Апеляційне провадження № 33/824/2752/2025
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2025 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 159826 від 27.10.2024 року: 27.10.2024 року о 00 год. 37 хв. у м. Біла Церква, вул. Леваневського, 57, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом «Mercedes Benz» н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу Драгер Alcotest, результат огляду: проба позитивна 0,77 проміле, тест номер 642. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у найближчому медзакладі у лікаря нарколога водій категорично відмовився.

Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9(а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2025 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2025 року .

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

У судове засідання, призначене на 05.06.2025 року сторони не з`явились.

Основним доводами апеляційної скарги було:

- відсутність доказів керування транспортним засобом, оскільки такий факт незафіксований наявним в матеріалах справи відеозаписом;

- співробітники поліції не забезпечили проведення огляду на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, не взяли до уваги його незгоду з результатами огляду на стан сп`яніння на місці;

Дані твердження апелянта не можуть бути прийняті апеляційний судом.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність доказів керування транспортним засобом, оскільки такий факт не зафіксований наявним в матеріалах справи відеозаписом, суд зазначає наступне:

Відповідно до вимог ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

В той же час жодною нормою закону не встановлено обов`язку саме відеофіксації факту керування особою транспортними засобами.

Відповідно до ст.252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У матеріалах справи наявний відеозапис з нагрудної камери поліцейського, з якого видно як працівник поліції зупиняв автомобіль ОСОБА_1 , у якому на водійському місці сидів саме ОСОБА_1 і інших осіб у автомобілі не було. Жодного заперечення при цьому з приводу того, що він не керував автомобілем, ОСОБА_1 не висловлював. Більш того, вказаний діалог між ним та поліціянтом фактично підтверджує факт керування ним автомобілем в означений час та місці.

Що стосується доводів про те, що співробітники поліції не забезпечили проведення огляду на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, не взяли до уваги його незгоду з результатами огляду на стан сп`яніння на місці суд зазначає таке.

Порядок проведення огляду водія на стан сп`яніння алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції передбачений ст. 266 КУпАП. Також це питання регламентується Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 р.

Відповідно до вимог ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, як і у разі незгоди водія з результатами такого огляді на місці зупинки, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, перелік яких затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

Як убачається з матеріалів справи, огляд ОСОБА_1 проводився на місці зупинки у встановленому законом порядку зі згоди водія за допомогою приладу Drager Алкотест. Результат огляду позитивний - 0, 77 проміле. З результатами огляду ОСОБА_1 був згоден, про що вказує його підпис у протоколі про адміністративне правопорушення та Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського також вбачається, що поліцейський запитував ОСОБА_1 чи згоден він з результатами огляду, на що останній стверджував, що «згоден». Крім того, сам визнавав факт вживання алкоголю.

Також поліцейські запитували ОСОБА_1 чи потрібно їхати до медичного закладу для виявлення стану алкогольного сп`яніння, на що останній зазначав: «якщо це потрібно поліції, то можемо і поїхати». Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 , що саме його бажання може бути причиною, щоб поїхати до медичного закладу. Зазначення в апеляційній скарзі про те, що він не погоджувався з результатами огляду та бажав проїхати до медичного закладу прямо суперечать відеозапису з нагрудної камери поліцейського.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП була підтверджена на підставі сукупності належних та допустимих доказів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законності постанови суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом встановлена невідповідність дійсності тих обставин, якими апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу. Порушень судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду під час апеляційного перегляду справи апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2025 року, прийняту відносно ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба