Справа № 577/3096/23
Провадження № 3-в/577/19/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" липня 2025 р. м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Потій Н.В.

за участі секретаря Волошко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотоп подання начальника Конотопського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області Зубко Інни Миколаївни про вирішення питання звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення,-

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2025 року до Конотопського міськрайонного суду звернувся начальник Конотопського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Сумській області із поданням про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування адміністративного стягнення у виді 120 год. суспільно корисних робіт, накладеного постановою Конотопського міськрайонного суду від 04.07.2023 у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення.

Подання обґрунтовує тим, що постановою Конотопського міськрайонного суду від 04.07.2023, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 183-1 КУпАП та накладено стягнення у виді 120 год. суспільно корисних робіт. 02.08.2023 на адресу Конотопського РВ філії ДУ «Центр пробації» надійшла постанова відносно ОСОБА_1 на виконання. 07.08.2023 ОСОБА_1 був ознайомлений з порядком та умовами відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт. Відповідно до довідки наданої в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 11.08.2023 призваний на військову службу і проходить службу в в/ч НОМЕР_1 . 25 жовтня 2024 року Конотопським РВ філії ДУ «Центр пробації» отримано інформацію, що 12.01.2024 солдат ОСОБА_1 самовільно залишив в/ч НОМЕР_2 і з того часу його місцезнаходження невідоме. Наказом командира в/ч НОМЕР_3 від 27.01.2024 №9-РС солдата ОСОБА_1 з 22.01.2024 звільнено з займаних посад, призупинена військова служба і з того часу він не враховується в чисельності Збройних Сил України. Станом на 14.07.2025 ОСОБА_1 перебуває на обліку Конотопським РВ філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області. Постанова суду не виконана, ОСОБА_1 не ухилявся від виконання постанови, строк давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення закінчився.

Начальник Конотопського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Сумській області Зубко І. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, подання підтримує та просить задовольнити.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає задоволенню.

Встановлено, що постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04.07.2023 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 183-1 КУпАП та накладено стягнення у виді 120 год. суспільно корисних робіт (а.с.4). 07.08.2023 ОСОБА_1 ознайомлений з порядком та умовами відбування стягнення у виді суспільно-корисних робіт (а.с.4 на звороті, 5,6-9).

Як вбачається з довідки в/ч НОМЕР_1 від 19.08.2023 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 з 11.08.2023 (а.с.10).

Згідно довідки в/ч НОМЕР_4 від 18.12.2023 солдат ОСОБА_1 в період з 29.09.2023 по 18.11.2023 брав участь у заході забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів у зв`язку з військовою агресією рф проти України в АДРЕСА_1 ) (а.с.9).

18.12.2023 солдат ОСОБА_1 справи та посаду здав та вибув до нового місця служби у в/ч НОМЕР_2 (а.с.9 на звороті)

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_2 від 24.10.2024 солдат ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 19.11.2023 №396.

12.01.2024 солдат ОСОБА_1 самовільно залишив в/ч НОМЕР_2 і з того часу його місцезнаходження невідоме. Наказом командира в/ч НОМЕР_3 від 27.01.2024 №9-РС солдата ОСОБА_1 з 22.01.2024 звільнено з займаних посад, призупинена військова служба і з того часу він не враховується в чисельності Збройних Сил України (а.с.10).

Згідно з положеннями ст.304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Порядок та процедура виконання постанов про накладення усіх видів адміністративних стягнень регламентовано розділом V (статті 298-330) КУпАП, глава 25 якого містить основні (загальні) положення, а принцип обов`язковості виконання таких постанов для державних і громадських органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян закріплений у статті 298 цього Кодексу.

Так, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України, і звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову (ч.ч.1, 4ст. 299 КУпАП), а згідно з ч. 1, 2 ст. 300 цього Кодексу така постанова виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавства України про адміністративне правопорушення складається з Кодексу та інших законів України, а згідно з положеннями ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав модини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною націопального законодавства та обов`язкова для застосувания судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини, падаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і осповоположних свобод (далі - Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції. Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2018 року зазначив, що український уряд визнав кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Положення КУпАП не містять поняття строки давності виконання постанови суду про накладення адміністративного стягнення, тобто законодавцем залишено поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконания таких постанов, створивши при цьому ситуацію безстрокового виконання такого рішення суду.

Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принцицу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

Натомість, дані строки, передбачені ст. 80 КК України, яка розташована у розділі XII «Звільнення від покарання та його відбування» регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Таким чином, порушено інший фундаментальний із принциців прав принции справедливості, оскільки засуджені, які вчинили кримінальне правопорушення, в порівнянні з адміністративним правопорушенням, на підставі ст.80 КК України звільняються судом від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку суду.

У п. 3.4. і 3.6. свого рішення від 11.10.2011 року (справа № 10-рп/2011) Конституційний Суд України, аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24.12.2015 року (справа№ 5-324кс 15), стаття 80 КК України окреслює нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, закінчення яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Відповідно до приписів ст.152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів:

1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку;

2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання;

3) не вчинення нею нового злочину, а не кримінального проступку.

Таким чином, системний аналіз положень КУпАП у поєднанні із вказаним законодавством і судовою практикою, дає підстави вважати, що строк давності виконання постанови суду про накладення стягнення повинен розпочинатися з дня набрання цим судовим рішенням законної сили і в усякому разі перевищувати двох років.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява №17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03). Також Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Надточий проти України» від 15.05.2018 року зазначив, що український уряд визнав кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Положеннями ч.3 ст.80 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Відповідно до ч.4 ст.80 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Згідно довідки в/ч № 10/178 від 24 жовтня 20274 року, 12.01.2024 солдат ОСОБА_1 самовільно залишив в/ч НОМЕР_2 і з того часу його місцезнаходження невідоме. Наказом командира в/ч НОМЕР_3 від 27.01.2024 №9-РС солдата ОСОБА_1 з 22.01.2024 звільнено з займаних посад, призупинена військова служба і з того часу він не враховується в чисельності Збройних Сил України (а.с. 10)

Проте, в матеріалах справи відсутня інформація про те, чи вчинялись будь-які інші заходи Конотопським РВ філії ДУ «Центр пробації» у Сумській області щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_1 після 24 жовтня 2024 року.

Таким чином місцезнаходження ОСОБА_1 на даний час невідоме, подання не містять доказів того, що ОСОБА_1 не було вчинено нового правопорушення з моменту набрання постановою Конотопського міськрайонного суду від 04 липня 2023 року законної сили і до моменту звернення органом пробації із поданням до суду. Суд враховує, що вчинення правопорушень у вказаний період є безумовною підставою переривання обчислення строку давності відповідно до положень ч.4ст.80 КК України.

Керуючись ст. 23, 298, 304, 305 КУпАП, ст.80 ч.3,4 КК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання начальника Конотопського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області Зубко Інни Миколаївни про вирішення питання звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішеннявідмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Н. В. Потій