Провадження № 3/127/3919/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2025м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

09.06.2025 о 13.00 год по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно сина ОСОБА_2 , а саме в його присутності ображав матір ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнав і суду пояснив, що дружина перебувала у нетверезому стані, вимагала самокат, однак він їй відмовив, тому між ними виникла сварка. У подальшому ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що між нею та чоловіком виникла сварка, в ході якої чоловік її побив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини першої статті 173-2 КпАП домашнє насильство полягає у вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Аналогічне визначення закріплене у пункті 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII). Зокрема, згідно з визначенням, даним у зазначеній правовій нормі, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Зі змісту частини другої статті 173-2 КпАП випливає, що відповідальність за цією нормою настає у разі вчинення діяння, передбачене частиною першою цієї статті, стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Наведена норма частина друга статті 173-2 КпАП не містить посилання на наявність складу цього правопорушення у разі вчинення домашнього насильства в присутності малолітньої чи неповнолітньої особи. Натомість є посилання на вчинення домашнього насильства саме стосовно такої особи.

Саме тому суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до частини першої статті 2 КпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Зі змісту частини другої статті 2 КпАП випливає, що закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

При цьому частиною третьою статті 2 КпАП визначено, що положення цього Кодексу поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законами, ще не включеними до Кодексу.

Приписи Закону № 2229-VIII в частині відповідальності за порушення вимог спеціальних законів щодо протидії домашньому насильству є відсильними нормами й не містять норми, якою була б встановлена, зокрема адміністративна відповідальність за вчинення відповідного правопорушення.

Отже, зважаючи на ту обставину, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складений за фактом вчинення діяння, яке не охоплене диспозицією частини другої статті 173-2 КпАП, суд вважає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в його діянні складу правопорушення.

Керуючись статтями 173-2, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: