чітку мову, давав конкретні відповіді на поставлені запитання, висловлював свої заперечення, координація його рухів не була порушена.

Варто також звернути увагу на обставини, зазначені поліцейським у рапорті від 17 лютого 2025 року на ім`я начальника ВП № 4 (м. Носівка) Ніжинського РУП, які прямо суперечать обставинам, зафіксованим на відеозаписах.

У рапорті зазначено, що під час несення служби в складі ГРПП в м. Носівка по вул. Вокзальна працівниками поліції було зупинено автомобіль «VOLKSWAGEN Vento». У ході перевірки було встановлено, що водій знаходиться з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Натомість на відеозаписах зафіксовано, що причиною зупинки стала наявність інформації про те, що водій відповідного автомобіля може бути причетний до вчинення адміністративного правопорушення, а саме перебувати в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази (службове завдання, повідомлення на лінію 102 тощо) про те, що 17 лютого 2025 року до моменту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 у працівників поліції була наявна інформація про можливу його причетність до вчинення правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння, підлягає доведенню не лише факт керування особою транспортним засобом, а й наявність ознак сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан сп`яніння, умови та можливість проходження такого огляду.

Крім того, має бути встановлено факт відмови водія від проходження зазначеного огляду, якому має передувати роз`яснення прав особи, виявлення та фіксація ознак сп`яніння, а не формальне припущення наявності у особи цих ознак.

За наведених обставин, у конкретному випадку, суд приходить до висновку, що зазначення працівниками поліції у протоколі ознак алкогольного сп`яніння само по собі не свідчить про їх наявність у ОСОБА_1 .

Таким чином, працівниками поліції не доведено факту наявності у ОСОБА_1 вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення ознак алкогольного сп`яніння та й відповідно законних підстав для направлення ОСОБА_1 для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що на підставі доказів, які долучені до протоколу, та доказів, які було отримано у судовому засіданні, неможливо встановити наявність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у діях ОСОБА_1 , тобто версія події, яка викладена у змісті протоколу про адміністративне правопорушення, особою, яка уповноважена на його складання, не доведена за допомогою належних та допустимих доказів перед судом поза будь-яким розумним сумнівом.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За встановлених обставин суд приходить до висновку, що відсутня подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і його склад в діях ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, суд,

постановив:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 в зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в його діях.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Киреєв