Справа № 738/2952/24 Головуючий у 1 інстанції Савченко О. А.
Провадження № 33/4823/319/25
Категорія - ч. 3 ст. 172-20 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції) ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження (в режимі відеоконференції) справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Слєпченка С.А. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Менського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце служби, посада: військова частина НОМЕР_1 , оператор відділення управління взводу управління роти радіоелектронної боротьби,

притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Як встановив суд, 15 грудня 2024 року оператор відділення управління взводу управління роти радіоелектронної боротьби солдат ОСОБА_1 , в порушення вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, була виявлена за місцем тимчасової дислокації військової частини з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення рухів, нечітка мова), тобто, виконувала обов`язки військової служби в умовах дії особливого періоду з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовилась в присутності двох свідків.

Не погодившись із рішенням суду, захисник адвокат Слєпченко С.А. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати через незаконність та закрити провадження по справі. На думку апелянта, в справі відсутні належні, достовірні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адмінправопорушення та акцентує увагу на тому, що протокол був складений через упереджене ставлення командування військової частини до неї. Вказує, що не можуть бути залучені як свідки особи, які перебувають у відносинах підлеглості з особою, стосовно якої проводиться огляд, або особи, щодо неупередженості яких є сумніви, що має місце у даному випадку. При цьому, посилається на те, що ОСОБА_1 не пропонували пройти огляд в закладі охорони здоров`я після її відмови його проходити на місці виявлення нібито у нетверезому стані. Окрім цього, зазначає, що під час розгляду справи в місцевому суді були порушені права ОСОБА_1 , оскільки розгляд справи було здійснено без її участі, що позбавило останню можливості надати свої пояснення з приводу даних обставин події, а тому вважає, що його підзахисну було безпідставно притягнуто до адмінвідповідальності, за обставин наведених у протоколі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Адміністративна відповідальність за ч.3 ст.172-20 КУпАП передбачена, зокрема, за розпивання алкогольних напоїв військовослужбовцями під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи ( занять ) протягом робочого ( навчального ) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком ( розкладом занять ); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника ); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

За змістом ч.1 ст.1 ЗУ «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 №264/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який діє і на даний час.

Як зазначено у протоколі серії А4860 № 61 про військове адміністративне правопорушення, 15 грудня 2024 року оператор відділення управління взводу управління роти радіоелектронної боротьби солдат ОСОБА_1 , в порушення вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, була виявлена за місцем тимчасової дислокації військової частини з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення рухів, нечітка мова), тобто, виконувала обов`язки військової служби в умовах дії особливого періоду з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовилась в присутності двох свідків (а.с.3-6).

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, у силу положень ст.251 КУпАП.

Відомості викладені у протоколі про військове адміністративне правопорушення також підтверджуються письмовими поясненнями військовослужбовців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких остання у їх присутності відмовилась пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння (а.с.15,16).

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується висновком щодо результатів огляду на стан сп`яніння від 15.12.2024 року (а.с.12), відповідно до якого остання відмовилась від проходження відповідного огляду на стан алкогольного сп`яніння, про що вона безпосередньо власноручно це засвідчила своїм підписом, без будь-яких зауважень.

Слід зазначити і те, що ОСОБА_1 не була позбавлена можливості вказати як у протоколі, так і у медичному висновку щодо її згоди на проведення огляду виключно у присутності ВСП, на що остання безпосередньо звертала увагу в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість свідків або будь-яку зацікавленість командира військової частини у результатах розгляду справи або притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

До того ж, будь-яких заперечень щодо порядку проведення такого огляду та оформлення протоколу щодо неї, ОСОБА_1 не зазначала, із заявами про неправильність дій чи порушення її процесуальних прав та складання протоколу до компетентних органів не зверталась і матеріали справи таких не містять, і це дає підстави для відхилення доводів апелянта про те, що дану справу було сфабриковано.

Посилання апелянта на порушення прав ОСОБА_1 через розгляд справи у відсутності останньої, не знайшло свого об`єктивного підтвердження, так як статтею 268 КУпАП визначений вичерпний перелік категорій справ про адміністративні правопорушення, розгляд яких передбачає обов`язкову участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, проте, стаття 172-20 КУпАП до цього переліку не входить.

Більш того, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , бути присутньою під час розгляду справи в суді було поновлене апеляційним судом, остання прийняла участь в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) та надала відповідні пояснення.

Долучені до матеріалів справи відповідні документи апеляційним судом не беруться до уваги, оскільки вони не мають ніякого відношення до події, яка мала місце 15.12.2024 року.

Відтак, доводи захисника про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію слід розцінювати, як намагання його підзахисною уникнути встановленої Законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, її особи, ступеня вини та в межах санкції ч.3 ст.172-20 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила військове адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як ОСОБА_4 , так і іншими особами.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненому військовому адмінправопорушенні, кваліфікацію дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Слєпченка С.А. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Менського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач