Номер провадження: 33/813/1405/25
Номер справи місцевого суду: 499/29/25
Головуючий у першій інстанції Кравчук О.О.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Бондаренко Ігора Олеговича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса в залі суду

апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

на постанову Іванівського районного суду Одеської області від 29 травня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою Іванівського районного суду Одеської області від 29 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних доходів громадян, що становить 17000,0 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Іванівського районного суду Одеської області скасувати та провадження по справі закрити у зв`язку із відсутність складу адміністративного правопорушення, посилаючись на необґрунтованість оскаржуваної постанови суду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована відсутністю в матеріалах справи акту медичного огляду, висновку за результатами огляду, в тому числі й журнал реєстрації медичних оглядів з відміткою про реєстрацію, при цьому згідно пояснень керівника медичної установи, вказані документи взагалі не складалися, що є порушенням положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Скаржник також стверджує, що судом першої інстанціях проігноровано пояснення свідків в даній справі, оскільки поліцейські, які прибули до ОСОБА_1 в день спілкування з останніми повідомили про не виявлення будь-яких ознак алкогольного сп`яніння та жодні свідки не зазначили про наявність таких ознак в особи.

В судовому засіданні 14 липня 2025 року захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно положень ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в повній мірі підтверджується наявними матеріалами справи, зазначаючи, що дослідження крові на вміст алкоголю за встановлених обставин було обов`язковим, тому посилання особи, захисника на відсутність акта медичного огляду, висновку результатів медичного огляду не є достатнім аргументом для визнання недопустимим Дослідження, яким в крові особи виявлено вміст етонолу в концентрації 4.55 проміле. Суд вважав, що дослідження є належним та допустимим доказом того, що особа 30 листопада 2024 року керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, оскільки в його крові виявлено вміст етонолу в концентрації 4.55 проміле, а інші належні, допустимі докази які б спростовували ці результати матеріали справи не містять.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та, з огляду на наведені доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР № 503852 вбачається, що 30 листопада 2024 року ОСОБА_1 в с. Іванівка, автодорога Т16-17 близько 18 год 43 хв керував транспортним засобом Renault Trafic, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Згідно висновку результатів медичного огляду № 1199 від 02 грудня 2024 року, в результаті токсикологічного дослідження виявлено вміст етинолу в крові 4,55 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 2.9а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона даного правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, необхідною умовою для притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є встановлення всіх обов`язкових ознак даного правопорушення, в тому числі й об`єктивної сторони даного правопорушення.

Положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2015 № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, визначено, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Пунктом 8 розділу 1 Інструкції № 1452/735 визначено, що у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Матеріалами справи встановлено, що 30 листопада 2024 року надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що близько 18 год 43 хв за адресою: Березівський район, с. Іванівка авто під керуванням ОСОБА_1 злетіло в кювет, є двоє постраждалих, в тому числі й водій, який отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 4,5,6,7 ребер зліва зі зміщенням. В подальшому, ОСОБА_1 доставлено до Іванівського медичного центру для надання допомоги. Тобто, з огляду на вказані обставини подій та положення Інструкції, проведення огляду водія в даному випадку є обов`язковим.

Натомість, положеннями розділу 3 Інструкції № 1452/735 визначено порядок проведення огляду особи на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та згідно п. 2 огляд водія транспортного засобу на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я проводиться у присутності поліцейського в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне вдосконалення за відповідною програмою згідно із законодавством. Тобто, наведеними положеннями чітко визначено, що під час огляду особи, в тому числі й взяття матеріалу на аналіз присутність поліцейського є обов`язковою. Натомість, відеозаписи долучені працівниками поліції до матеріалів справи не містять будь-якої фіксації відбору матеріалів у ОСОБА_1 на аналіз, в тому числі й присутність працівників поліції під час такого, що є порушеннями вищезазначених положень Інструкції.

При цьому, перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв, затверджується Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурними підрозділами з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій (п. 1 р. 3 Інструкції № 1452/735).

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 доставлено до Іванівського медичного центру, де відібрано відповідний матеріал на аналіз місту етанолу в крові. При цьому, листом головного лікаря Іванівського медичного центру наданого на адвокатський запит від 22 січня 2025 року № 021/2025, повідомлено, що огляд на стан алкогольного сп`яніння в КНП «Іванівський МЦ» не проводиться, зразок біологічного матеріалу (крові) відібрано у ОСОБА_1 30 листопада 2024 року та направлено до КНП «Одеський обласний центр психічного здоров`я» ООР на дослідження, де за результатами токсикологічного дослідження № 1199 від 02 грудня 2024 року встановлена наявність етанолу в крові 4,55 проміле.

Окрім того, слід також зауважити, що наявні в матеріалах справи відеозаписи в свою чергу жодної фіксації відбору біологічного матеріалу в ОСОБА_1 не містить. Відео 5, наявне на технічному пристрої, долученому до адмін матеріалів містить фіксації приїзду працівників поліції до медичного закладу куди доставлено особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та спілкування поліцейських з працівниками медичної установи та ОСОБА_1 відносно обставин дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, виявлення працівниками поліції чи то працівниками медичного закладу будь-яких ознак сп`яніння, зазначення про наявність таких тощо, відеозаписи долучені до матеріалів справи також не містять.

Інші відео, наявні на вказаному диску, містять фіксації виключно складення працівниками 06 січня 2025 року проколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Натомість, п. 4 Порядку № 1103 містить положення про застосування працівниками поліції під час огляду особи технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів проведення огляду у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Застосування працівниками поліції відповідних технічних приладів під час виконання свої повноважень також передбачено й ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію», згідно якої поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне зауважити щодо відсутності в матеріалах справи повної відеофіксації подій, що відбувалися 30 листопада 2024 року, а саме, що стосуються обставин та підстав складення відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд також вважає за необхідне зауважити, що п. 14 розділу 3 Інструкції № 1452/735 також визначено, що за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду (п. 15).

Дослідивши наявні матеріали справи, встановлено, що акт медичного огляду ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутній, в тому числі й висновок із зазначенням результатів огляду особи на стан алкогольного сп`яніння, складений у відповідності до положень вказаної Інструкції, зміст якого в свою чергу повинен повідомлятися особі відносно якої проводився огляду та в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку, що підтверджує наведення скаржником доводи апеляційної скарги. Відсутність складеного відносно особи висновку за результатами огляду також підтверджується листом головного лікаря КНП «Іванівського медичного центру», згідно якого повідомлено про невнесення відомостей про огляду ОСОБА_1 до журналу у зв`язку із відсутністю акту огляду та висновку.

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними (п. 21 розділу 3 Інструкції № 1452/735).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП.

За положенням ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення слід також враховувати практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) де серед іншого, зазначено, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

У рішенні ЄСПЛ від 2.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Одночасно практика Європейського суду з прав людини щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення зосереджена навколо фундаментальних засад здійснення правосуддя у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, забезпеченні дотримання положень Конвенції в частині реалізації ст. 6, яка гарантує кожному право на справедливий суд.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява №16347/02).

Європейський Суд розглядав питання дотримання принципу безсторонності у випадку відсутності прокурора під час частини або всього провадження щодо заявників у низці справ.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08, пункти 51-84, від 20 вересня 2016 року, Суд встановив порушення принципу безсторонності в провадженні у справі про адміністративне правопорушення щодо заявника, під час якого прокурор був відсутнім.

Роль посадової особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, обмежувалася переданням суду протоколу та підтверджуючих доказів. Після виконання цієї функції ця посадова особа не відігравала ролі у провадженні, так само як і прокуратура. Іншими словами, під час провадження у суді не було «сторони обвинувачення» або «прокурора». Це означало, що у судовому засіданні не було нікого, хто б міг заперечити заявниці (див. п. 63 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Михайлова проти України).

Згідно з п. 64 зазначеного рішення за таких обставин Суд вважає, що суд, який розглядав справу, не мав іншого вибору, окрім як взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи. Суд не переконаний у тому, що були наявні достатні гарантії, здатні усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

У зв`язку із наведеним, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ. Суд не може змінювати суть «обвинувачення», викладене у протоколі про адміністративне правопорушення.

У цьому контексті Європейський Суд нагадує, що, як він встановив у рішенні у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), коли проводиться усний судовий розгляд з метою встановлення обґрунтованості будь-якого «кримінального обвинувачення», висунутого проти підсудного, та якщо було надано адекватну можливість з`явитися у судове засідання і сторона захисту не відмовилася від неї у встановленому порядку, присутність сторони обвинувачення є, як правило, необхідною для усунення обґрунтованих сумнівів, які можуть виникнути щодо безсторонності суду (див. п. 64 рішення Європейського суду з прав людини у справі Михайлова проти України).

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

При цьому, слід зауважити, що у відповдіності до положень ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Натомість, як вбачається зі змісту складеного відносно ОСОБА_1 протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, останній складено 06 січня 2025 року, при цьому правопорушення вчинення якого інкримінується особі відбулося 30 листопада 2024 року, що вбачається з матеріалів справи, в тому числі й зі змісту протоколу, що свідчить про порушення положень ст. 254 КУпАП.

Таким чином, враховуючи вищенаведені встановлені апеляційним судом обставини справи, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів, які б в своїй сукупності «поза розумним сумнівом» доводили наявність в діях ОСОБА_1 інкримінованого йому складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування в даному випадку положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП та закриття провадження по справі.

За положенням п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Відповідно, зважаючи на вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування постанови Іванівського районного суду Одеської області від 29 травня 2025 року та закриття провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Іванівського районного суду Одеської області від 29 травня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя В.А. Коновалова