П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 липня 2025 рокуселище Романів

Суддя Романівського районного суду Житомирської області Ковальчук М.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділення поліції №2 Житомирського районного управління поліції №1 ГУ НП в Житомирській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 184 частиною 3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП):

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, не працюючу, яка має реєстраційний номер облікової картки платника податків в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

17 липня 2025 року близько 02 години 00 хвилин гр. ОСОБА_1 не належно виконувала свої батьківські обов`язки за адресою: АДРЕСА_1 відносно виховання свого неповнолітнього сина гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який шляхом незаконного проникнення в будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 , викрав мотоцикл марки «Альфа» у гр. ОСОБА_3 вартістю приблизно 2000,00грн.(згідно протоколу).

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила . Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнов проти України", відповідно до якого в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи вказані рішення ЄСПЛ та вимоги статті 268 КУпАП, з метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлених статтею 277 КУпАП, а також строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та відповідно до вимог статті 268 КУпАП за наявними у справі матеріалами.

Так, згідно з приписами статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про охорону дитинства» особи, винні у порушенні вимог законодавства про охорону дитинства, несуть цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законів України.

Частини 1, 2 статті 150 Сімейного Кодексу України передбачають, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, що відповідає приписам частини 4 статті 155 Сімейного кодексу України.

З метою встановлення вини ОСОБА_1 суддею досліджено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 466210 від 17 липня 2025 року, письмові пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що містяться в матеріалах справи, рапорт поліцейського, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17 липня 2025 року, матеріали фотофіксації, копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ,письмові пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , копію постанов судді Романівського районного суду Житомирської області від 30 січня 2025 року (справа №290/47/25) та від 16 травня 2025 року (справа №290/215/25).

Частина 3 статті 184 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають відповідальність особи, яка не досягла віку, з якого наступає адміністративна відповідальність.

Крім того з аналізу положень статті 184 КУпАП слідує, що адміністративній відповідальності за частиною 3 даної норми підлягають батьки через ухилення яких від виконання своїх батьківських обов`язків дитина вчинила адміністративне правопорушення. Таким чином посадовою особою, що складає протокол, повинно бути чітко зазначено, від яких саме батьківських обов`язків щодо дитини ухилилися батьки (один з батьків).

При цьому проста вказівка в протоколі про те, що неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив адміністративне правопорушення не свідчить про повне встановлення обставин правопорушення.

При цьому, в матеріалах справи відсутнє рішення уповноваженого на те органу про те, що неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вчинено діяння, що містить ознаки правопорушення, відповідальність за яке передбачена саме КУпАП.Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація про дійсну вартість викраденого майна.

Відповідно до частини 2 статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, докази того, що неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було вчинено адміністративне правопорушення, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до положень КУпАП розгляд справи здійснюється лише щодо особи, відносно якої складений протокол та в межах цього протоколу про адміністративне правопорушення, тому вносити самостійно зміни до викладеної у протоколі фабули орган, який розглядає справу, не уповноважений. Також, орган, який розглядає справу не уповноважений відшукувати докази на підтвердження наявності в діях особи складу інкримінованого правопорушення.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 184 КУпАП.

Всі сумніви щодо доведеності вини порушника тлумачяться на його користь, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 відомості підтверджуються доказами у справі, які не можна визнати допустимими, а тому протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку також не можна визнати доказом вини ОСОБА_1 в розумінні статті 251 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 247, ч. 3 ст.84, ст.ст. 283-285 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 184 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до суду Житомирського апеляційного суду через Романівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя М.В. Ковальчук