Справа № 204/6698/25
Провадження № 3/204/1724/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року суддя Чечелівського районного суду міста Дніпра Безрук Т.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого адресою: АДРЕСА_1 , відомості РНОКПП невідомі,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 362385, 21 квітня 2025 року о 00:02 у м. Дніпро по вул. В. Антоновича, в районі електроопори 198, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого не впорався з керуванням, виїхав за межі проїзної частини, де скоїв наїзд на дорожні знаки, електричну опору та конструкцію зупинки транспортну. Внаслідок ДТП автомобіль, дорожні знаки, електрична опора і конструкція зупинки транспорту пошкоджені, а ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, чим порушив вимоги п.12.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

У судовому засіданні водій ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав, пояснив суду, що 21.04.2025 він автомобілем не керував, водієм був чоловік на ім`я ОСОБА_2 , прізвище його не відоме, який після події ДТП на зв`язок з ним не виходив. Автомобіль «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_3 . Провадження у справі відносно нього просив закрити.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Парохненко С.Є. просив суд закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення, оскільки ОСОБА_1 автомобілем не керував, отже вимог ПДР України не порушував. Коли сталося ДТП автомобілем керував чоловік на ім`я ОСОБА_2 , точні дані не відомі, допит якого в судовому засіданні не можливий, оскільки після ДТП він перестав виходити на зв`язок з ОСОБА_1 . Подане письмове клопотання про закриття провадження у справі підтримав.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення водія ОСОБА_1 , його захисника, дослідивши матеріали справи, приходжу до таких висновків.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів справи на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення долучено такі докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 1 362385 від 15.06.2025; рапорт СВ розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області від 21.04.2025, відповідно до якого 21.04.2025 приблизно о 00:02 водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Volkswagen», р/н НОМЕР_1 , рухаючись по вул. В. Антоновича, в районі е/о 198 виїхав за межі проїжджої частини праворуч та допустив наїзд на без номерну електроопору праворуч. Внаслідок ДТП водій отримав тілесні ушкодження; електронний рапорт поліцейського, відповідно до якого 21.04.2025 о 00:06 надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: м. Дніпро, вул. В.Антоновича, буд. 95 перевернулося авто. Прибувши за вказаною адресою, було виявлено автомобіль «Volkswagen E-Lavida», р/н НОМЕР_1 , білого кольору, який стояв на боковій частині з механічними пошкодженнями та по маршруту автомобіля було виявлено пошкоджену конструкцію зупинки громадського транспорту, пошкоджені дорожні знаки, підійшовши до автомобіля, в салоні було виявлено особу чоловіка, якого пізніше встановлено, як ОСОБА_1 . На місці ОСОБА_1 казав, що була інша особа, яка була водієм. Вказана інформація свого підтвердження не знайшла; протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.04.2025, схема до протоколу огляду та фото таблиця до нього; довідка КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня І.І. Мечникова» м. Дніпро.

У судовому засіданні, за клопотанням сторони захисту, досліджено відеозапис з місця ДТП, згідно з яким встановлено, що ОСОБА_1 , коли його евакуювали з перевернутої машини казав, що він не водій, транспортним засобом не керував. Сторонні люди, які перебували на місці події біля автомобіля казали, що у машині було двоє людей, був ще один чоловік.

Аналізуючи покази ОСОБА_5 , який керування транспортним засобом заперечував у взаємозв`язку з дослідженими судом доказами, слід вказати, що диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, характеризується діями, спрямованими на порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

У п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

У рішенні ВС/КАС від 20.02.2019 у справі №404/4467/16-а, зроблено висновок, що під керуванням транспортним засобом розуміється технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, ураховуючи досліджені докази є не доведеним факт, що ОСОБА_1 21.04.2025 був водієм транспортного засобу у розуміння положень п. 1.10 Правил дорожнього руху, тобто особою, яка керувала транспортним засобом.

Досліджені судом докази, зокрема, протокол огляду місця події, схема та фототаблиця до нього, не є безпосереднім доказом, який поза розумним сумнівом доводить факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відповідно порушення ним вимог п. 12.1 ПДР.

Аналізуючи протокол про адміністративне правопорушення, слід зазначити, що він являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення, при цьому він має узгоджуватись із наявними в матеріалах справи доказами. Сам по собі протокол, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Оцінюючи надані суду рапорти, а саме рапорт інспектора поліції, електронний рапорт, слід зазначити, що в розумінні правової позиції висловленої у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №489/4827/16а свідчення службової особи інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху. При цьому, слід зазначити, що вказівка працівника поліції у рапорті про те, що повідомлена ОСОБА_1 інформація, що водієм автомобіля була інша особа, не знайшла свого підтвердження, не може свідчити про зворотне, за відсутності інших належних допустимих доказів, які б спростували вказану ОСОБА_1 інформацію. Також, слід вказати, що відеозаписом з місця події ДТП встановлено, що люди, які перебували на місці ДТП вказували про те, що в автомобілі було двоє осіб. Отже, вказане за відсутності у матеріалах справи доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, свідчить про те, що наданими суду доказами не підтверджено керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відповідно порушення ним правил дорожнього руху.

Вищевикладене дає підстави дійти висновку, що, всупереч положень ч. 2 ст. 251 КУпАП, працівники поліції не забезпечили відповідного доказового матеріалу у справі.

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_6 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що вказує на відсутність в його діях складу даного адміністративного правопорушення, оскільки відповідності до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, приходжу до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 213,221,п.1ст.247,248, 249, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Чечелівський районний суд міста Дніпра.

Суддя Т.В. Безрук