КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 року

м. Київ

апеляційне провадження № 33/824/3784/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є. П.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

за участі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його адвоката Соколовського В. Л.,

Чечки В. О. та його захисника Левчишиної О. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1

на постанову Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Моніна І. В.

від 23 квітня 2025 року

у справі № 753/5576/25 Дарницького районного суду міста Києва

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП

громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На цю постанову 24 червня 2025 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрити провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку, протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення. Апелянт вважає, що справа була розглянута поверхнево, без урахування фактичних обставин, судом першої інстанції не було проаналізовано наявні докази, а висновок про відсутність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_4 є необґрунтованим.

ОСОБА_3 зазначав, що з відеозапису реєстратора автомобіля Mitsubishi вбачається, що водій ОСОБА_4 бачив автомобілі BMW та DODGE, а також їх траєкторію руху. На відео зафіксовано, що о 14:21:16 год. автомобіль BMW починає випередження автомобіля DODGE та рухається до смуги руху автомобіля Mitsubishi, а о 14:21:20 год. відбувається зіткнення. Апелянт стверджує, що водій ОСОБА_4 протягом чотирьох секунд не реагував на зміну дорожньої обстановки, не зменшував швидкість до зупинки та не вчиняв дій для уникнення ДТП, хоча об`єктивно був спроможний це зробити, що підтверджується характером пошкоджень. Вважає, що ОСОБА_4 порушив п. 12.3 ПДР, що знаходиться у причинному зв`язку з ДТП. Також ОСОБА_3 вважає, що суд безпідставно оцінив дії інших водіїв, оскільки щодо них не було складено протоколів, і вказівка суду на пункти ПДР, якими повинні керуватися інші водії, не може бути підставою для закриття провадження щодо ОСОБА_4 . Він також подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що не був присутній при розгляді справи та дізнався про постанову лише 16.06.2025.

Аналогічну апеляційну скаргу 27 червня 2025 року подав ОСОБА_1 , просячи скасувати постанову та визнати ОСОБА_4 винним за ст. 124 КУпАП. Він вважає, що водій ОСОБА_4 бачив автомобіль BMW, який рухався з правої сторони і вже перебував на перехресті, та мав оцінити дорожню обстановку і зупинитись. На його думку, саме водій автомобіля ОСОБА_4 завдав механічних пошкоджень транспортному засобу BMW, що чітко видно з наданого відео. ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_4 повинен був вжити заходів, на виконання вимог п. 12.3 ПДР, для зменшення швидкості аж до зупинки, і його дії, які виявились у порушенні п.п. 2.3, 12.3 ПДР, знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з обставинами ДТП. Він також подав клопотання про поновлення строку, зазначаючи, що не був належним чином повідомлений про розгляд даної справи і ознайомився з матеріалами 18.06.2025.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що заявлені апелянтами клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Доводи апелянтів щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне заслуговують на увагу і підтверджуються матеріалами справи, а тому суд вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2025 року поважними, а клопотання такими, що підлягають задоволенню.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав подану ним апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній. Проти апеляційної скарги ОСОБА_3 не заперечував.

ОСОБА_3 та його захисник Соколовський В. Л. підтримав подану ним апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній. Проти апеляційної скарги ОСОБА_1 не заперечували.

ОСОБА_4 та його захисник Левчишина О. В. заперечили проти апеляційних скарг, вважаючи їх необґрунтованими, постанову суду першої інстанції просили залишити без змін, вважаючи її законною.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Закриваючи провадження суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

З протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 272373 від 15.03.2024 вбачається, що 15.03.2024 близько 14:21 год. на перехресті вулиць А. Ахматової та Ревуцького, де організовано круговий рух, ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_1 , при виникненні перешкоди для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів щодо зменшення швидкості до повної зупинки, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортними засобами BMW д.н.з. НОМЕР_2 та Dodge д.н.з. НОМЕР_3 , чим, за висновком поліції, порушив вимоги п. 12.3 та п. 2.3. "б" ПДР.

Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Об`єктом зазначеного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки на транспорті. Об`єктивна сторона полягає у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило вказані пошкодження.

