ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/1207/25 Суддя доповідач - Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м.Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду Гєрцик Р.В., перевіривши апеляційну скаргу захисника Шевченка С.М. на постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 січня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 січня 2025 рокуОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто з нього на користь держави суму судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп.

25 червня 2025 року (відповідно до штампу канцелярії суду) захисник Шевченко С.М. подав апеляційну скаргу, в якій за її змістом просить скасувати постанову суду, а також подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеного судового рішення.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на те, що ОСОБА_1 копію оскаржуваного рішення суду не отримував, про його можливе існування ОСОБА_1 стало відомо лише 16.06.2025 року, оскільки йому було заблоковано карткові рахунки. Після цього він звернувся до адвоката, яким за допомогою системи «Електронний суд» було встановлено, що відносно ОСОБА_1 судом винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення.

У зв`язку з викладеним, вважає, що строк на апеляційне оскарження судового рішення пропущений з поважних причин, а тому є всі підстави для його поновлення.

Дослідивши апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у справах про адміністративні правопорушення врегульовано КУпАП. Зокрема, подання апеляційної скарги на постанову судді, винесеної за наслідками розгляду справи, заяви чи клопотання учасника провадження має відбуватись з дотриманням певних умов.

Зокрема, відповідно до Рішення ЄСПЛ «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року в п. 53 якого зазначено, що «… право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмежуванням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави…», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Таким чином, законодавець пов`язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її ухвалення.

Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок при здійсненні правосуддя, а не заміни рішень (справа «Рябих проти Росії», заява №52854/99, рішення від 24.07.2003р.- пункти 51-52; справа «Науменко проти України», заява №41984/98, рішення від 09.11.2004р. - пункт 91).

Так, постановою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 січня 2025 рокуОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто з нього на користь держави суму судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що 29.11.2024 року справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 надійшла в провадження Червонозаводського районного суду м. Харкова та була призначена до судового розгляду слуханням на 16.12.2024 року, на 07.01.2025 року та на 21.01.2025 року.

Про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 кожного разу був повідомлений судом належним чином шляхом направлення йому повідомлень у додаток «Вайбер» за номером телефону, зазначеному у протоколі про адміністративне правопорушення. (а.с. 1)

Так, як убачається з матеріалів справи, повідомлення у додаток «Вайбер» щодо документу «Судова повістка про виклик до суду» на 16.12.2024 року о 10 год. 25 хв. одержувачу ОСОБА_1 на номер телефону НОМЕР_1 була доставлена 03.12.2024 року о 09 год. 29 хв. (довідка про доставку повідомлення у додаток «Вайбер», а.с. 20)

Також, повідомлення у додаток «Вайбер» щодо документу «Судова повістка про виклик до суду» на 07.01.2025 року о 11 год. 00 хв. одержувачу ОСОБА_1 на номер телефону НОМЕР_1 була доставлена 16.12.2024 року о 14 год. 38 хв. (довідка про доставку повідомлення у додаток «Вайбер», а.с. 21)

Зокрема, повідомлення у додаток «Вайбер» щодо документу «Судова повістка про виклик до суду» на 21.01.2025 року о 11 год. 40 хв. одержувачу ОСОБА_1 на номер телефону НОМЕР_1 була доставлена 13.01.2025 року о 15 год. 27 хв. (довідка про доставку повідомлення у додаток «Вайбер», а.с. 22)

Окрім того, відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААд №839018 від 22.11.2024 року, ОСОБА_1 у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення» власноруч зазначив: «З протоколом згоден, справу прошу розглядати без моєї участі і мене сповістити». (а.с. 1)

Таким чином, можна зробити висновок, що ОСОБА_1 у повній мірі був обізнаний про розгляд справи про адміністративне правопорушення районним судом. Натомість, до суду жодного разу не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, жодних клопотань чи заяв до суду не надавав, належної зацікавленості щодо наслідків судового розгляду за складеним щодо нього протоколом про адміністративне правопорушення (як на цьому наголошує усталена практика ЄСПЛ) не проявляв.

Крім того, в противагу доводів захисника щодо необізнаності ОСОБА_1 про існування оскаржуваного рішення, в матеріалах справи міститься зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого ОСОБА_1 особисто отримав копію постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.01.2025 року ще 14 лютого 2025 року, про що свідчить його підпис (а.с. 30).

Зважаючи на викладене, можна зробити висновок, що ОСОБА_1 достеменно було відомо про існування та зміст оскаржуваного рішення ще у лютому 2025 року, а не в червні з системи «Електронний суд», як на тому наголошує в апеляційній скарзі захисник.

Строк на апеляційне оскарження вищезазначеного рішення суду першої інстанції закінчився 31 січня 2025 року (з урахуванням неробочих днів). Однак, з апеляційною скаргою захисник Шевченко С.М. звернувся лише 18.06.2025 року, тобто, поза межами строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Поважними причинами слід вважати обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений строк.

Особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право.

Вирішуючи питання, чи були причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді поважними, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Мельник проти України», норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Подаючи апеляційну скаргу після пропуску строку на апеляційне оскарження, сторона справи повинна навести достатні поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, які б об`єктивно перешкоджали звернутися до суду у визначений КупАП строк, а отже вплинули на право сторони реалізувати конституційні засади, які визначають право на оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини у п. 41 зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Крім того, відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд. Що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).

З огляду на відсутність змістовних і вагомих доводів щодо неможливості звернення зі скаргою у встановлений законом строк, апеляційний суд вважає, що пропуск строку на звернення до суду з апеляційною скаргою у зв`язку з не отриманням копії оскаржуваного рішення ОСОБА_1 (що, в свою чергу, спростовується матеріалами справи), без надання обґрунтованих доказів неможливості реалізувати свої права у відповідності до ст.294 КупАП - не є поважною причиною пропуску строку.

За таких обставин, твердження апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження ним пропущено із поважних причин, не підтверджено відповідними обставинами та належними доказами. Клопотання не містить посилання на обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто такими, які не залежать від волевиявлення апелянта, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги, що клопотання захисника Шевченка С.М. не містить відомостей про наявність поважних об`єктивних причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови суду, враховуючи положення ч.2 ст.294 КУпАП, апеляційний суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження відмовити, а апеляційну скаргу - повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КупАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника Шевченка С.М. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 відмовити.

Повернути захиснику Шевченку С.М. апеляційну скаргу на постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає

Суддя Р.В. Гєрцик