КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/2896/25 Головуючий у І інстанції Анікушин В.М.
Провадження № 33/824/3489/2025 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 липня 2025 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Федірко Світлани Андріївни на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2025 року про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу в розрахунку на місяць, що становить 605,60 грн.

Не погодившись з такою постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 - адвокат Федірко С.А. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2025року скасувати та ухвалити нове рішення, яким провадження у даній справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що жодних свідків конфліктної ситуації, яка склалась між її підзахисним та його дружиною, не було, жодні докази того, що ОСОБА_1 застосовував до дружини насильницькі дії фізичного або психічного характеру, а саме: фотографії, аудіозаписи, відеозаписи, фіксування травм, звернення до лікарні, та будь-які медичні документи в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, протокол про вчинення домашнього насильства ґрунтуються виключно на поясненнях самої ОСОБА_2 , які до того ж мають суттєві розбіжності і з первинним її повідомленням поліції.

При цьому, інших належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували наявність обставин, передбачених диспозицією частини першої ст. 173-2 КУпАП, зокрема щодо наслідків дій для психологічного та фізичного стану ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.

Таким чином, обвинувачення ОСОБА_1 у даному адміністративному правопорушенні ґрунтується тільки на поясненнях самої ОСОБА_2 .

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Федірко С.А. звертає увагу апеляційного суду на те, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного правопорушення є наявність наслідків у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, без цього факт вчинення домашнього насильства не може бути доведеним.

Таким чином, адвокатвважає, що судом першої інстанції законно та обґрунтовано було встановлено, що в протоколі не конкретизована об`єктивна сторона правопорушення, зокрема у ньому не конкретизовано, в чому саме полягало психологічне насильство,вчинене ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 та в чому полягає шкода спричинена психічному здоров'ю потерпілої, хоча це прямо випливає з диспозиції ч. 1ст. 173-2 КУпАП, а відтак суд першої інстанції не притягнув ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення психологічного насильства всім`ї.

Однак, за вказаних вище обставин, суд першої інстанції визнав доведенимфакт застосування фізичного насильства стосовно ОСОБА_2 і відповідно наявність негативних наслідків для здоров`я потерпілої, внаслідок чого визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому, всупереч загальним засадам накладення стягнень за адміністративні правопорушення, визначеним ст. 33 - 36 КУпАП, судом не були з`ясовані дані про особу правопорушника, його матеріальний стан, та інші обставини, що впливають на розмір адміністративного стягнення, який було визначено судом в максимальному розмірі штрафу, передбаченому ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Федірко С.А. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити та ухвалити нове рішення, яким провадження у даній справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги не заперечувала та просила задовольнити її.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно, в чому саме полягало насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Таким чином, під домашнім насильством, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється фізичне чи психологічне заподіяння шкоди члену сім`ї.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції було встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №651651 від 13 березня 2025 року, 13 березня 2025 року, близько 09 годині 00 хв., ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме душив за горло та словесно погрожував, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психологічному здоров`ю, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В своїх поясненнях ОСОБА_2 вказала на те, що 13 березня 2025 року ОСОБА_1 вчинив акт домашнього насильства: вибив ногою двері у ванну кімнату та почав душити останню, підняв, тримаючи за шию на підлогою та вдарив головою об стіну. Надалі, ОСОБА_2 почала захищатись від насильства чоловіка.

В матеріалах справи наявна форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, з якого вбачається, що поліцейським визначено «середній» рівень небезпеки.

Будь-які інші докази, окрім пояснень самої ОСОБА_2 , які б вказували на те, що ОСОБА_1 вчиняв щодо дружини діяння, які підпадали б під ознаки домашнього насильства, як це описано у протоколі про адміністративне правопорушення, матеріали справи не містять.

Крім того, в матеріалах справи наявне клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, яке потерпіла ОСОБА_2 подавала до суду першої інстанції 25 березня 2025 року, в якому остання зазначала, що її чоловік не вчиняв відносно неї умисних дій фізичного та психологічного характеру, не заподіяв їй жодних психологічних та фізичних страждань, а також не завдав будь-якої психічної та фізичної шкоди її здоров`ю. Вказувала на те, що 13 березня 2025 року між нею та чоловіком виникла сварка на побутовому ґрунті, однак після завершення дії термінового заборонного припису вона з чоловіком примирилися. Претензій до чоловіка не має та переконана, що в подальшому конфліктів в їхній родині не виникатиме.

Таким чином, висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства сформований лише на підставі даних протоколу про адміністративне правопорушення, який сам по собі без підтвердження іншими доказами не може слугувати належним доказом вини особи в описаному, оскільки за своєю природою є лише способом фіксації правопорушення, а також на поясненнях потерпілої, яким суд не надав належної оцінки.

Під час апеляційного розгляду в судовому засіданні, потерпіла ОСОБА_2 , надаючи пояснення заперечила факти вчинення ОСОБА_1 відносно неї домашнього насильства.

Зазначила, що 13 березня 2025 року між подружжям виникла побутова сварка, яка відразу була залагоджена.

Суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ «Лучанінова проти України» від 09.06.2011).

Апеляційний суд зазначає, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак домашнього насильства. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплених агресією і бажанням завдати шкоди. Натомість матеріалами справи не доведено заподіяння шкоди психологічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що конфлікт в сім`ї, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному та фізичному здоров`ю потерпілому не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

З огляду на вказане, апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять достатньо доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства.

Ст. 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції не були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є помилковим, оскільки не відповідає обставинам справи та наявним у ній доказам.

Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», апеляційний суд приходить до висновку, що протокол не може бути самостійним та достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Федірко С.А. підлягає задоволенню, постанова Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2025року - скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 284, 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Федірко Світлани Андріївни задовольнити.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2025року скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Д.О.Таргоній