ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 610/4116/24 Головуючий 1 інстанції: Стригуненко В.М.
Провадження №: 33/818/1178/25 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: ч. 1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Литвиненку, без участі особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , без участі його захисника, за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надходило заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові, справу за апеляційною скаргою захисника правопорушника на постанову Балаклійського районного суду Харківської області від 16 травня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балаклія Харківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.10.2024 о 17.18 за адресою: Харківська область, Ізюмський район, м. Балаклія, пров. Весняний, 6, ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем марки «DACIA LOGAN» реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, відмовившись від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, в порушення вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху: «водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння…».

ОСОБА_1 приймав участь у розгляді справи 07.02.2025 та особисто надав пояснення. Про дату, час і місце судового розгляду 16.05.2025 повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки (а.с. 58) та телефонограма від 09.05.2025 (а.с. 59), однак в судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив. Таким чином судом були вжиті заходи для забезпечення його права на участь у судовому засіданні. Проте відповідно до ст. 268 КУпАП його відсутність не перешкоджає розгляду справи. Тому вважаю можливим розглянути справу за його відсутності, зважаючи на вжиті заходи для забезпечення права на участь в розгляді справи, яким не скористався. У судовому засіданні представлений захисником.

У своїх письмових поясненнях та безпосередньо у судовому засіданні 07.02.2025 ОСОБА_1 пояснив, що 26.10.2024 керував автомобілем «DACIA LOGAN» реєстраційний номер НОМЕР_2 по пров. Весняному в м. Балаклія, де був зупинений поліцейськими, які пред`явили йому вимогу надати посвідчення водія та запідозрили у перебуванні в стані алкогольного сп`яніння. При цьому не пропонували пройти огляд на місці, «Драгер» не надали, на медичний огляд до лікарні він не поїхав. Захисника не вимагав, оскільки йому не роз`яснили належним чином право на захист, а він є юридично необізнаним. В той день він був засмучений та у нього був високий тиск, але алкоголь не вживав. Зазначив, що копію протоколу йому не надавали, пояснень на місці не пропонували надати, посвідчення водія вилучили, видали тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом.

14.03.2025 захисник ОСОБА_1 - адвокат Гуменний Т.З. надав заперечення, в яких посилався на те, що працівниками поліції в протоколі не вказано ні назву, ні модель, а лише номер пристрою, який застосовувався для відеозйомки, не зазначено номер та серію диску, на який здійснювався запис. Наданий диск з відеозаписами зроблений на технічні прилади, тобто вже з копійованими записами, при цьому адміністративний матеріал не містить доручення керівника на копіювання відеозаписів, в матеріалах справи відсутні відомості щодо пристрою, через який здійснювалося копіювання. На переконання захисту відсутність доручення керівника на здійснення копіювання свідчить про відсутність повноважень у особи, яка здійснювала таке копіювання. Тому вважає СД-диск з відеозаписами неналежним доказом. Також відеофайли були скопійовані на невідомому пристрої, інформації про який не було зазначено в протоколі та в інших матеріалах справи. Крім того відеозапис складається з 11 відеофайлів, які перериваються, їх не підписано ЕЦП особи, яка здійснювала запис або особи, яка робила їх копію, що дає підстави вважати ці докази неналежними. Вважав, що рапорт поліцейського не є беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення. Акт огляду водія на місці не складався, на підпис останньому не пропонувався та другий екземпляр не вручався, що суперечить положенням Інструкції. До того ж у поліцейського не було підстав для складання направлення на огляд на стан сп`яніння, оскільки водій відмовився від проходження медичного огляду. Крім того ОСОБА_1 не було забезпечено право на захист при притягнені його до відповідальності. Тому просив закрити провадження у справі за відсутності складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Захисник в суді посилався на свої заперечення та просив закрити провадження у справі у зв`язку з недоведеністю складу інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Вказав, що причина зупинки ОСОБА_1 була сумнівна, не було доведено, що він був непристебнутий, не було належним чином запропоновано проходження огляду на стан сп`яніння на приладі «Драгер», не було забезпечено його право на захист. Також посилався на те, що рапорт не є дорученням, не зазначено апаратуру, за допомогою якої здійснювалося копіювання файлів. Тому вважає, що відео отримано незаконно, не підписано ЕЦП, міститься на диску окремими файлами, переривається.

Дослідивши докази наявні докази по справі, суд визнав ОСОБА_1 винним в порушенні вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисник правопорушник подав апеляційну скаргу разом із уточненнями, яка містить прохання про скасування постанови суду першої інстанції в частині призначення покарання за адміністративне правопорушення та не позбавляти ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги апелянт вказує, що водій вину визнає, кається у вчиненому, але просить не позбавляти ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами, адже останній займається волонтерською діяльністю та право керування йому необхідне для виконання гуманітарних завдань.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судове засідання суду апеляційної інстанції особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, та його захисник не з`явилися, будучи належним чином повідомлені.

До канцелярії Харківського апеляційного суду від захисника надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони захисту.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в частині накладення адміністративного стягнення.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно ст.283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Положення ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений уповноваженою особою, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП. Процедура проведення поліцейським огляду водія на стан алкогольного сп`яніння відповідає вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства Внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року. Відповідно до положень п.2 розділу І зазначеної інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Судовим розглядом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 159513 26.10.2024 о 17.18 за адресою: Харківська область, Ізюмський район, м. Балаклія, пров. Весняний, 6, ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем марки «DACIA LOGAN» реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, відмовившись від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, в порушення вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху: «водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння…».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що доведеність наявності вини в діях водія ОСОБА_1 не є предметом розгляду апеляційної скарги, тому судом апеляційної інстанції постанова Балаклійського районного суду Харківської області в частині доведеності вини та дослідження доказів переглядатися не буде. Крім того, відповідно до уточненої апеляційної скарги, водій ОСОБА_1 вину визнає в повному обсязі.

Водночас у даному випадку, на переконання апеляційного суду, за вимогами апеляційної скарги наявні підстави для зміни оскаржуваного рішення в частині призначеного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно зі статтею 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст.1512 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

В п.2.2 Рішення від 15.06.2022 р. № 4-р(II)/2022 Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адмінвідповідальності, зазначив, що: - « адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до адмінвідповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні» (перше речення абз.1 п.п.4.1 п.4 мотивувальної частини Рішення від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010);

- « суспільна користь адмінстягнень за адмінправопорушення полягає не в поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи» (перше речення абз.1 п.п.2.5 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21.07.2021 р. № 3-р(II)/2021).

В п.3 цього Рішення, Конституційний Суд України вказав, що за ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2.11.2004 р. № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності ст.69 КК України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, зазначив таке:

- « Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить п.3 ч.1 ст.65 КК України відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину » (абз.7 та 8 п.п.4.2 п.4 мотивувальної частини);

- « встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності» (абз.6 п.5 мотивувальної частини).

В ч.2 та 3 п.4.3 Рішення Конституційний Суд України вкотре наголосив, що в законодавчому внормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності.

Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адмінстягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

З огляду на наведені у рішенні Конституційного Суду України висновки, апеляційний суд вважає доречним розглянути доводи захисника про врахування принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, зважаючи на наступне.

Захисником Гуменним Т.З. було подано разом із уточненою апеляційною скаргою клопотання керівника ГО «АКЄЛА» Ніно Цхведадзе про те, що ОСОБА_1 активно займається волонтерською діяльністю в інтересах громадської організації, надаючи суттєву допомогу у протидії військовій агресії держави загарбника, зміст діяльності ОСОБА_1 передбачає постійне керування транспортними засобами з метою оперативного транспортування гуманітарної допомоги, засобів першої необхідності, медичних товарів, евакуації постраждалого населення.

На думку суду апеляційної суду, зробивши висновок із поданого клопотання, ОСОБА_1 право керування транспортними засобами необхідно в період обстрілів для евакуації громадського населення в м.Харкові, яке щоденно підвергається обстрілами із боку країни агресора, а також право керування транспортними засобами необхідно для проїзду до місць руйнувань після обстрілів, евакуації постраждалих та підвозу гуманітарної допомоги.

Так, положеннями ст.130 КУпАП до її редакції із змінами, внесеними Законом №1231 від 16.02.2021 року, адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами визначались альтернативними, тобто штраф із позбавленням права керування транспортними засобами або без такого.

Діючими ж нормами ст.130 КУпАП передбачено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Вищевказані зміни не надають можливості суду застосувати і положення ст.22 КУпАП.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 21.01.2011 р. у справі «Корнєв та Карпенко проти України» адміністративні правопорушення, закріплені норми КУпАП, за які передбачена відповідальність у виді позбавлення певних прав, не є незначними, у зв`язку з чим вони відносяться до норм, які регулюються кримінальним законодавством і таким, що вимагає застосування всіх гарантій статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, відповідно до ст.69 КК України винній особі може бути призначене покарання більш м`яке, ніж передбачене законом.

Враховуючи, що КУпАП прийнятий Верховною Радою УРСР 07.12.1984 року і він не включає поняття призначення стягнення нижче, передбаченого статтею КУпАП, то в даному випадку відповідно до ст.7 КУпАП суд вважає за можливе застосувати норми статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і призначити стягнення більш м`яке, ніж передбачене санкцією статті 130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 1,7,25,33,38,294,295 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ :

Постанову Балаклійського районного суду Харківської області від 16 травня 2025 року по справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, - в частині накладення адміністративного стягнення, - змінити.

Апеляційну скаргу захисника правопорушника, - задовольнити.

Виключити з резолютивної частини постанови районного суду вказівку про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Вважати ОСОБА_1 винним за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М.Курило