Провадження № 3/127/4562/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Тишківський С.Л., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

13.06.2025 року о 14 год 30 хв ОСОБА_1 вчинила правопорушення, а саме здійснювала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, а саме на момент перевірки на ринку «Вишенька» за адресою: АДРЕСА_3 , здійснювала продаж овочів та фруктів на суму 215 грн (абрикос) з 09.01.2025 (згідно пояснення), чим порушила ст. 42, 58 Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436-IV та ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб підприємців та громадських формувань» від 15.06.2003 року № 255-IV.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Супрун М.І. у судове засідання з`явився, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності просив закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують факт зайняття ОСОБА_1 господарською діяльністю з постійного продажу овочів та фруктів, отримання доходу від такої діяльності та її винуватості у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення адвоката Супруна М.І., суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно з ч.2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, полягає у провадженні господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом.

Відповідно до частини 1 статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відтак, обов`язковим предметом доказування в справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 164 КУпАП за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання є здійснення особою господарської діяльності за визначенням ч.1 ст. 3 ГК України, а саме наявність хоча б однієї з таких обставин: 1) виготовлення продукції; 2) реалізація продукції; 3) виконання робіт вартісного характеру, що мають цінову визначеність; 4) надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст. ст. 9, 245, 252 КУпАП України, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі, а саме комплекс ознак передбачає чотири елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Однак, протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали взагалі не містять даних про те, що ОСОБА_1 здійснювалагосподарську діяльність, а саме надавала послуги вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, згідно наданих пояснень захисника ОСОБА_1 - адвоката Супруна М.І., а також письмової заяви, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 лише здійснила продаж абрикос в обмеженій кількості зібраних на дачній ділянці допомагаючи своєму свекру ОСОБА_2 (батьку покійного чоловіка) в зборі урожаю. Реалізація фруктів була одноразовою та не мала на меті отримання прибутку внаслідок систематичних дій.

Означене виключає в її діях об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.

Суд враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010, відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі й закріплених в статті 62 Конституції України.

Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Положення статті 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, і ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 265 КУпАП вилучені речі і документи зберігаються до розгляду справи про адміністративне правопорушення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням із Державною судовою адміністрацією України, а після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду, їх у встановленому порядку конфіскують, або повертають володільцеві, або знищують, а при оплатному вилученні речей - реалізують.

Згідно з матеріалами справи в ОСОБА_1 жодних речей вилучено не було.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності зібраних доказів, їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі необхідно закрити.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 164, ст.ст. 7, 9, 221, 245, 247, 251, 252, 265, 276, 279, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: