ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/659/25
Провадження №3/477/435/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року місто Миколаїв

Вітовський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця Збройних сил України, який займав посаду водія-електрика-моториста відділення збору та обробки інформації взводу розвідки та корегування 1-ої роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем в/ч НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення А4935 № 129/25 від 07 березня 2025 року, близько 20:00, ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем Збройних сил України, займаючи посаду водія-електрика-моториста відділення збору та обробки інформації взводу розвідки та корегування 1-ої роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем в/ч НОМЕР_1 , підрозділ якого розташовувався в АДРЕСА_1 , виконуючи обов`язки військової служби, діючи умисно та протиправно, всупереч інтересам служби, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 17, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 2 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», перебував на території своєї військової частини в місці тимчасової дислокації у нетверезому стані та виконував свої службові обов`язки у нетверезому стані в умовах дії особливого періоду, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Згідно частини 3 статті 172-20 КУпАП адміністративна відповідальність настає за вчинення дій, передбачених частинами 1 або 2 цієї статті, зокрема виконання військової служби в нетверезому стані, появу військовослужбовця на території військової частини в нетверезому стані або відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, якщо такі дії вчинені ним в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про оборону України особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом в.о. Президента України від 17 березня 2014 року Про часткову мобілізацію № 303/2014, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію, та ст.ст. 4, 11 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року на території України було оголошено про часткову мобілізацію.

Крім того, Законом України від 3 березня 2022 року № 2105-IX Про затвердження Указу Президента України Про загальну мобілізацію затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 Про загальну мобілізацію, відповідно до якого, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України на території України оголошено проведення загальної мобілізації протягом 90 днів, яка в подальшому була продовжена відповідними Законами України і триває до тепер.

При цьому, Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року було затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року Про введення воєнного стану в Україні, яким в період з 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, який потім був продовжений відповідними Законами України і триває до нині.

Відповідно до п. 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІV від 24 березня 1999 року (далі Статут) військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

В п. 11 Статуту передбачено які на військовослужбовців покладено обов`язки для необхідності виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Пунктом 16 Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Також, пунктом 127 Статуту визначено, що солдат у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.

В пункті 128 Статуту закріплено, що солдат зобов`язаний зокрема: підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки; додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни; бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

При цьому в ст. 26 Статуту закріплено, що військовослужбовець залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несе дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби при перебуванні на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

Статтею 266-1 КУпАП передбачено порядок огляду військовослужбовця на визначення стану сп`яніння.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На підставі ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Це неодноразово визначено правовими позиціями ЄСПЛ, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

ЄСПЛ в своєму рішенні від 10 лютого 1995 року по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» відмітив, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

Крім того, в своєму рішенні «Маліга проти Франції» ЄСПЛ визнав, що кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачено санкцію у виді позбавлення права керування транспортним засобом, також підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

В рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають з співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто, таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Таким чином, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою оскільки суперечить позиції ЄСПЛ, а також Конституційного Суду України та порушує презумпцію невинуватості особи.

До протоколу про адміністративне правопорушення, окрім документів щодо особи військовослужбовця, були додані в копіях медичний висновок від 06 березня 2025 року комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я Миколаївської обласної ради», відповідно до якого ОСОБА_1 перебував стані алкогольного сп`яніння алкотест 1,51 проміле, а також копія результату продуття алкотестера з цим же результатом.

В той же час, копія результатів продуття алкотестера не мала будь-яких підписів, тому судом були здійснені запити як до медичної установи - комунального некомерційним підприємством «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я Миколаївської обласної ради», так і до військової частини, уповноваженою посадовою особою якої був складений протокол про адміністративне правопорушення.

З військової частини відповіді надано не було.

Із медичного закладу надійшли наступні документи в копіях: направлення на огляд, яке не було підписано повноважною особою військової частини, акт огляду, який підписаний лікарем, але не підписаний ОСОБА_2 , а також результати продуття алкотестера 1,51 проміле, який підписаний лікарем, але не підписаний ОСОБА_1 . При цьому є відмінність в копіях результату продуття алкотестера, доданого до протоколу та наданого медичною установою на запит суду: в доданому до протоколу відсутні будь-які записи і підписи, а наданий медичним закладом підписаний лікарем і в ньому записано рукописно прізвище ОСОБА_1 23.01.1984.

Також слід відмітити, що до протоколу не додано пояснення свідків, які були присутні при можливому виявленні у ОСОБА_1 ознак сп`яніння.

Таким чином надані суду докази мають суперечливість і сумніви у винуватості ОСОБА_1 , тому такі сумніви трактуються на його користь. З досліджених доказів суд не приходить до впевненого висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

За таких встановлених обставин, слід дійти висновку про необхідність закриття провадження у даній справі за недоведеністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 172-20 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 256, 266-1, 283-285 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за

ч.3 ст. 172-20 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Вітовський районний суд Миколаївської області.

Суддя Р.В. Козаченко