КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.07.25 м. Козятин

Суддя Козятинського міськрайонного суду Вінницької області області Дурач О.А., розглянувши заяву судді Гуменюка О.О. про самовідвід у справі № 133/2759/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області знаходиться адміністративна справа № 133/2759/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44 КУпАП (головуючий суддя Гуменюк О.О.).

Суддя Гуменюк О.О. заявив самовідвід по даній справі, оскільки брав участь під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000096 від 09.06.2025 р. за ч. 1 ст. 309 КК України як слідчий суддя. За результатами досудового розслідування 17.06.2025 р. кримінальне провадження закрито через відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. 22.07.2025 р. щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за наявністю в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44 КУпАП, за фактом, який був предметом розслідування вищевказаного кримінального провадження.

Зазначені факти, на думку судді Гуменюка О.О., є підставою для відводу на підставі ч.1 ст.76 КПК України.

Вирішуючи питання про самовідвід судді, суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами статті 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

В Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня стаття, яка б передбачала самовідвід/відвід судді.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року по справі №2-591/11 зазначила, що суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на віднесення справ про адміністративні правопорушення до кримінальної сфери судочинства.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе застосувати аналогію закону, а саме норми КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.76 КПК суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Згідно із частиною 1 статті 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно зі ст.15 Кодексу суддівської етики суддя заявляє самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законом. У разі виникнення сумнівів у судді щодо його неупередженості у результаті розгляду справи суддя має право заявити самовідвід. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.

Cтаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. Будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Разом із тим, у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, у судовій практиці використовується презумпція особистої безсторонності суду, яка передбачає такий стан, допоки не надано доказів протилежного (зокрема, ухвала ВС від 15 липня 2019 р. у справі № 9901/116/19.

Судом встановлено, що суддя Гуменюк О.О. брав участь під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000096 від 09.06.2025 р. за ч. 1 ст. 309 КК України як слідчий суддя. За результатами досудового розслідування 17.06.2025 р. кримінальне провадження закрито через відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. 22.07.2025 р. щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за наявністю в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44 КУпАП, за фактом, який був предметом розслідування вищевказаного кримінального провадження.

Розглядуючи подану заяву про самовідвід , суд звертає увагу на наступне.

Так, стаття 11 КК України передбачає, що кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. Не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

За положеннями ст. 9 КУПАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Аналіз вказаних норм призводить до висновку, що різниця між адміністративним та кримінальним правопорушенням полягає у ступені суспільної небезпечності, який є вищим саме у кримінальних правовідносинах. Отже, справи про адміністративне правопорушення та кримінальне провадження є різними видами проваджень та здійснення провадження про адміністративне правопорушення, яке було відкрито на підставі матеріалів кримінального провадження не можна розглядати в розумінні процесуального продовження розгляду цього ж кримінального провадження. Вказане виключає аспект повторної участі судді в кримінальному провадженні, у даному випадку, за аналогією, у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, КПК України імперативно не встановлює заборону розглядати судді справу про кримінальне правопорушення стосовно однієї і тієї ж особи у випадку попередньої участі під час здійснення щодо неї адміністративного провадження та навпаки.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення самовідводу судді Гуменюка О.О. по адміністративній справі № 133/2759/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44 КУпАП

На підставі викладеного, керуючись ст. 245 КУпАП, ст.76 КПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви судді Гуменюка О.О. про самовідвід у справі № 133/2759/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44 КУпАП відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: О.А. Дурач