Зазначене правопорушення є правопорушенням з матеріальним складом і вважається закінченим з моменту настання суспільно шкідливих наслідків у виді пошкодження майна. Для констатації наявності у діях порушника об`єктивної сторони вказаного правопорушення необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та пошкодженням майна, зазначеного в диспозиції статті 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність. Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами у справі є будь-які фактичні дані.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.). Обов`язок доведення вини «поза розумним сумнівом» лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

У мотивувальній частині Рішення від 22 грудня 2010 р. № 23-рп/2010 Конституційний Суд України зазначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4). Отже презумпція невинуватості, крім кримінального процесу, підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення та означає, що всі сумніви стосовно події порушення та винуватості особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь; недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту». Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення.

Виходячи із стандарту доведення «поза розумним сумнівом» апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Із матеріалів справи, зокрема відеозапису ДТП з відеореєстратора автомобіля Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , беззаперечно вбачається, що останній рухався по головній дорозі, тобто по колу, в крайньому лівому ряду.

Згідно з п. 16.12 ПДР України, перевага в русі на нерегульованих перехрестях з круговим рухом надається транспортним засобам, які вже рухаються по колу. При цьому, відповідно до п. 16.11 ПДР України, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу тим, хто наближається до перехрещення по головній дорозі.

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 містять відомості, які підтверджують обставини, що виключають вину ОСОБА_4 .

Зокрема, доводи про те, що один з автомобілів «починає здійснювати випередження іншого та рухається до смуги руху автомобіля Mitsubishi», а також, що водій ОСОБА_4 «бачив автомобіль BMW, який рухався з правої сторони і мав оцінити дорожню обстановку та зупинитись», апеляційний суд враховує у контексті застосування Правил дорожнього руху.

Зокрема, правило «правої руки» (перевага у нерівнозначних перехрестях) не застосовується до руху по колу, де діє спеціальна норма, а саме пункт 16.12 ПДР України, що надає перевагу тим, хто вже рухається по колу.

Поява інших транспортних засобів у смузі руху ОСОБА_4 та їх зупинка створили ситуацію, яка не могла бути передбачена та відвернута водієм, що дотримувався Правил дорожнього руху.

Пункт 12.3 ПДР передбачає, що «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди». Ця вимога, що розташована у розділі «Швидкість руху», не може застосовуватися у відриві від пункту 1.4 ПДР України («Загальні положення»), згідно з яким кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Водій ОСОБА_4 , рухаючись по головній дорозі, мав право очікувати дотримання іншими учасниками вимог ПДР, зокрема пунктів 16.11 та 16.12 ПДР України, які встановлюють перевагу руху для транспортних засобів, що вже рухаються по колу. Очікувати, що раптовою перешкодою стане транспортний засіб, який не дотримується встановлених правил руху на перехресті з круговим рухом, суперечило б загальновизнаним нормам безпеки дорожнього руху та принципу передбачуваності дій учасників дорожнього руху.

Відтак, пошкодження майна не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з діями ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що суд безпідставно оцінив дії інших водіїв, не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції, аналізуючи обставини ДТП, підставно послався на загальні норми ПДР (зокрема п.п. 16.11, 16.12 ПДР України), які визначають порядок руху на перехрестях з круговим рухом та необхідність надання переваги в русі. Така оцінка не є встановленням вини конкретних осіб, а є необхідною частиною всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, що вимагається статтею 252 КУпАП, для встановлення дійсного причинно-наслідкового зв`язку ДТП.

Неможливо встановити наявність складу правопорушення у діях ОСОБА_4 , ігноруючи дії інших учасників ДТП та їхній вплив на дорожню обстановку.

Беручи до уваги вищевикладені обставини дорожньо-транспортної пригоди, враховуючи досліджені по справі докази, зокрема схему ДТП, відеозапис з відеореєстратора автомобіля Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , пояснення водіїв та кінцеве розташування транспортних засобів після ДТП, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у діях водія ОСОБА_4 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 та ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року.

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. П. Євграфова