Справа № 489/4288/25 Головуючий у першій інстанції: Рибіцька К.О.
Провадження № 33/812/306/25 Доповідач апеляційного суду: Лівінський І.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ч. 5 ст. 126 КУпАП
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Лівінського І.В.,

з секретарем судового засідання Шурмою Є.М.,

за участі особи, яку притягнуто до відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на постанову Інгульського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 126 та частиною 1 статті 130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення в межах санкції частини 5 статті 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років та без оплатного вилучення транспортного засобу,

у с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 340022 від 24 травня 2025 року, водій ОСОБА_1 24 травня 2025 року о 01 годині 59 хвилин в м. Миколаєві по вул. Космонавтів, 49, керуючи транспортним засобом Mazda, державний номерний знак НОМЕР_1 , не мав при собі, не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, тобто не мав права керування таким транспортним засобом. Порушення вчинено повторно протягом року. Постанова за частиною 2 статті 126 КУпАП від 02 травня 2025 року серії ЕНА №4630798. Чим порушив пункт 2.1.а Правил дорожнього руху України (далі ПДР) (керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом), за що передбачена відповідальність за частиною 5 статті 126 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 340017 від 24 травня 2025 року, водій ОСОБА_1 24 травня 2025 року о 01 годині 59 хвилин в м. Миколаєві по вул. Космонавтів, 49, керував транспортним засобом Mazda, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, порушення координації рухів. Водію у встановленому законом порядку було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі КНП МОЦПЗ МОР, на що водій відмовився в категоричній формі, чим порушив пункт 2.5 ПДР (відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів), за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2025 року справи про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 126 та частиною 1 статті 130 КУпАП, згідно з протоколами про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №340022 від 24 травня 2025 року (справа №489/4288/25, провадження №3/489/1306/25) та серії ЕПР1 №340017 від 24 травня 2025 року (справа №489/4289/25, провадження №3/489/1307/25) об`єднано в одне провадження, присвоївши єдиний номер 489/4288/25 (провадження №3/489/1306/25).

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 вину визнав повністю, пояснив, що випив з товаришем бокал пива, тому відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, очікуючи позитивний результат. Посвідчення водія не має.

Постановою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 126 та частиною 1 статті 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення в межах санкції частини 5 статті 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану постанову скасувати, а провадження закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Крім того, просив у разі залишення в силі оскаржуваної постанови, розстрочити йому сплату штрафу щомісячними платежами по 5000 грн на місць.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначав, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм чинного законодавства, його вина встановлена не на підставі належних та допустимих доказів, без з`ясування в повній мірі обставин справи, формально та поверхнево.

Апелянт зазначав, що поліцейським був порушений порядок складення стосовно нього адміністративних матеріалів та процедури огляду на виявлення ознак алкогольного сп`яніння, а суд першої інстанції цього, на його думку, не врахував.

ОСОБА_1 вказує, що поліцейським не було запропоновано йому пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. Оскільки не є фахівцем в галузі права, не знав та не міг знати, що він мав право пройти огляд в медичному закладі.

Вважає, що працівниками поліції не дотримані вимоги закону щодо проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки не містять об`єктивних даних, які б свідчили про порушення ним вимог пункту 2.5 ПДР. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Апелянт вказує, що в оскаржуваній постанові немає посилання на технічний засіб, яким проводилась зйомка, а тому відеозапис, долучений до матеріалів справи, на його думку, не може вважатись належним та допустимим доказом.

ОСОБА_1 зазначає, що йому не було надано можливості скористатися правовою допомогою фахівця в галузі права. При цьому посилається на постанову Верховного Суду Касаційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі № 524/9827/16-а.

Посилаючись на те, що він є військовослужбовцем, отримав поранення, має інвалідність, у зв`язку із цим має вкрай скрутне матеріальне становище та не має можливості одразу сплатити такий великий штраф, а тому просив, у разі накладення адміністративного стягнення, розстрочити йому його сплату.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд дійшов такого.

За положеннями статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 126 КУпАП.

Відповідно до вимог пункту 2.1.а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з частиною 9 статті 15 Закону України "Про дорожній рух" право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Пунктом 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року "Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами" регламентовано, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України "Про дорожній рух").

Відповідальність за частиною 5 статті 126 КУпАП наступає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 340022 від 24 травня 2025 року вбачається, що водій ОСОБА_1 24 травня 2025 року о 01 годині 59 хвилин в м. Миколаєві по вул. Космонавтів, 49, керуючи транспортним засобом Mazda, державний номерний знак НОМЕР_1 , не мав при собі, не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, тобто не мав права керування таким транспортним засобом. Порушення вчинено повторно протягом року. Постанова за частиною 2 статті 126 КУпАП від 02 травня 2025 року серії ЕНА №4630798. Чим порушив пункт 2.1.а ПДР (керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом), за що передбачена відповідальність за частиною 5 статті 126 КУпАП.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомився під підпис. Копію протоколу отримав, підтвердив правильність внесених про нього даних. В графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення» зазначив «надам у суді».

Будь яких заперечень щодо складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не надав.

У вищевказаному протоколі зазначені посада, найменування підрозділу поліції, звання та прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже вказаний протокол складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395.

Відповідно до довідки Управління патрульної поліції в Миколаївській області від 26 травня 2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не отримував (не має) посвідчення водія на право керування транспортними засобами (а.с.5).

Відповідно до довідки Управління патрульної поліції в Миколаївській області від 26 травня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом року 02 травня 2025 року, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП, згідно із постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4630798 від 02 травня 2025 року (а.с. 7).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 02 травня 2025 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом MAZDA 2, номерний знак НОМЕР_1 , о 01 годині 54 хвилини в м. Миколаєві по проспекту Богоявленський, 12, не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортного засобу відповідної категорії, а саме ніколи їх не отримував, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП. До ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн (а.с.8).

Наявність постанови серії ЕНА №4630798 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності свідчить про те, що останній вчинив 02 травня 2025 року адміністративне правопорушення та притягався до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП, та в подальшому, 24 травня 2025 року повторно протягом року вчинив порушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП, за що відповідальність передбачена частиною 5 статті 126 КУпАП.

Також вказані обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та фрагментом відеореєстратора патрульного автомобіля з місця події, який долучений до протоколу. Із відеозапису вбачається, що автомобіль Mazda, державний номерний знак НОМЕР_1 , був зупинений поліцейськими, оскільки останній їхав у нічний час під час дії комендантської години. На вимогу поліцейського надати документи, які посвідчують особу, надав паспорт громадянина України. На запитання поліцейського, чи отримував він взагалі водійське посвідчення, ОСОБА_1 відповів «ні». Поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 , що відносно нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною 5 статті 126 КУпАП, оскільки він вже притягувався до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП протягом року.

Отже, зміст протоколу про адміністративне правопорушення в цілому узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, здійсненому під час вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення та іншими доказами по справі.

Доводи апелянта про те, що йому не було надано можливості скористатися правовою допомогою фахівця в галузі права, що тягне за собою скасування постанови суду, є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з відеозапису, працівником поліції ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, зокрема, його право користуватися послугами адвоката або іншим фахівцем в галузі права.

За наведеного, доводи апелянта про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, є необґрунтованими.

Щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Відповідно до положень пункту 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Як вбачається з диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 340017 від 24 травня 2025 року вбачається, що водій ОСОБА_1 24 травня 2025 року о 01 годині 59 хвилин в м. Миколаєві по вул. Космонавтів, 49, керував транспортним засобом Mazda, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, порушення координації рухів. Водію у встановленому законом порядку було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі КНП МОЦПЗ МОР, на що водій відмовився в категоричній формі, чим порушив пункт 2.5 ПДР (відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів), за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП. Технічний засіб, на який здійснювався відеозапис: БК474210, 474207.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомився під підпис. Копію протоколу отримав, підтвердив правильність внесених про нього даних. В графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення» зазначив «надам у суді».

Будь яких заперечень щодо складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не надав.

У вищевказаному протоколі зазначені посада, найменування підрозділу поліції, звання та прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже вказаний протокол складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395.

Згідно з частинами 1-3 статті 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також факт його відмови пройти відповідно до встановленого законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння підтверджений відеозаписом з нагрудної камери поліцейського (бодікамера) , який доданий до матеріалів справи.

З вказаного відеозапису вбачається, що під час спілкування поліцейських з ОСОБА_1 , у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, порушення координації рухів, йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Алкотест Драгер» або проїхати у медичний заклад для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. На що водій категорично відповів «ні».

Поліцейським було роз`яснено водію, що в такому випадку відносно нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Також поліцейським було роз`яснено водію права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП.

До того ж, на початку відеозапису видно, що на запитання поліцейського, чи вживав він алкогольні напої, водій ОСОБА_1 відповів «пива попив трошки».

Отже, співробітники патрульної поліції зафіксували у встановленому законом порядку відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

А тому твердження апеляційної скарги про те, що поліцейським був порушений порядок складення адміністративних матеріалів стосовно нього та процедури огляду на стан сп`яніння є безпідставними, з огляду на вказані вище обставини, зафіксовані, зокрема, на відеозаписі події.

Вказаним відеозаписом спростовуються також твердження апелянта про те, що поліцейським не було запропоновано йому пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.

Із відеозапису вбачається, що поліцейським було запропоновано ОСОБА_1 , після того, як він відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, пройти огляд у медичному закладі.

А тому такі твердження апеляційної скарги не відповідають дійсним обставинам справи.

Вказаний відеозапис зроблений поліцейським з дотриманням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026.

Цей відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

За такого, зміст протоколу про адміністративне правопорушення в цілому узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, здійсненого під час вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення.

Доводи ОСОБА_1 про те, що в постанові суду відсутні посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснений відеозапис, то такий відеозапис не може вважатися належним та допустим доказом вчинення адміністративного правопорушення, не можуть бути достатніми для скасування постанови суду, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено технічний засіб відеозапису, а саме, БК474210, 474207.

При цьому посилання апелянта на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 524/9827/16-а, є необґрунтованими, оскільки у цій постанові, та у справі, що є предметом перегляду, встановлені різні фактичні обставини.

Помилковість цього посилання апелянта на практику інших судових органів стосується тієї обставини, що в порядку адміністративної юрисдикції розглядаються справи, пов`язані виключно з винесенням органами Національної поліції України постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, в яких протокол про адміністративне правопорушення не складається, а тому будь-які позиції у цих справах не є преюдіційними відносно справ, які підвідомчі до розгляду судовим органом з порядком ухвалення відповідних постанов та їх перегляду в порядку статті 294 КУпАП.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого цією нормою, виражається, зокрема, у такій формі: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Склад такого правопорушення є формальним.

Отже, з моменту відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, склад такого правопорушення є закінченим.

Тому для кваліфікації дій за вказаною нормою, достатньою є відмова водія від проходження такого огляду.

В матеріалах справи достатньо доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння, але відмовився пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі, а дії співробітника поліції, який запропонував пройти йому такий огляд, відповідали вимогам розділу ІІ Інструкції № 1452/735 від 09 листопада 2015 року «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

За наведеного, доводи апелянта про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, є необґрунтованими.

Отже в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Таким чином, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме протоколів про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 340022 від 24 травня 2025 року та серії ЕПР1 № 340017 від 24 травня 2025 року; довідок з Управління патрульної поліції в Миколаївській області;постанови серії ЕНА № 4630798; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння; акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в яких зазначені ознаки алкогольного сп`яніння, та те, що ОСОБА_1 відмовився проходити такий огляд; відеозапису з нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора патрульного автомобіля, свідчить про доведення вини Є у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 126 та частиною 1 статті 130 КУпАП.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі щодо ОСОБА_1 .

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення пунктів 2.1а та 2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене частиною 5 статті 126 КУпАП та частиною 1 статті 130 КУпАП, а також обґрунтовано призначив покарання за правилами частини 2 статті 36 КУпАП, в межах санкції частини 5 статті 126 КУпАП.

За такого, твердження апелянта про незаконність постанови суду першої інстанції в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

ОСОБА_1 , реалізувавши своє право керувати транспортним засобом, без права керувати транспортними засобами, погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП та частиною 1 статті 130 КУпАП правопорушень поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не маючи права керувати таким транспортним засобом, та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, який підтверджений. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

При цьому, належить звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випадку є значно вищою, а тому попереджувальна мета стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєних адміністративних правопорушеннях, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності та спростовується матеріалами справи.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації чи їх неналежності, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, як того просить апелянт, відсутні.

В апеляційній скарзі апелянт також просив, у разі залишення в силі оскаржуваної постанови, розстрочити йому сплату штрафу щомісячними платежами по 5000 грн на місяць, посилаючись при цьому, що він є військовослужбовцем, отримав поранення, має інвалідність, у зв`язку із цим має вкрай скрутне матеріальне становище та не має можливості одразу сплатити такий великий штраф.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 , посилаючись на те, що сума штрафу є великою, просив розстрочити виплату по 10000 грн щомісяця.

Відмовляючи ОСОБА_1 у розстроченні виконання постанови суду першої інстанції, суд виходив з того, що адміністративні правопорушення, вчинені ОСОБА_1 , є умисними. Керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, він наражав на небезпеку не лише себе, а й інших учасників дорожнього руху, тим більше за відсутності права керування транспортним засобом. Керування транспортним засобом без права на це, ОСОБА_1 вчинено двічі протягом одного місяця. Доказів скрутного матеріального становища суду не надано, як і наявності інших обставин, які б ускладнювали виконання постанови.

Відповідно до статті 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Згідно з частини 2 статті 301 КУпАП відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.

Статтею 33 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Враховуючи наведені норми закону, апеляційний суд позбавлений можливості вирішувати будь-які питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення.

Керуючись статтями 283, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Інгульського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду І.В. Лівінський