ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1230/25 Справа № 235/5919/24 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Залізняк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року Кривий Ріг

07.07.2025р. суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Залізняк Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції при секретарі судового засідання Шевченко В.В. апеляційну скаргу захисника Харчука О.П. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.03.2025р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

за участю захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_2

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постанову суду першої інстанції оскаржено захисником Харчуком О.П., який в апеляційній скарзі:

- зазначає, що ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівник поліції, висловив згоду на огляд у закладі охорони здоров`я, проте працівники поліції стали схиляти його до відмови від такого огляду; працівники поліції вимкнули відеореєстратор та схиляли ОСОБА_1 до відмови від огляду на стан сп`яніння, оскільки у них був відсутній газоаналізатор, та у такому випадку вони не викликатимуть ВСП;

- вважає, що наголошуючи ОСОБА_1 про існуюче у нього право відмовитись від огляду на стан сп`яніння, працівники поліції ввели його в оману, хибно видаючи законність альтернативної поведінки;

- вважає, що погрожуючи ОСОБА_1 викликом ВСП, працівники поліції вчинили на нього тиск та здійснили погрози у разі, якщо він не відмовиться від огляду на стан сп`яніння;

- зазначає, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, про що він повідомив працівників поліції, та його огляд на стан сп`яніння повинен був проведений в порядку ст. 266-1 КУпАП;

- вказує, що працівниками поліції не зафіксовано факту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , та його зупинка не відповідала вимогам ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», тобто у встановленому законом порядку за порушення водієм транспортного засобу відповідного пункту ПДР України, тому вимога працівника поліції про проходження огляду на стан сп`яніння безпідставною;

- наголошує, що матеріали справи не містять відповідного направлення до закладу охорони здоров`я, що є порушенням Інструкції № 1452/735, що вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- зазначає, що у порушення «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» № 1026 від 18.12.2018р. затвердженої наказом МВС., відеозапис є неповним, та аналіз вказаної Інструкції дає підстави стверджувати, що за допомогою відео реєстратора повинна фіксуватися вся процедура виявлення та фіксації адміністративного правопорушення;

- зазначає, що працівники поліції не проводили огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, не складали відповідний акт, а склали протокол про відмову від огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим сторона захисту прохає визнати наявний в матеріалах акт огляду неналежним доказом;

- зазначає, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 на посаді водія-санітара, до посадових обов`язків фактично входить евакуація поранених та загиблих військовослужбовців, та з урахуванням вимог ст.ст. 2, 23, 33 КУпАП, ст.ст. 65, 69 КК України, ст. 485 Митного Кодексу, практики ЄСПЛ та приписів ЄКПЛ, та у разі його притягнення до відповідальності прохає суд вирішити питання про накладення стягнення без позбавлення права керування транспортним засобом;

- вважає, що суд першої інстанції надаючи оцінку доводам сторони захисту, викладеним у клопотанні про закриття справ, за відсутності сторони обвинувачення, визнаючи ОСОБА_1 винуватим, перебрав на себе сторону обвинувачення, що є порушенням п. 1 ст. 6 ЄКПЛ;

- прохає оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Про дату, час та місце судового розгляду ОСОБА_1 та захисник Харчук О.П. повідомлені належним чином до судового засідання не прибули, інтереси ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції представляє захисник Полянчук В.Б.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доводи захисника Полянчука В.Б., який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 28.07.2024 р. о 19:00год. Донецька область Покровського району по вул. Центральній, 1, с. Суворова гр. керував автомобілем «Fiat Ducato» д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, нестійка хода, незв`язана мова, запах алкоголю з порожнини рота, від проходження медичного огляду та продуття алкотестеру Драгер, відмовився.

Суд першої інстанції не прийняв заперечення сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, вважав винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведеною.

Суд першої інстанції в обґрунтування висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП після детального вивчення та дослідження матеріалів справи поклав такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 678000 від 28.07.2024р., в якому зафіксовано, що ОСОБА_1 керував ТЗ Fiat Ducato д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився продувати газоаналізатор алкотестер «Drager» або проходити медичне обстеження на стан алкогольного сп`яніння.

- направлення водія на огляд на стан алкогольного сп`яніння в Покровський наркологічний диспансер Донецької області;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- DVD диск з відеозаписом, на якому зафіксовано події, а саме з початку відео зафіксовано, як працівники поліції наздоганяють автомобіль «Fiat Ducato» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який повідомив що вживав алкогольні напої, а саме пиво. На вимогу працівника поліції продути алкотестер «Drager» на місці ОСОБА_1 відмовився.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені докази є чіткими, узгоджуються між собою та в адміністративному матеріалі відсутні докази, які б їх спростовували.

Суд першої інстанції після аналізу встановлених фактичних обставини та оцінки наведених доказів в їх сукупності, дійшов висновку про наявність в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , погоджується із висновками суду про визнання його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини справи, вирішив їх в точній відповідності із законом, повно та всебічно дослідив та оцінив наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, що суд першої інстанції не дотримався принципів повноти та всебічності судового розгляду, постанова суду першої інстанції є незаконною та підлягає скасуванню, вважає їх неспроможними та такими, що спростовуються сукупністю доказів.

Суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції правильними, а наведені в оскаржуваній постанові мотиви, які покладені в обґрунтування прийнятого рішення щодо визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП такими, що відповідають вимогам ст.ст. 245, 251, 280 КУпАП.

Матеріалами справи, а саме відеозаписом, беззаперечно підтверджено факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , його зупинку працівниками поліції та відмову від огляду на стан алкогольного сп`яніння на законну вимогу працівників поліції, що є порушенням п. 2.5 ПДР України та є складом адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наведені вище обставини повно та всебічно встановлені судом першої інстанції із посиланням на допустимі достовірні та достатні докази, таким чином, враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності оскаржуваної постанови є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника, що ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівники поліції, висловив згоду на огляд у закладі охорони здоров`я, проте працівник поліції стали схиляти його до відмови від такого огляду; працівники поліції вимкнули відеореєстратор та схиляли ОСОБА_1 до відмови від огляду на стан сп`яніння, оскільки у них був відсутній газоаналізатор, та у такому випадку вони не викликатимуть ВСП, є безпідставними, оскільки факт відмови ОСОБА_1 зафіксований на відеозапису, відповідно до якого, між іншим, вбачається млява мова ОСОБА_1 , його неохайний вигляд.

Схиляння ОСОБА_1 працівниками поліції до відмови від огляду на стан сп`яніння не підтверджено відповідними доказами, тому оцінюється судом апеляційної інстанції як припущення сторони захисту. Більш того, суд апеляційної інстанції вважає необхідним наголосити, що є нелогічним нібито схиляння ОСОБА_1 до відмови від огляду на стан сп`яніння, як особи, яка відповідно до позиції сторони захисту, перебуває у тверезому стані, та розуміє наслідки складання протоколу за будь якою обставиною за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги захисника, що наголошуючи ОСОБА_1 про існуюче у нього право відмовитись від огляду на стан сп`яніння, працівники поліції ввели його в оману, хибно видаючи законність альтернативної поведінки, є також безпідставними, оскільки відеозаписом зафіксована відмова ОСОБА_1 від продуття газоаналізатора на місці зупинки транспортного засобу та огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, та роз`яснено наслідки такої відмови.

Доводи апеляційної скарги захисника, що погрожуючи ОСОБА_1 викликом ВСП працівники поліції вчинили на нього тиск та здійснили погрози у разі, якщо він не відмовиться від огляду на стан сп`яніння, суд апеляційної інстанції, не приймає до уваги, оскільки є незрозумілим, яким чином присутність на місці події працівників ВСП була для ОСОБА_1 загрозою, враховуючи позицію сторони захисту, що ОСОБА_1 належним чином дотримався ПДР України, та перебував у тверезому стані.

Доводи апеляційної скарги захисника, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, про що він повідомив працівників поліції, та його огляд на стан сп`яніння повинен був проведений в порядку ст. 266-1 КУпАП, є також неслушними з урахуванням наступного.

Стаття 266 КУпАП регламентує відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Стаття 266-1 регламентує огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином вказані статті КУпАП розмежовують порядок огляду осіб на стан сп`яніння за суб`єктом правопорушення та об`єктивною стороною.

У порядку ст. 266 КУпАП оглядаються водії транспортних засобів при керуванні ними транспортними засобами з ознаками сп`яніння.

У порядку ст. 266-1 КУпАП оглядаються водії, які керують транспортними засобами з ознаками сп`яніння, та при цьому вказані водії є військовозобов`язаними, резервістами під час проходження зборів, а також військовослужбовцями ЗСУ.

Військовослужбовці, при виконанні своїх службових обов`язків, крім іншого, є суб`єктами адміністративного правопорушення за ст. 172-20 КУпАП у разі виявлення у них ознак чи стану сп`яніння, та у вказаному випадку слід розмежовувати поняття суб`єкта правопорушення, а саме першочергово - особа, яка керує транспортним засобом спочатку визначається як водій (загальний суб`єкт), а при умові виконання ним ще й службових обов`язків, пов`язаних із проходженням служби в ЗСУ (керуючи транспортним засобом) як військовослужбовець (спеціальний суб`єкт).

У другому випадку, на думку суду апеляційної інстанції, є доцільним вирішення питання про притягнення військовослужбовця до адміністративної відповідальності за ст. 172-20 КУпАП, та саме у цьому випадку, при огляді військовослужбовця на стан сп`яніння діють норми ст. 266-1 КУпАП.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що за наявності існування ознак двох складів адміністративних правопорушень, як за ст. 130 КУпАП, так і за ст. 172-20 КУпАП, такі дії слід фіксувати при спільних діях працівників поліції та служби ВСП для складення протоколів про адміністративні правопорушення за відповідними статтями.

Доводи апеляційної скарги захисника, що працівниками поліції не зафіксовано факту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , та його зупинка не відповідала вимогам ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», тобто у встановленому законом порядку за порушення водієм транспортного засобу відповідного пункту ПДР України, тому вимога працівника поліції про проходження огляду на стан сп`яніння є безпідставною, є неспроможними, оскільки відповідно до відеозапису зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 відбулася після переслідування транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 працівниками поліції. Факт зупинки транспортного засобу зафіксований на відеозапис, та факт керування транспортним засобом не заперечувався і самим ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги захисника, що матеріали справи не містять відповідного направлення до закладу охорони здоров`я, що є порушенням Інструкції № 1452/735, що вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є також неспроможними, оскільки відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення зазначене направлення міститься на аркуші справи № 2.

Паперова форма направлення особи до закладу охорони здоров`я для огляду на стан сп`яніння є документом, який є підставою огляд особи лікарем, тобто документ який призначений для лікаря, а не для особи, яка підлягає огляду. Слід також наголосити, що огляд особи у закладі охорони здоров`я проводиться за участі працівника поліції відповідно до вимог ст. 266 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги захисника, що у порушення «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» № 1026 від 18.12.2018р. затвердженої наказом МВС., відеозапис є неповним, та аналіз вказаної Інструкції дає підстави стверджувати, що за допомогою відео реєстратора повинна фіксуватися вся процедура виявлення та фіксації адміністративного правопорушення, є також неслушними, оскільки відповідно до вимог ст. 266 КУпАП долученням до матеріалів справи у обов`язковому порядку підлягають матеріали відеозапису огляду особи на стан сп`яніння, проте, у разі неможливості застосування відеозапису для огляду водія на стан сп`яніння проводиться за участі двох свідків.

Аналіз наведеної норми КУпАП дає підстави вважати, що відеозапис не є виключною (обов`язковою) складовою у провадженні у справах про адміністративні правопорушення. Крім того відповідно до вимог КУпАП не передбачено застосування відеозапису для фіксації всіх обставин події, наприклад керування транспортним засобом, складання проколу про адміністративне правопорушення, заповнення інших письмових документів тощо.

Доводи апеляційної скарги захисника, що працівники поліції не проводили огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, не складали відповідний акт, а склали протокол про відмову від огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим сторона захисту прохає визнати неявний в матеріалах акт огляду неналежним доказом також спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких акт огляду особи на стан алкогольного сп`яніння, розміщений на сторінці № 3.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 на посаді водія-санітара, до посадових обов`язків фактично входить евакуація поранених та загиблих військовослужбовців, та з урахуванням вимог ст.ст. 2, 23, 33 КУпАП, ст.ст. 65, 69 КК України, ст. 485 Митного Кодексу, практики ЄСПЛ та приписів ЄКПЛ, та у разі його притягнення до відповідальності прохає суд вирішити питання про накладення стягнення без позбавлення права керування транспортним засобом, є необґрунтованими з урахуванням наступного.

Так санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення стягнення у виді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, санкція наведеної статті є безальтернативною, а отже накладення стягнення не може призначатися вибірково, чи окремо одне від одного.

Відповідно до вимог ст. 25 КУпАП позбавлення права керувати транспортним засобом застосовується, як основне, так і додаткове стягнення, та у розумінні ст. 130 КУпАП визначається як основне стягнення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX від 16.02.2021р. адміністративне стягнення у виді штрафу посилено, та визначено мінімальний розмір стягнення у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто законодавець визначив необхідність посилення відповідальності.

У даному випадку суд апеляційної інстанції звертає увагу на підстави посилення такої відповідальності, для чого аналізує пояснювальну записку до наведеного вище Закону, яка наводить підстави для таких змін, та яка розміщена на офіційному сайті Верховної Ради України, тобто перебуває у загальному доступі.

Так, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі порушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX від 16.02.2021р. прийнятий з метою сприяння запобіганню вчиненню правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, більш стриманій і виваженій поведінці водіїв на дорогах і, як наслідок, призведе до зменшення кількості ДТП, особливо ДТП, учинених особами, які керували транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння або в стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, а також до підвищення рівня правової культури, зміцнення законності та виховання водіїв, осіб, які керують транспортними засобами, пасажирів у дусі точного і неухильного додержання вимог чинного законодавства.

Міжнародний досвід забезпечення безпеки на дорогах свідчить, що одним з найпростіших і водночас найдієвіших способів примусити водіїв дотримуватися вимог Правил дорожнього руху, є запровадження системи ефективного покарання.

Отже законодавець у наведених вище змінах до КУпАП визначив підвищений суспільний інтерес для необхідності утворення механізму, який би дієво міг запобігти вчиненню такого виду адміністративних правопорушень.

Слід також наголосити, що ЗУ № 1231-IX від 16.02.2021р. також виключив із ст. 21 КУпАП можливість передання матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації або трудового колективу щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Тобто, діюче законодавство у справах про адміністративні правопорушення чітко визначило важливість несення реального стягнення особами, яких притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП саме у тому обсязі, який встановлений санкцією зазначеної статті.

Стягнення, яке накладено на ОСОБА_1 , накладене судом першої інстанції після аналізу та дослідження у судовому засіданні сукупності усіх доказів, які містять матеріали справи про адміністративне правопорушення, в межах ч. 1 ст. 130 КУпАП. Національним законодавством визначено вид та міру адміністративного стягнення за ст. 130 КУпАП, при цьому враховано всі обставини, у яких перебувала особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та не визначено підстав, за яких таке стягнення не було б накладено, чи було б зменшено.

Правопорушення пов`язані з керуванням транспортним засобом у стані сп`яніння, мають підвищений суспільний інтерес, та останні зміни до законодавства, як кримінального так і у справах про адміністративні правопорушення лише посилюють відповідальність винуватих осіб.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції, враховуючи вимоги ст. 21, 25 КУпАП не вбачає передбачених законом підстав, для того, щоб не застосовувати до ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.

Доводи апеляційної скарги захисника, що суд першої інстанції надаючи оцінку доводам сторони захисту, викладеним у клопотанні про закриття справ, за відсутності сторони обвинувачення, визнаючи ОСОБА_1 винуватим, перебрав на себе сторону обвинувачення, що є порушенням п. 1 ст. 6 ЄКПЛ, також не містять під собою підґрунтя, оскільки суд першої інстанції оцінив заперечення сторони захисту з урахуванням доказів, які містить справа, визнавши заперечення сторони захисту неспроможними.

Таким чином враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає постанову суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим судовим рішенням, підстави для її зміни відсутні, а доводи апеляційної скарги особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, про накладення стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП без позбавлення права керувати транспортним засобом, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене вище постанова суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, вмотивованим та справедливим судовим рішенням.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника Харчука Олександра Петровича в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.03.2025р., якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області 13.03.2025р., якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя