КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 359/3067/25 Апеляційнепровадження № 33/824/3493/2025Головуючий у суді першої інстанції - Вознюк С.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Нежура В.А., при секрктарі Ольшевській Ю.М., розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за частиною другою статті 173-8 КУпАП та частиною третьою статті 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 710240 від 08.03.2025, цього ж дня близько о 08 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 перебуваючи п`яному вигляді вчинив домашнє насильство відносно своєї дружині ОСОБА_2 психологічного характеру, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 710242 від 08.03.2025, цього ж о 15 год. 00 хв. гр. ОСОБА_1 знаходячись за адресою АДРЕСА_1 порушив умови терміново заборонного припису АА463489 від 08.03.2025, а саме виказував образи погрози своєї дружини, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-8 КУпАП та ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення, на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП, у виді 5 (п`ять) діб арешту.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись при цьому, на те, що суддя першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, вважав доведеними ті обставини, які на думку особи, яка подає апеляційну скаргу є недоведеними.

Зазначає, що доказів, які б підтверджували його вину у вчинені зазначених адміністративних правопорушень, зокрема, пояснення свідків, у матеріалах немає, а висновок про його вину, зроблено лише на поясненнях потерпілої.

Вказує, що суддя не надав оцінку поясненням скаржника.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що сварка між подружжям, в тому числі з використанням нецензурної лайки, не може кваліфікуватись як домашнє насильство у розумінні пункту 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Зазначає, що саме дружина вчиняє відносно нього психологічний тиск та не дає можливості вільно проживати у своєму приміщенні, так як остання провокує його на конфлікти.

Пояснює, що зі ОСОБА_2 , вони проживали з 1992 року, мають спільного сина, у 2014 році почали будувати будинок, з 2014 року по 2022 рік дружина часто їздила у росію у зв`язку із роботою, після початку повномасштабного вторгнення, дружина евакуювалась з Київської області, після її повернення, їх стосунки зіпсувалися, остання почала ініціювати сварки, вимагала кошти, на кожну сварку дружина викликала поліцію. Вказує, що на його думку, це спровоковано бажанням дружини, позбутись ОСОБА_1 та забрати будинок, адже ОСОБА_2 , забрала всі документи, у будинку жити не дозволяє.

Скаржник посилається на характеристику з місця роботи та довідки і сертифікати, згідно яких, останній зарекомендував себе, як грамотний і кваліфікований спеціаліст, а будь-яких психіатричних порушень не виявлено.

Зазначає, що при перегляді відеозаписів, стає зрозуміло, що ОСОБА_2 , навмисно провокує ОСОБА_1 на нецензурні слова, однак, жодної загрози останній не становить.

Також разом з апеляційною скаргою було подане клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Кривсун Г.В. підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_2 , заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.05.2025 була винесена оскаржувана постанова, повний текст оскаржуваної постанови, представник скаржника отримав, 15.05.2025, що підтверджується матеріалами справи. Апеляційну скаргу надіслано до Київського апеляційного суду засобами поштового зв`язку 19.05.2025.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2025 року.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями статті 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною першою статті 173-2 КУпАП, в редакції яка діяла на момент вчинення адміністративних правопорушень, передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до частини третьої статті 173-2 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від шістдесяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або адміністративний арешт на строк від трьох до п`ятнадцяти діб.

Відповідно до частини другої статті 173-8 КУпАП - невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений тягне за собою накладення штрафу від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Відповідно до п. 14 частини першої статті першої Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство, це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з п. 16 частини першої статті першої Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Події адміністративних правопорушень, передбаченого частиною другою статті 173-8 КУпАП та частиною третьою статті 173-2 КУпАП, та вина особи, яка їх вчинила та притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , підтверджується дослідженими судом першої інстанції та наведеними у постанові суду доказами, а саме даними, що містяться в протоколах про адміністративне правопорушення серії ВАД № 710240 від 08.03.2025, серії ВАД № 710242 від 08.03.2025, що складені та підписані уповноваженою на те особою, а їх зміст у повній мірі відповідає вимогам статті 256 КУпАП, копією терміново заборонного припису стосовно кривдника від 08.03.2025 серії АА №463489, копією постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.01.2025, копією письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 ; відеозаписами потерпілої та працівників поліції, а також іншими матеріалами справи.

На думку апеляційного суду, суддею першої інстанції обґрунтовано встановлено, що наведені вище докази підтверджують наявність обставин, які зазначені в протоколах про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів суд відхиляє, оскільки в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які у своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 173-8 та частиною третьою статті 173-2 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що конфлікт з використанням нецензурної лайки не підпадає під поняття домашнього насильства, не відповідає чинному законодавству, суд вважає необґрунтованим, адже відповідно до п. 14 частини першої статті першої Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», словесні образи, погрози, приниження та інші подібні дії є формою психологічного насильства, якщо викликають у постраждалої особи емоційну невпевненість або шкоду психічному здоров`ю.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не оцінив пояснення самого скаржника суд відхиляє, адже пояснення ОСОБА_1 було належним чином враховано та оцінено судом першої інстанції в сукупності з іншими доказами, проте вони не спростовують фактів, зафіксованих у протоколах, і приписі.

Наявність позитивної характеристики або сімейних конфліктів не впливає на юридичну оцінку конкретних дій, вчинених 08.03.2025, правове значення мають лише ті обставини, які підтверджують або спростовують наявність складу адміністративного правопорушення, а не загальна оцінка особи, яка може бути врахована при призначенні покарання.

Аргумент про те, що дії ОСОБА_1 були реакцією на провокацію, не спростовує факту порушення заборонного припису, чи вчинення домашнього насильства, крім того, скаржник не надав об`єктивних доказів, які б підтверджували факт провокаційних дій з боку дружини.

Щодо невиконання термінового заборонного припису особою, суд окремо звертає увагу.

Частиною дев`ятою статті 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що особа, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис, може оскаржити його до суду в загальному порядку, передбаченому для оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників уповноважених підрозділів органів Національної поліції України.

Законність видачі термінового заборонного припису серії АА463489 відносно ОСОБА_1 може бути перевірена під час оскарження такого припису до суду в загальному порядку, передбаченому для оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників уповноважених підрозділів органів Національної поліції України.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, передбаченим ч. 9 статті 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскаржив терміновий заборонний припис відносно нього та він був скасований судом, а отже він був обов`язковим до виконання.

При цьому, ОСОБА_1 не заперечував про наявність у нього конфліктів із його дружиною ОСОБА_2 в день події, що беззаперечно свідчить про порушення ним термінового заборонного припису.

Оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, на переконання суду апеляційної інстанції, твердження в апеляційній скарзі щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, не узгоджуються із фактичними обставинами справи та у повній мірі спростовуються сукупністю досліджених як в суді першої інстанції , так і в суді апеляційної інстанції доказів.

Будь-яких переконливих доводів, які б ставили під сумнів висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого частиною другою статті 173-8 КУпАП та частиною третьою статті 173-2 КУпАП апелянтом не наведено.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно статті 17 КУпАП, у справі не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, відповідно до статті 252 КУпАП, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що постанова суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-8 КУпАП та частиною третьою статті 173-2 КУпАП, є законною та обґрунтованою.

Керуючись статтями 247, 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду