КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2025 року

м. Київ

апеляційне провадження № 33/824/3886/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є .П.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

за участі захисника - адвоката Неживка І. В., в інтересах ОСОБА_1 ,

розглянув апеляційну скаргу захисника Неживка Ігора Вікторовича, в інтересах ОСОБА_1 ,

на постанову Тетіївського районного суду Київської області

у складі судді Манзюка С. В.

від 25 червня 2025 року

у справі № 940/1002/ 25 Тетіївського районного суду Київської області

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1

В С Т А Н О В И В :

Постановою Тетіївського районного суду Київської області від 25 червня 2025 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 коп., із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На дану постанову 30 червня 2025 року захисник Неживок І. В., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову про адміністративне правопорушення скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного порушення.

Вважає, що справа була розглянута поверхнево, без врахування фактичних обставин по справі, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням та не відповідає обставинам справи. Зазначає, що судом першої інстанції не було проаналізовано наявні у справі докази, а його висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєних правопорушеннях є необґрунтований.

Вказує, що ОСОБА_1 , на вимогу працівників поліції, добровільно прибув до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння. З фізіологічних причин він не зміг здати сечу, при цьому був готовий здати будь-яке інше біологічне середовище, про що неодноразово повідомляв працівників поліції, однак останні наполягали здати саме сечу, яку фізично здати в даний момент ОСОБА_1 не міг через хворобу.

Зазначає, що у ОСОБА_1 не було жодних ознак наркотичного сп`яніння, його поведінка була адекватною та відповідала обстановці.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник Неживок І. В., в інтересах ОСОБА_1 , підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення адвоката Неживка І. В., в інтересах ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, районний суд виходив з доведеності вини останнього у порушенні ним вимог пункту 2.5 ПДР України, що підтверджується матеріалами даної справи про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Окремим видом адміністративних правопорушень є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений статтею 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 , та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС і МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Згідно з частинами 1-3, 5 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають відстороненню та оглядові. Огляд проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в закладах охорони здоров`я у разі незгоди особи з результатами огляду на місці. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу. Огляд особи на стан сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до пункту 2 Інструкції та пункту 2 Порядку № 1103, огляду на стан сп`яніння підлягають водії, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. У пункті 4 Інструкції визначені ознаки наркотичного чи іншого сп`яніння. Пункт 12 розділу ІІ Інструкції визначає, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно з пунктами 3-4 розділу ІІІ цієї Інструкції, огляд у закладах охорони здоров`я проводиться лікарем з метою встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння.

Пункти 11 та 12 розділу ІІІ Інструкції у редакції, чинній з 16 травня 2025 року, передбачають наступне: «Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук» (п. 11), а також «Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу» (п. 12). Отже, кров є допустимим альтернативним біологічним середовищем для дослідження, якщо інші зразки (зокрема, сеча, слина) не можуть бути взяті.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 342169 від 26.05.2025 вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння. У протоколі зазначено, що він відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі у лікаря нарколога шляхом ухиляння від здачі біологічної речовини.

Разом з тим, згідно з відеозаписом із нагрудних камер поліцейських, які містяться у матеріалах про адміністративне правопорушення, вбачається, що ОСОБА_1 добровільно погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. Однак, з фізіологічних потреб він не зміг здати аналіз сечі.

Після неможливості здати сечу, ОСОБА_1 не було запропоновано здати альтернативні біологічні матеріали для дослідження, чітко передбачені чинною на той момент Інструкцією, а саме: слину, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, а також не було запропоновано провести забір крові. Навпаки, неможливість здати саме сечу було кваліфіковано як відмову від проходження огляду.

Таким чином, огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння проведено з грубим порушенням Інструкції, зокрема, з порушенням пунктів 11 та 12 розділу ІІІ Інструкції, яка чітко вказує на перелік допустимих біологічних середовищ та можливість взяття крові у разі неможливості інших зразків. Це означає, що поліцейські не забезпечили належного порядку проведення огляду, передбаченого чинним законодавством.

Отже, висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння щодо ОСОБА_1 вважається недійсним відповідно до приписів пункту 22 Інструкції та вимог ст. 266 КУпАП.

Більше того, поведінка ОСОБА_1 , що виразилася у добровільному прибутті до медичного закладу та висловленні готовності надати інші біологічні матеріали, свідчить про відсутність умисної відмови від проходження огляду. Він не ухилявся від процедури огляду, а лише не зміг надати один конкретний вид біологічного матеріалу через об`єктивні фізіологічні причини. Натомість, поліцейські не виконали своїх обов`язків щодо забезпечення можливості здачі інших, передбачених Інструкцією, зразків.

Таким чином, у діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у частині відмови від проходження огляду.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи. Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту». Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення.

Суд першої інстанції надав неналежну оцінку протоколу про адміністративне правопорушення та відеозаписам з нагрудних камер поліцейських у їх сукупності. Надаючи перевагу окремим доказам та ігноруючи інші, зокрема відеозаписи, які суперечать висновку про відмову, суд не забезпечив повноти, всебічності та об`єктивності розгляду справи, що призвело до необґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що суперечить обставинам справи та вимогам закону.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суди мають керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може ґрунтуватися на сукупності достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою ознак чи неспростовних презумпцій (наприклад, рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Обов`язок доведення вини «поза розумним сумнівом» покладається на сторону обвинувачення, а будь-який обґрунтований сумнів повинен тлумачитися на користь обвинуваченого. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Зокрема, ЄСПЛ підкреслює, що неконкретність обвинувачення розглядається як порушення права на захист (справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України (КСУ) у своєму Рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо конституційності статті 368-2 КК України зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким усі сумніви щодо вини особи повинні тлумачитися на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу. У мотивувальній частині Рішення від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 КСУ також вказав, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, зумовлених визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4). Таким чином, принцип презумпції невинуватості, який застосовується не лише в кримінальному, але й в адміністративному провадженні, означає, що будь-які сумніви щодо події правопорушення та винуватості особи повинні тлумачитися на користь цієї особи, а недоведеність цих обставин прирівнюється до доведеної невинуватості.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог статей 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 ознак відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, не врахувавши його готовності надати інші біологічні зразки, чітко передбачені пунктами 11 та 12 розділу ІІІ Інструкції у редакції, чинній на момент складання протоколу, та встановлені фізіологічні обмеження. Таким чином, районний суд дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення. З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного перегляду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає задоволенню, а постанова судді Тетіївського районного суду Київської області від 25 червня 2025 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Неживка Ігора Вікторовича, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Тетіївського районного суду Київської області від 25 червня 2025 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу правопорушення ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. П. Євграфова