Справа № 751/2355/25
Провадження №3/751/991/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Маслюк Н.В.

секретаря судового засідання Стрижак В.П.

з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Дмитренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові у режимі відеоконференції справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130, ч. 3 ст. 126 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 -

В с т а н о в и в :

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР №262351 від 04.03.2025 вбачається, що 04.03.2025 о 22 год 05 хв у м. Чернігові по вул. Красносільського, 21, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Daewoo Nexia, нз НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці, що не реагують на світло, неприродна блідість, підвищена активність ходи та мови. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законодавством порядку у лікаря-нарколога, відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Також, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №262362 від 04.03.2025 вбачається, що 04.03.2025 о 22 год 05 хв у м. Чернігові по вул. Красносільського, 21, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Daewoo Nexia, нз НОМЕР_2 , будучи обмеженим у праві керування транспортними засобами відповідно до постанови про виконання тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, виконавче провадження № 70612423 від 12.07.2023 Ірпінським відділом ДВС в Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, чим порушив ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП.

З огляду на положення ч. 2 ст. 36 КУпАП, суд вважає за доцільне об`єднати матеріали справи відносно ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч. 3 ст. 126 КУпАП, в одне провадження.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 130, ч. 3 ст. 126 КУпАП не визнав. Пояснив, що 04.03.2025 йому зателефонував знайомий та попросив відвезти його з друзями додому як тверезий водій. Він погодився. Його зупинили працівники поліції, не повідомили причину зупинки, а почали проводити перевірку документів. Поліцейський запитав, чи вживав він наркотичні засоби. Він відповів, що ні. Потім провів його особистий огляд. Поліцейський запропонував проїхати з ним у лікарню для огляду і він погодився. По дорозі до лікарні, поліцейський вимагав, щоб він зізнався у вживанні наркотиків. У лікарні здав аналіз сечі. Поліцейський наказав лікарю, щоб перевірив його зіниці очей, оскільки все зрозуміло. Він почав пояснювати лікарю, що у нього була мінно-вибухова травма ока і щоб про це лікар зазначив при огляді. Але відповідних документів при собі не мав. Поліцейський розлютився, сказав, що він не хоче проходити огляд і наказав виходити з кабінету лікаря. У лікарні надавали йому документи, які не підписав, оскільки не зрозумів їх зміст. Щодо обмеження у праві керуванні транспортними засобами йому нічого не відомо. З колишньою дружиною не спілкується, постанову виконавця не отримував, у період винесення постанови знаходився за кордоном на реабілітації.

Захисник у судовому засіданні просила закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 3 ст. 126 КУпАП, посилаючись на письмові клопотання (а.с. 63-68, 130-133).

Заслухавши особу, відносно якої складено протоколи, захисника, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, суд дійшов наступного висновку.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Обов`язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за №1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 27 постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, частина 2 статті 266 КУпАП визначає, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст. 266 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» від 17 грудня 2008 року № 1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Відповідно до цих нормативних актів, оглядові підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Відповідно до п. 3 розділу І Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, на ознаки алкогольного сп`яніння водія вказують: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

У той час як ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння, за виключенням запаху алкоголю з порожнини рота, звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови, почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Описані в Інструкції ознаки наркотичного чи іншого сп`яніння водія повинні бути очевидними.

Згідно з п.п. 6, 7 розділу ІІІ Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Згідно з п. 8 розділу ІІІ Інструкції огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів, тестів (скринінгових лабораторних досліджень) на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини. У разі позитивного результату тесту обов`язковим є проведення підтверджуючого дослідження газорідинної хроматографії з полум`яно-іонізаційним детектором для визначення концентрації алкоголю у крові та сечі та газової (рідинної) хромато-мас-спектрометрїї на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини в організмі особи.

Відповідно до п.п.12, 13 розділу ІІІ Інструкції, предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Аналізуючи вищевказане, огляд на стан сп`яніння у лікарні починається з встановлення особи та з`ясування обставин, за яких виникла підозра на сп`яніння, а також з перевірки документів. Далі лікар проводить огляд, який включає в себе візуальний огляд, перевірку рефлексів, координації рухів, мовлення, а також може включати лабораторні дослідження.

Відповідно положень ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини та інше.

За статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження вини ОСОБА_1 надано протокол про адміністративне правопорушення в якому зафіксовано обставини інкримінованого правопорушення, зокрема, вказано про керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, а також про його відмову від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в порядку встановленому законом.

Суд звертає увагу, що оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та долучення доказів на підтвердження висунутого обвинувачення, належить до компетенції та обов`язку уповноваженої посадової особи, яка склала протокол, та яка висуває обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, а постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах, при цьому протокол про адміністративне правопорушення, хоч і є джерелом доказів, однак за своєю процесуальною суттю є фіксацією правопорушення, та інформація, яка в нього вноситься, повинна ґрунтуватися на первинних доказах.

Відтак, сам протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції, складені уповноваженим суб`єктом, не можуть бути беззаперечним доказом вини у вчиненні правопорушення. Обставини викладені у протоколі, рапорті поліцейського, які є документами складеними уповноваженим суб`єктом, мають бути підтверджені й іншими доказами, що мають узгоджуватися між собою.

Допитаний у судовому засіданні інспектор 2 взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Чернігівській області ОСОБА_2 показав, що був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 за порушення ПДР. Під час спілкування з водієм були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, які зазначені у протоколі. Останній всіляко уникав від проходження огляду, поїхав у лікарню та в подальшому відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння. Тому стосовно нього було складено протокол за порушення п.2.5 ПДР. У лікарні ОСОБА_3 здав аналіз сечі, але відмовився від підписання документів на обробку персональних даних, тому огляд у лікарні не розпочинався. Чому припинився огляд, це питання до лікарів. Оскільки він відмовився від підписання документів, це рахується як відмова від проходження огляду.

Згідно направлення від 04.03.2025 ОСОБА_1 направлявся на огляд до Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні, виявлені ознаки наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, підвищена жвавість ходи та мови, неприродна блідість.

Із оглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції. О 22.12 год було проведено поверхневий огляд ОСОБА_1 . О 22.16 год поліцейський перевіряє реагування зіниць на світло, але камера цього не фіксує. ОСОБА_1 повідомляє працівнику поліції, що у нього травма ока і вони не реагують на світло як у здорової людини. О 22.17 год поліцейський повідомив про ознаки наркотичного сп`яніння: звужені зіниці, що не реагують на світло, підвищена жвавість ходи та мови, неприродна блідість та пропонує проїхати у лікарню. О 22.24 год ОСОБА_1 погодився на огляд у лікаря-нарколога. По приїзду до лікарні, о 22.48 год здав аналіз сечі. О 22.57 год ОСОБА_1 не погоджується підписати надані йому медичними працівниками документи. О 22.57 год огляд припинений.

Згідно наданих ОСОБА_1 медичних документів, внаслідок мінно-вибухової травми 31.08.2015, ОСОБА_1 отримав контузію лівого очного яблука важкого ступеня, субретинальний крововилив сітківки лівого ока, внаслідок чого очне дно правого ока в межах норми, лівого ока не офтальмоскопується. Характер зору: монокулярний право грама. Vis OD:1.33,OS:світловідчуття нк, ВОТ= OD=17 мм.рт.ст. OS=19 мм.рт.ст. (а.с.57-60).

На те, що зіниці не реагують на світло, ОСОБА_1 неодноразово вказував як поліцейському, так і лікарю.

У ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак наркотичного сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду. Лише при наявності усіх зазначених обставин поліцейський може складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, вчинене у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Суд ухвалює рішення про притягнення особи до відповідальності у випадку наявності доказів, які доводять кожну із обставин, що в своїй сукупності утворюють об`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення.

Аналіз зазначених вище нормативних документів дає підстави стверджувати те, що під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне небажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

Відомості щодо фактичних обставин правопорушення, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 не підтверджуються наявними у справі та дослідженими під час судового розгляду у сукупності доказами. ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, оскільки огляд у лікарні було розпочато, ОСОБА_1 здав аналіз сечі, що підтверджується відеозаписом.

Відмова водія від підписання документів на обробку персональних даних у медичному закладі не може бути розцінена будь-яким інспектором за будь-яких обставин як відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від необхідності доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Отже, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази поза розумним сумнівом не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки належних та допустимих доказів, які могли б у сукупності підтверджувати факт порушення ним вимог п.2.5 ПДР суду не надано.

Адміністративна відповідальність за частиною 3 статті 126 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Згідно ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, зокрема, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (п. 2 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»). Постанови, зазначені у пунктах 1 - 4 цієї частини, надсилаються сторонам до відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Враховуючи ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Отже, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП, повинна бути обізнана щодо того, що відносно неї встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, шляхом вручення останньому особисто або через направлення рекомендованим поштовим відправленням постанови державного виконавця про встановлення зазначеного виду обмеження.

Постановою державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12.07.2023 у виконавчому провадженні № 70612423 встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

За інформацією Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами направлено боржнику ОСОБА_1 рекомендованим листом, який повернувся не врученим.

Із оглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що 04.03.2025 о 22 год 05 хв був зупинений ОСОБА_1 .О 23.08 год відносно водія складено протокол за порушення п.2.5 ПДР України. Надалі о 23.23 год поліцейський повідомив ОСОБА_1 про наявність обмеження у праві керування транспортними засобами та склав протокол за ч. 3 ст. 126 КУпАП. О 23.28 год ОСОБА_1 повідомив, що про вказане обмеження не знав, оскільки перебував за кордоном.

Сам протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженим суб`єктом, не може бути беззаперечним доказом вини у вчиненні правопорушення. Обставини викладені у протоколі мають бути підтверджені й іншими доказами, що мають узгоджуватися між собою.

У справі відсутні документи, які підтверджують отримання ОСОБА_1 постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 12.07.2023.

Крім того, у період з 02.01.2022 до 28.02.2025 ОСОБА_1 перебував за кордоном, що підтверджується копією паспорту.

Отже, відсутні будь-які інші докази на підтвердження того, що на момент зупинки 04.03.2025 ОСОБА_1 був обізнаний про обмеження його в праві керуванні транспортним засобом.

Обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, є умисел на вчинення вказаного проступку.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Частиною 2 ст.62 Конституції України зазначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частини третьої цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

При цьому, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001року,«Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАп та ч. 3 ст. 126 КУпАП, а тому провадження по справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 1, 9, 23, 33, 40-1, 126, 130, 245, 247, 283, 284 п. 1, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

постановив:

Адміністративні справи №751/2355/25 та №751/2358/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.3 ст.126 КУпАП об`єднати в одне провадження, присвоївши справі номер №751/2355/25, провадження №3/751/991/25.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130, ч. 3 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова.

Повний текст постанови суду складено 19.07.2025.

Суддя: Н.В. Маслюк