Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.07.2025 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/690/24, за апеляційною скаргою захисника-адвоката Ковальчук О. В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.07.2024.
Цією постановою з урахуванням постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2024 про виправлення описки:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 02 (два) роки.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 565774 від 29.06.2024 та постанови судді від 17.07.2024 вбачається, що 29.06.2024 о 14 год 30 хв у м. Ужгороді на вул. Поштова, 3, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_1 , став учасником дорожньо-транспортної пригоди, а саме допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_2 , після чого самовільно залишив місце події, чим порушив п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Ковальчук О. В. просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП. Посилається на те, що розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про час та місце її розгляду, внаслідок чого був позбавлений права надати суду пояснення з приводу обставин справи, ознайомитися з матеріалами справи та скористатися своїми процесуальними правами. Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутній диск з бодікамер поліцейських із відеодоказами правопорушення, роз`ясненням ОСОБА_1 його прав та фіксуванням процесу оформлення протоколу про адміністративне правопорушення. Крім того, ОСОБА_1 має на утриманні дружину з інвалідністю, за якою він здійснює постійний догляд, та малолітню дитину, а у разі позбавлення його права керування транспортними засобами буде позбавлений можливості надати належну допомогу по лікуванню, догляду та транспортуванню дружини. Також порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки такий пропущено з поважних причин. Посилається на те, що ОСОБА_1 не був присутній у судовому засіданні, оскільки не був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, а
копію постанови через поштове відділення отримано його родичем 28.08.2024, а вона як адвокат ознайомилася з матеріалами справи та отримала копію постанови 04.09.2024.
Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Ковальчук О. В., а також потерпілий ОСОБА_3 на розгляд справи не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Ковальчук О. В., а також потерпілого ОСОБА_3 , що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 269, 271 КУпАП. При цьому враховується заява захисника про можливість розгляду справи у її та ОСОБА_1 відсутності.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання захисника підлягає задоволенню, а його апеляційна скарга задоволенню частково, з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена без участі ОСОБА_1 та його захисника. При цьому, матеріали справи не містять відомостей щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи.
При цьому, не спростованими є і доводи клопотання про факт отримання стороною захисту копії оскаржуваної постанови лише 28.08.2024.
Також з матеріалів справи вбачається, що захисник-адвокат Ковальчук О. В. ознайомилася з ними 04.09.2024 (а. с 11-14).
Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили захиснику-адвокату Ковальчук О. В. своєчасно подати в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу на постанову суду від 17.07.2024, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку з чим, клопотання захисника про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 29.06.2024 о 14 год 30 хв у м. Ужгороді на вул. Поштова, 3, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_1 , став учасником дорожньо-транспортної пригоди, а саме допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_2 , після чого самовільно залишив місце події, чим порушив п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.
Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки висновки суду першої інстанції підтверджуються сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя відповідно до вимог ст. 251, 252 КУпАП дав належну оцінку.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 565774 від 29.06.2024, копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 565775 від 29.06.2024; схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.06.2024; поясненнями ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 .
Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду справи, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Враховуючи сукупність вищевказаних доказів, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та обґрунтовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Відповідно до п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Як вбачається з письмових пояснень свідка ОСОБА_4 , яка була очевидцем події, 29.06.2024 близько 14 год 30 хв вона перебувала на задньому сидінні автомобіля марки «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_2 , коли відчула удар в ліве заднє крило транспортного засобу. В цей час побачила як водій автомобіля марки «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснює розворот, призупиняється і побачивши, що за водійським сидінням нікого немає, покинув місце дорожньо-транспортної пригоди. В ході цього вона зафіксувала номерний знак автомобіля та викликала поліцію.
Окрім того, сам ОСОБА_1 у своїх поясненнях визнав, що, здаючи заднім ходом, випадково зачепив автомобіль та оскільки поспішав, поїхав з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно з даними схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль марки «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок наїзду отримав пошкодження лакофарбового покриття, заднього лівого крила, кришки багажника, заднього бампера, а в автомобіля марки «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_1 наявні пошкодження на задньому бампері з правого боку та лакофарбового покриття.
Всупереч тверджень захисника, співставивши усі наявні у справі докази з фактично дослідженими у справі обставинами, та й зі змістом обставин, що ставляться у вину ОСОБА_1 згідно з протоколом про адміністративне правопорушення
за ст. 122-4 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку, що матеріалами провадження доведено наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, чим спростовуються доводи апеляційної скарги.
Отже, посилання у протоколі серії ААБ № 565774 від 29.06.2024 про порушення ОСОБА_1 п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України є правильним.
Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 оформлений відповідно до вимог закону, зокрема: уповноваженою особою інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону УПП в Закарпатській області Гелебаном І. І. та підтверджує подію й обставини правопорушення.
Всупереч доводів апеляційної скарги, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 565774 від 29.06.2024 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, чим скористався ОСОБА_5 , засвідчивши вказані обставини своїм підписом.
Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейським взводу № 2 роти № 2 батальйону УПП в Закарпатській області Гелебаном І. І. законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки ним дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 268 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 565774 від 29.06.2024 складено відповідно до вимог встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку встановлених законом.
Отже, всупереч доводів апеляційної скарги, вказаний протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 565774 від 29.06.2024 є належним та допустимим доказом у справі.
Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що всупереч вимог ст. 268 КУпАП суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 , всупереч відсутності даних про його належне сповіщення, апеляційний суд вважає також такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції викладених у судовому рішенні та не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а також не свідчать про порушення права останнього на захист. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що: факт розгляду справи без участі правопорушника не являється підставою для скасування чи зміни судового рішення у справах про адміністративні правопорушення, більш того факт розгляду справи без участі ОСОБА_1 враховано апеляційним судом як одну з підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.
Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Обставини, які б виключали провадження в справі відповідно до ст. 247 КУпАП, апеляційним судом не встановлені.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, і вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.
Між тим, при застосуванні до ОСОБА_1 адміністративного стягнення судом першої інстанції не враховано характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , його майновий стан, ступінь його вини, ставлення до вчиненого.
Згідно ст. 23, 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність та враховується мета адміністративного стягнення, яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Зі змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що в ній відсутні належні обґрунтування та мотиви обрання судом саме такої міри та виду адміністративного стягнення з огляду на справедливий баланс між адміністративним проступком та мірою відповідальності.
Статтею 24 КУпАП передбачено, що обставинами які пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року. Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.
Обставини, які пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, є проявом принципу індивідуалізації покарання.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП, суд першої інстанції не врахував належним чином відсутність обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення та дані про особу ОСОБА_1 і застосував до останнього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке в даному випадку, є занадто суворим і тому його застосування не відповідає балансу відповідності між адміністративним проступком та застосованою за це мірою відповідальності.
При визначенні виду і міри адміністративного стягнення до ОСОБА_1 апеляційним судом враховується те, що останній вину у вчиненні адміністративного
правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, добровільно відшкодував заподіяні збитки, про що свідчить відповідна заява потерпілого ОСОБА_3 , має на утриманні дружину з інвалідністю, за якою він здійснює постійний догляд, та малолітню дитину, а також відсутність даних про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної чи кримінальної відповідальності, а також відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.
Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити судове рішення в частині накладення адміністративного стягнення за ст. 122-4 КУпАП, застосувавши до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника-адвоката Ковальчук О. В. підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання захисника-адвоката Ковальчук О. В. задовольнити, поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.07.2024.
Апеляційну скаргу захисника-адвоката Ковальчук О. В. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.07.2024 про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП в частині накладання адміністративного стягнення змінити.
Застосувати до ОСОБА_6 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.
В решті постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.07.2024 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя