ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Відповідно до постанови суду, 24.09.2021 о 12 год. 18 хв. у м. Ужгород, вул. Тихого, 15, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Пежо НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці ока, які не реагують на світло, уповільненість мови. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився 24.09.2021 о 12 год. 40 хв. (відеозаписи №3824, 3820). Дії гр. ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п.2.5 Правил дорожнього руху. Складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №295397 від 24.09.2021.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що категорично не погоджується з оскаржуваною постановою суду. Вважає, що суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права і неправильно застосував норми матеріального права. Зазначає, що особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення допущено невірне встановлення фактичні обставини справи, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у розумінні ч.1 ст.130 КУпАП, тобто не є суб`єктом відповідальності, так як додані до матеріалів справи відеозаписи, не містять доказів зупинки будь-якого транспортного засобу під керуванням будь-якого водія. Зазначає, що подані відеозаписи не ідентифіковані за №3824, 3820. Посилається, що огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків, матеріали справи не містять пояснень свідків. Звертає увагу, що після ознайомлення з відеозаписами, ним встановлено, що відсутнє роз`яснення особі ОСОБА_1 право відмовитися давати пояснення, а також право мати захисника своїх прав, будь-яких ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 не видно, відсутній будь-який візуальний огляд очей (зіниць) інспектором, що означає, що до протоколу внесено неправдиву інформацію щодо наявності ознак наркотичного сп`яніння. Вказує, що матеріали справи не містять Акту огляду на стан сп`яніння, як це передбачено Інструкцією.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бачинської А.В., неявка яких із урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що останні належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, а розгляд справи за клопотанням захисника вже відкладався. Заяви про відкладення розгляду справи не надходили.

Приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бачинської А.В., враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушеннясерії ДПР18 №295397 від 24.09.2021 слідує, що 24.09.2021 о 12 год. 18 хв. у м. Ужгород, вул. Тихого, 15, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Пежо НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці ока, які не реагують на світло, уповільненість мови. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився 24.09.2021 о 12 год. 40 хв. (відеозаписи №3824, 3820), чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив, що з протоколом ознайомлений, його копію отримав, та у графі пояснення особи яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення зазначив: «не вживав».

Всупереч доводам апеляційної скарги, зазначений протокол складений з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, а також з урахуванням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395. Викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення відображає всі істотні ознаки складу правопорушення, за яке ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 , чи його захисник Бачинська А.В. оскаржували дії працівників поліції щодо складання відносно ОСОБА_1 протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.

Отже, фабула протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №295397 від 24.09.2021, складеного щодо ОСОБА_1 відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доводи апелянта про протилежне є необґрунтованими.

Крім того, всупереч доводам апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, стверджується: вище вказаним протоколом про адміністративне правопорушення, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4812828 від 24.09.2021, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП; розпискою ОСОБА_1 про підтвердження факту залишення на зберігання транспортного засобу марки Пежо НОМЕР_1 за адресою: м. Ужгород по вул. Тихого, 15; а також дослідженим у судовому засіданні відеозаписом події, який міститься на DVD-диску, на якому засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження освідчення на стан сп`яніння та іншими матеріалами справи.

Досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у відмові особи, яка керує транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження в установленому законом порядку огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння при обставинах встановлених постановою судді першої інстанції від 26 листопада 2021 року, чим було порушено вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів винуватості його у вчиненні вказаного правопорушення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що додані до матеріалів справи відеозаписи, не містять доказів зупинки будь-якого транспортного засобу під керуванням будь-якого водія, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й спростовані доказами, які наявні в матеріалах справи. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що наявною у справі постановою про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО №4812828 від 24.09.2021, відповідно до якої водій ОСОБА_1 24.09.2021 в м. Ужгороді, пл. Петефі, 17 здійснив зупинку ТЗ ближче 10м від пішохідного переходу, чим порушив п.15.9г ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП і яка не скасована у встановленому законом порядку, стверджується, що автомобіль саме під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР України.

З цих підстав і відхиляються доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у розумінні ч.1 ст.130 КУпАП, тобто не є суб`єктом відповідальності.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що нормами КУпАП взагалі не передбачено обов`язку працівників поліції фіксувати факт керування, а відповідно і долучати такий відеозапис до протоколу про адміністративне правопорушення за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що будь-яких ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 не видно, відсутній будь-який візуальний огляд очей (зіниць) інспектором, апеляційний суд відхиляє та зазначає, що виявлені ознаки сп`яніння є суб`єктивною думкою поліцейського, яку він складає на підставі аналізу дій водія під час спілкування із ним, а наявність або відсутність стану сп`яніння у водія перевіряється за допомогою проходження відповідного огляду. В даному випадку, водій ОСОБА_1 відмовився проходити такий огляд, за що передбачена адміністративна відповідальність.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність у матеріалах справи акту огляду на стан сп`яніння, як це передбачено Інструкцією, є неспроможними, оскільки жодного огляду ОСОБА_1 не проводилось, останній добровільно відмовився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.

Такі доводи суперечать положенням Інструкції №1452/735, відповідно до якої огляд водія транспортного засобу на стан наркотичного сп`яніння в закладах охорони здоров`я проводиться у присутності поліцейського в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне вдосконалення за відповідною програмою згідно із законодавством.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за інкриміноване йому правопорушення, оскільки, таким є виключно водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, так як матеріали справи містять достатні відомості на підтвердження даного факту, а тому, на нього поширюються вимоги п.2.5 ПДР України, що покладають на водія обов`язок, на вимогу працівника поліції, пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

До того ж, апеляційний суд звертає увагу на те, що з моменту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та по теперішній час, останній не звертався зі скаргами щодо незаконності дій поліцейських. Тобто незаконність дій інспекторів не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту.

Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України і накладено стягнення у відповідності до санкції, зазначеного закону.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага