Провадження № 33/824/1917/2025 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2025 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,

секретар: Сіваєва Ю.В.,

за участю:

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Ігнатова Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_1 - адвоката Ігнатова Дмитра Івановича на постанову Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ФОП, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 08.10.2024 о 08 год. 45 хв. в м. Києві по вул. Спортивна 1А, керував автомобілем Форд, д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, що не реагують на світло, тример кінцівок пальців рук, поведінка, що не відповідає дійсності, всупереч п. 2.5 Правил дорожнього руху України відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що зафіксовано на нагрудні боді-камери № 473911 працівників поліції.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваної постанови незаконний протокол, в якому не зазначено суть обвинувачення. Так, у фабулі протоколу зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, однак, керування транспортним засобом з ознаками сп`яніння без складової відмови від проходження огляду на такий стан не створює склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тобто по суті обвинувачення не збігається з інкримінованим діянням (невиконання п. 2.5 ПДР). Закон не передбачає покарання за ч. 1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння.

Також апелянт звертає увагу на те, що у фабулі протоколу зазначено, що правопорушення скоєно 08.10.2024, тоді як сам протокол складений 30.10.2024. Такі розбіжності свідчать про недопустимість такого доказу.

Крім того, ОСОБА_1 не мав ознак наркотичного сп`яніння, не відмовлявся від проходження огляду, не був доставлений поліцейськими до медичного закладу, не направлявся поліцейським у конкретний медичний заклад.

В свою чергу, не погоджуючись з постановою суду першої інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Ігнатов Д.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваної постанови незаконний протокол, в якому не зазначено суть обвинувачення. Вказує, що ОСОБА_1 не мав ознак наркотичного сп`яніння, не відмовлявся від проходження огляду, не був доставлений поліцейським до медичного закладу, не направлявся працівниками поліції у конкретний медичний заклад.

Проте, суд першої інстанції зазначених обставин не врахував, чим порушив норми матеріального права, зробив невірні висновки щодо винуватості ОСОБА_1 та поклав в основу оскаржуваної постанови недопустимі докази.

Також долучений до матеріалів справи рапорт працівника поліції, в якому зазначається про факт відсутності у протоколі даних про ухилення водія від проходження огляду на стан сп`яніння, не замінює сам протокол.

До того ж, у фабулі протоколу зазначено, що правопорушення скоєно 08.10.2024, тоді як сам протокол складений 30.10.2024. Такі розбіжності свідчать про недопустимість такого доказу.

Разом з тим, ОСОБА_1 не направлявся у встановленому законом порядку до медичного закладу. Матеріалами справи не підтверджено, що працівник поліції виписує направлення перед тим, як запропонувати проїхати до медичного закладу. Поліцейськими також не вказано, до якого саме закладу направлявся водій для проходження огляду, адже за законом водій направляється саме до найближчого медичного закладу.

Крім того, у протоколі зазначено, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння а саме: зіниці очей, що не реагують на світло, тример кінцівок пальців рук, поведінка, що не відповідає дійсності. Зазначені ознаки не є ознаками наркотичного сп`яніння відповідно до переліку Інструкції.

Також, ці ознаки жодними доказами не підтверджені, на відеозаписі ознаки наркотичного сп`яніння не зафіксовані, а лише озвучені працівниками поліції.

Поряд з цим, ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, про що зазначив у протоколі, а також на відеозаписі зафіксовано готовність такий огляд пройти ще до складання протоколу.

Відтак, на думку сторони захисту, в діях водія ОСОБА_1 відсутнє правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення не виявлено, а сам протокол не є допустимим доказом.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника Ігнатова Д.І., який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити,

пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити,

перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Разом з тим, вказаних вимог закону при розгляді даної справи судом першої інстанції дотримано не було.

Так, відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Стаття 62 Конституції України закріплює принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання; посада, прізвище і ім`я по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу порушника; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення правопорушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Таким чином згідно з положеннями ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення повинен містити всю необхідну інформацію щодо неправомірних дій чи бездіяльності особи, що забезпечить правильну кваліфікацію та притягнення особи до відповідальності за належною статтею КУпАП.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган який розглядає справу про адміністративне правопорушення, вирішує також питання, чи правильно складено протокол про адміністративне правопорушення, та не вправі вийти за межі протоколу.

За приписами ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Одним з етапів доведення вини у вчиненні адміністративного правопорушення є максимально чітко викладення суті і обставин правопорушення в протоколі.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 929975 від 30.10.2025, 08.10.2024 о 08 год. 45 хв. в м. Києві по вул. Спортивна 1А, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Форд Фієста д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, що не реагують на світло, тример кінцівок пальців рук, поведінка, що не відповідає дійсності (а.с. 1).

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 828875 від 30.10.2024 фактично не містить викладення суті вчинених ОСОБА_1 дій, в ньому не зазначено склад правопорушення, яке інкриміновано останньому, не зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. При цьому, сам протокол не розкриває жодної обставини таких дій.

Таким чином суд констатує, що у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містить конкретно встановленої суті адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим суд не може встановити, чи вчинила особа інкриміновані їй дії, що в свою чергу впливає на можливість висновку про те, чи підлягає особа до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративні правопорушення має містити чіткі, конкретні обставини і лише в межах цих обставин суд може дати оцінку діях особи.

Таким чином, нечітка кваліфікація дій особи обумовлює відсутність підстав для констатації наявності складу адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 .

При цьому, як вже було зазначено вище, відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, що ними в даній справі належним чином виконано не було.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не мас: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, які, по суті, становлять виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції і закриття провадження у справі у зв`язку з недоведеністю наявності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_1 - адвоката Ігнатова Дмитра Івановича - задовольнити.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Рудніченко