Апеляційне провадження №33/824/2165/2025
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за ч. 5 ст.126 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 26.11.2024 року о 21 год. 05 хв в м. Київ просп. Леся Курбаса, 5 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом від 18.09.2024 року Святошинським районним судом м. Києва, чим порушив вимоги п. 2.1 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Не погоджуючись з постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати та направити матеріали справи на новий розгляд до Святошинського районного суду м. Києва.

У судове засідання, призначене на 29 травня 2025 року, з`явився захисник ОСОБА_1

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не мас: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, які, по суті, становлять виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 інкримінувано вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП. В той же час у фабулі правопорушення, викладеній в протоколі про адміністративне правопорушення, зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи позбавлений права керування транспортним засобом судом, чим порушив п.2.1.а ПДР.

При цьому керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортним засобом судом складає диспозицію ч.4 ст.126 КУпАП, тоді як ОСОБА_1 був обвинувачений за ч.5 ст.126 КУпАП, яка передбачає обов`язкову кваліфікуючу ознаку -повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті. У той же час повторне вчинення керування транспортним засобом без відповідного права відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №182818 від 26.11.2024 року ОСОБА_1 не інкримінувалось, що позбавляє суд можливості визнати його винуватим за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

Позбавлений суд і можливості перекваліфікації вчинених ОСОБА_1 дій за ч.4 ст.126 КУпАП, тобто в межах фактично пред`явленого обвинувачення, оскільки розгляд справи даної категорії віднесено до компетенції органу Національної поліції і не відноситься до компетенції суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року та закриття провадження у справі.

У той же час апеляційна скарга підлягає лише частковому задоволенню, оскільки в скарзі ОСОБА_1 постанову скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції для повторного розгляду.

Відповідно до ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

З переліку вищевказаних повноважень суду апеляційної інстанції не передбачена можливість направляти справу на новий розгляд, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції скасовує постанову та закриває провадження у справі, задовольнивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 лише частково.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року, прийняту відносно ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП закрити.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба