Провадження № 3/369/6666/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22.07.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Куценка М.О.,

за участі:

секретаря судового засідання Алілуйко Н. О.,

прокурора Грозної К. В.,

розглянувши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №3764 від 04.07.2025року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 02.12.2024 року, обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу звітності та бухгалтерського обліку Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області, будучи відповідно до п. п. "в" п. 1 ч. 1 ст. З Закон України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 N 1700-VII (далі Закон), суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, без поважних причин, несвоєчасно подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування після звільнення за 2024 рік, подавши її 01.04.2025 року, «за формою, затвердженою наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 08.11.2023 N 252/23 "Про затвердження форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування".

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , вину у скоєнні інкримінованого правопорушення фактично не визнала, пояснивши, що дійсно по 02.12.2024 року, перебувала на посаді головного спеціаліста відділу звітності та бухгалтерського обліку Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області та їй відомо про обов`язок подати декларацію за 2024 рік після звільнення. Разом з тим пояснила, що збиралась подати декларацію в березні 2025 року через сайт НАЗК з використанням електронного цифрового підпису згенерованого через програму «Ощад 24», оскільки являється клієнтом вказаного банку. Термін дії вказаного ключа до червня 2025 року. 02 березня 2025 року вона разом зі своєю малолітньою дитиною поїхала за кордон до Французької Республіки, де проживає її матір. 17.03.2025 року спробувала зайти на сайт НАЗК, але в неї цього зробити не вийшло через збій в роботі електронного цифрового ключа «Ощад 24». По телефону зв`язувалась з працівниками Ощадбанку, однак їй повідомили що не мають можливості усунути дану проблему. До інших банків вона не мала відношення, оскільки була клієнтом лише Ощадбанку. Крім того, зазначає що написала електронного листа до НАЗК про наявні проблеми з декларуванням, однак вирішити нічого не вдалось, оскільки не працював електронний цифровий підпис. Усунути дану проблему знаходячись за кордоном в неї не вийшло, а квитки на повернення в Україну в неї були вже придбані лише на 31.03.2025. Тому відразу після повернення в Україну 01.04.2025 року, не зволікаючи, відразу ж вирішила питання щодо цифрового підпису та подала декларацію. Зазначає, що намагалася подати декларацію вчасно, але через об`єктивні причини подала її лише 01.04.2025 не зволікаючи. Коли їхала за кордон то не очікувала, що можуть виникнути вищенаведені обставини, оскільки ще був майже місяць для подання декларації.

Прокурор в судовому засіданні підтримала обставини, викладені в адміністративному протоколі та просила визнати винуватою ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підтвердження обставин зазначених в поясненнях ОСОБА_1 надала суду: роздруківку з прогами «Укрзалізниця» відповідно до якої наявні проїзні квитки на потяг на ім`я ОСОБА_2 на 02 березня сполученням Київ-Перемишль, а також на 31 березня у зворотному напрямку; роздруківку щодо переписки з НАЗК за 17-19 березня відповідно якої ОСОБА_1 17 березня написала електронного листа до НАЗК щодо неможливості подання декларації за 2024 рік через проблему з ЕЦП та з проханням роз`яснити шляхи її вирішення, який був отриманий НАЗК на що вказує роздруківка відповіді НАЗК на звернення; копію паспорту дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з відмітками про перетин кордону України на потязі та прибуття до м. Перемишль (Республіка Польща) 03.03.2025 року, а також про вибуття потягом 31.03.2025 року з Республіки Польща (Перемишль); копію посадкового документу на ім`я ОСОБА_1 , сполученням Перемишль-Київ, дата відправлення 31.03.2025 року, дата прибуття 01.04.2025 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням, (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи вбачається що ОСОБА_1 3 2018 року по 02.12.2024 року була державним службовцем, її посада віднесена до категорії "В" посад державної служби.

Відповідно до п. п. "в" п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції", державні службовці є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції", суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в" - "ґ" пункту 2, пункті 4 частини 1 статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Згідно із ч. 1 ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції", зазначені у пункті 1 частини 1 статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до п. 1 ч. 2 розділу II Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 23.07.2021 N 449/21, щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону (щороку), абзацу другого частини другої статті 45 Закону (після припинення діяльності (після звільнення)) у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 щорічну декларацію за 2024 рік, яку відповідно до п. 27 розділу XIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про запобігання корупції" повинна була подати не пізніше 31.03.2025, подала 01.04.2025, тобто несвоєчасно.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони цього правопорушення, яка, виходячи із визначення поняття корупційного правопорушення, викладеного в ч. 1ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції", завжди характеризується умисною формою вини, тобто, з урахуванням положень ст. 1 цього Закону, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Родовим об`єктом даного правопорушення є суспільні відносини у сфері запобігання корупції, а безпосереднім відносини у сфері здійснення антикорупційного фінансового контролю.

Предметом правопорушення є декларація, подана шляхом заповнення на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

Об`єктивна сторона передбачає вчинення одного з таких діянь, які можуть виражатися як в активних діях, так і в бездіяльності: несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 мала умисел, направлений на порушення вимог фінансового контролю чи переслідувала будь-який корупційний інтерес.

Крім того, прострочення подання щорічної декларації за 2024 рік на 1 (один) день ОСОБА_1 пояснює об`єктивними причинами неможливості подання декларації вчасно, здійсненням заходів направлених на вчасне подання декларації та фактичне усунення зазначеного порушення відразу після наявності такої можливості.

На підтвердження своїх доводів та заперечень, надано копії документів зазначених вище.

Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували обставини зазначені ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Надаючи оцінку наявним у справі про адміністративне правопорушення доказам в сукупності з наданими у судовому засіданні поясненнями ОСОБА_1 , суд дійшов до переконання, що вини останньої у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не доведено.

Крім того, відсутність умислу, направленого на вчинення правопорушення, свідчить про відсутність однієї зі складових його елементів, а саме суб`єктивної сторони, а отже і складу адміністративного правопорушення в цілому.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі "Лучанінова проти України", від 15.05.2018 року у справі "Надточій проти України", який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зміст стандарту доведення поза розумним сумнівом надано, зокрема, в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі N 688/788/15-к, згідно якої вказаний стандарт означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

За вказаних обставин, відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та надані докази, суд оцінює критично, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення не доведена.

Так, матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували та дозволяли суду дійти висновку поза розумним сумнівом про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, тобто відсутні об`єктивні докази про вчинення останньою інкримінованого правопорушення.

Пункт 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір стягується у разі накладення адміністративного стягнення. Оскільки провадження по справі підлягає закриттю, то судовий збір з ОСОБА_1 не стягується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 172-6, 221, 247, 268, 283, 284 КУпАП України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за протоколом про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів з моменту її винесення.

Суддя Михайло КУЦЕНКО