Провадження № 33/824/2331/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

За участі секретаря судового засідання Лащевської Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 6 березня 2025 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 6 березня 2025 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП, і застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Не погоджуючись із постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 6 березня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 6 березня 2025 року, провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтовано тим, що після того, як було проведено судове засідання 6 березня 2025 року в суді першої інстанції ОСОБА_1 повідомили про те, що про результат справи він дізнається 10 березня 2025 року.

10 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду та дізнався, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

З метою оскарження постанови 14 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з мою отримання копії постанови, проте суд зазначив, що постанова ще не готова.

14 березня 2025 року захисником ОСОБА_1 адвокатом Лещенком Ю.В. було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та заява про отримання копії постанови.

18 березня 2025 року захисником Лещенком Ю.В. у зв`язку з ненаданням судом копії постанови та неможливістю ознайомитись з матеріалами справи в приміщенні суду, було повторно подано клопотання від 18 березня 2025 року.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку також вказує, що у зв`язку з тим, що постанова була винесена 10 березня 2025 року, ОСОБА_1 змушений подавати апеляційну скаргу в межах строку на апеляційне оскарження без отримання копії постанови та можливості ознайомитись з матеріалами справи, тому вважає, що строк пропущено з поважних причин.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційну скаргу на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 6 березня 2025 року було подано 19 березня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до розписки, яка міститься на заяві про ознайомлення з матеріалами справи та отримання копії постанови від 18 березня 2025 року, убачається, що копію постанови було отримано захисником Лещенком Ю.В. 25 березня 2025 року. Доказів отримання копії оскаржуваної постанови апелянтом раніше матеріали справи не містять.

З метою забезпечення права особи на апеляційне оскарження судового рішення в її справі суд апеляційної інстанції вважає за можливе клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відеозапис почався з того моменту, як автомобіль стоїть на обочині, до ОСОБА_1 підходить працівник поліції, тобто автомобіль не рухається і він ним не керує, а адміністративна відповідальність наступає саме за керування транспортним засобом особою в стані сп`яніння.

Вказує, що на даному відео не зафіксований момент керування ним транспортним засобом.

Відеозаписом нагрудної камери поліцейського спростовуються обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема факт керування транспортним засобом Lexus д.н.з. НОМЕР_1 .

Жодних підтверджень того, що його зупинили при керуванні транспортним засобом в матеріалах справи про адміністративне правопорушення немає.

Жодного беззаперечного доказу того, що він керував транспортним засобом Lexus д.н.з. НОМЕР_1 немає.

Крім цього вказує, що на відеозаписах БК працівників поліції він постійно неодноразово наголошував, що не керував транспортним засобом, відсутні факти, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а також ні він, ні будь-хто інший не зазначав та не підтверджував цей факт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги також вказує, що як вбачається відео з БК470425-1 та БК 864493-2 з 23:30:25 хв., 23:31:50хв. на пропозицію працівника поліції пройти обстеження за допомогою приладу «Драгер» ОСОБА_1 погодився, але після цього йому не була надана можливість пройти медичне обстеження, тобто «Драгер» йому так і не надали. Окрім того, на відео з БК взагалі немає пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.

Звертає увагу на те, що за кермом був не він, а його знайомий - водій-драйвер ОСОБА_2 .

Також вказує, що відео з бодікамер поліцейського є неповним, не є безперервним, переривається на таких хвилинах: відео 864493-1 - 23:49:27, 23:04:27, 00:19:28, 00:34:28 га 00:49:28хв., відео 864493-2 - 23:34:29, 23:49:29, 00:04:29, 00:19:29, 00:34:30, 00:49:30 та 01:04:30хв.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, що з`явилися, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши під час апеляційного розгляду докази у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя місцевого суду не з`ясував повно, всебічно і об`єктивно обставини справи, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, що у його діях наявний склад цього адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Однак, суд апеляційної інстанції не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За ч.1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Згідно ст. 251 КУпАП на співробітників поліції, як на осіб, що в силу ст. 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, в тому числі й за ст. 130 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог ст.ст. 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. В Україні діє принцип презумпції невинуватості. Само по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення, за відсутності інших даних на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, не є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З матеріалів справи вбачається, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б дали можливість констатувати, що його винуватість доведено поза розумним сумнівом, що, зокрема, вбачається з наступного.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

ОСОБА_1 , реалізувавши своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

У відповідності до вимог частини першої ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що особа уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановивши наявність усіх складових складу адміністративного правопорушення, зобов`язана скласти протокол, в якому в обов`язковому порядку має бути зазначені суть адміністративного правопорушення, тобто, дії особи, які відповідають диспозиції статті 130 КУпАП та утворюють об`єктивну сторону складу зазначеного правопорушення.

Оскільки у відповідності до приписів ст. 254 КУпАП складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачено виключно у випадку його вчинення, уповноважена посадова особа на момент складання протоколу повинна мати в своєму розпорядженні належні та допустимі докази, визначені ст. 251 КУпАП, які беззаперечно доводять вину особи у вчиненні правопорушення.

Апеляційний суд зауважує, що відповідно до положень п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, законодавством не тільки не передбачено права водія відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, а й встановлено обов`язок водія пройти такий огляд на вимогу працівника поліції.

Огляд особи на стан сп`яніння проводиться відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 9 листопада 2015 року, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).

Згідно вказаних нормативних документів огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Відповідно до ч. 15, 16 Розділу ІІ Інструкції за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду.

Так, під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 864493, 27 вересня 2024 року о 23 годині 16 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Житомирська 6, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу «Alcotest Drager» та в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Між тим із матеріалів справи вбачається, що на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів. Відповідна обставина зафіксована на відео з бодікмери.

Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність особи за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, долученого до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано фактичні обставини цієї події, вбачається, що працівники патрульної поліції неодноразово запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 кожного разу надавав згоду, не висловлював заперечень щодо огляду на стан сп`яніння, не вчиняв жодних дій чи бездіяльності, які могли би були розцінені як відмова від проведення огляду на стан сп`яніння. Таким чином, з відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції та інших письмових матеріалів справи не вбачається відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Суд звертає увагу на те, що надані відеозаписи не містять будь-яких даних, які б указували на відмову ОСОБА_1 від проходження огляду, яка б проявилась у його відповідних висловлюваннях, діях чи бездіяльності.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відеозапис не могло бути включено під час здійснення керування водієм ОСОБА_1 , оскільки поліцейські були викликані на місце вчинення ДТП після самої дорожньо-транспортної пригоди.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що поліцейськими не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, оскільки відсутній факт незгоди ОСОБА_1 із результатом огляду на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів.

Відповідно до ст. 266 КУпАП саме у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобі, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд вважає, що висновок суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, не ґрунтується на належних, достовірних і допустимих доказах.

За наведених вище обставин, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із не доведеністю його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та відсутності складу даного правопорушення, а саме відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Також, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №138328 ОСОБА_1 27 вересня 2024 року о 23 годині 15 хвилин по вул. Велика Житомирська, 6, керуючи автомобілем «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на перешкоду (2 металевих огороджувальних стовпчиків), що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу та іншого майна. В діях ОСОБА_1 вбачається порушення п. 12.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №827856 ОСОБА_1 27 вересня 2024 року о 23 годині 16 хвилин по вул. Велика Житомирська, 6, керуючи автомобілем «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 , проявив неуважність, не оцінив дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та безпечної швидкості руху та здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 , після чого в некерованому стані здійснив наїзд на паркувальні стовпчики. Внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. В діях водія вбачається порушення п. п. 2.3б, 12.1, 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 124 КУпАП апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2.3 б ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно п. 13.1 ПДР водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

З огляду на вищевказане, відповідальність за порушення п.п. 2.3б, 12.1, 13.1 ПДР України настає за двох обов`язкових ознак - особа має бути водієм та керувати механічним транспортним засобом.

Відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля, є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху України (див. постанову КАС ВС у справі № 678/991/17 від 15 листопада 2018 року).

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 надає пояснення про те, що він не керував транспортним засобом. Стверджує, що автомобілем керував інший водій - драйвер ОСОБА_2 , однак жодних доказів у підтвердження відповідної обставини не надав.

При цьому у своїх перших поясненнях, наданих до суду, так само як і на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського ОСОБА_1 не називав особу іншого водія.

В той же час на відео зафіксовано безпосередньо особу порушника на місці водія. Крім того, з відео також убачається, що ОСОБА_1 підтвердив той факт, що саме він перебував за кермом.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції з приводу встановлення складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що вчинене ОСОБА_1 , не спростовують.

Відтак, підстав для скасування постанови у відповідній частині немає.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу частково, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувану постанову - скасувати, а провадження у справі закрити, з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а в частині визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 6 березня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 6 березня 2025 року скасувати, провадження у справі закрити, з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а в частині визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана