Справа № 466/6116/25
Провадження № 3/466/2027/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року, суддя Шевченківського районного суду м. Львова Зима І.Є., розглянувши матеріали, які надійшли з ЛРУП № 1 ВП № 1 ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, пенсіонерку, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ,-

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу серії ВАД№689897, 15.06.2025 року, близько 10 год. 00 хв., по АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного та економічного характеру відносно свого чоловіка - ОСОБА_2 . ІІ дії виразились в тому, що вона вигнала останнього з помешкання їх спільного проживання Відтак, відносно ОСОБА_1 25.06.2025 було складено протокол про вчинення нею правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ст. 173-2 ч.1 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП повністю заперечила. Пояснила, що ОСОБА_2 є її чоловіком, який зловживає алкогольними напоями. При укладенні шлюбу між ними було підписано шлюбний контракт, яким визначено всі майнові питання , відтак жодного тиску з приводу розпорядження чи користування його майном вона не чинила. ОСОБА_2 зареєстрований та є співвласником квартири за адресою АДРЕСА_2 . Дійсно, 15.06.2025 , між ними виник конфлікт з вини ОСОБА_2 , в зв`язку з тим, що її чоловік вкотре вживав спиртне та перебував у неадекватному стані. Після сварки ОСОБА_2 , будучи роздратованим вийшов з квартири та пішов у невідомому напрямку. Вона лише згодом дізналась про те, що він подав заяву до відділу поліції з приводу ніби-то її неправомірних дій. Після цього вона звернулась до суду з заявою про розірвання шлюбу.

Представник особи, що притягається до адміністративної відповідальності, адвокат Гарасимів Ю.І., вину ОСОБА_1 заперечив. Зокрема пояснив, що дані в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсній обстановці, яка склалась між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Сам по собі протокол не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма матеріалами справи, зокрема показаннями ОСОБА_1 , свідків тощо.

Окрім цього, адвокат зазначає, що подія відбулась 15.06.2025 року, проте протокол про вчинення адміністративне правопорушення складено лише 25.06.2025 року, що є істотним процесуальним порушенням. Також у протоколі не зазначено, які конкретні дії вчинила ОСОБА_1 , який спосіб насильства прослідковується у діях порушниці. Якщо таких дій кілька, то зазначається кожна дія та вид насильства, а також наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони спричинені. Поліцейськими не взято до уваги той факт, що ОСОБА_2 зареєстрований та має право власності на житло , яке знаходиться по сусідству: АДРЕСА_2 . Зважаючи на вищенаведене, просить суд закрити провадження у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що 15.06.2025 року, близько 10 год. 00 хв., по АДРЕСА_1 , його дружина, ОСОБА_1 , вимагала від нього, щоб він віддав ключі та документи від транспортного засобу, власником якого він є та перереєстрував свій автомобіль на її сина. Оскільки він відмовлявся, то син ОСОБА_1 та її невістка силоміць висели його з квартири , завезли у центр міста та залишили на зупинці громадського транспорту. Відтак, його фактично виселили з квартири, де він проживав тривалий час . На даний час він винаймає окреме житло, так як не має змоги повернутись у квартиру, співвласником якої він є, по АДРЕСА_2 , так як там проживає його перша дружина. Крім того, в процесі розгляду справи ОСОБА_2 представив суду документи , що підтверджують його право власності на транспортний засіб та ключі від авто. При цьому зазначив, що згадані документи та ключі дружина та її син від потерпілого не забирали, між тим сам автомобіль син ОСОБА_1 припаркував далеко від місця проживання та він, в силу віку та хвороби, не має змоги користуватись своїм автомобілем.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , адвоката Гарасимів Ю.І., потерпілого, дослідивши матеріали адміністративної справи у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, який в силу положень ст. 251 КУпАП, є одним із джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно, досліджуючи останній, разом із іншими, доданими до нього матеріалами, суд дійшов таких висновків.

Відповідальність за ч.1 ст. 173-2 КУпАП настає у разі вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

У той же час, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» 07 грудня 2017 року № 2229-VIII.

Так, відповідно до п. 3 ч.1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері,якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство, згідно із Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", є формою домашнього насильства, що полягає у позбавленні доступу до фінансових ресурсів, майна, їжі, одягу, а також перешкоджанні у отриманні роботи, навчання, лікування тощо, з метою контролю над особою.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КпАП України, можуть бути як члени однієї сім`ї відповідно до визначеного поняття члена сім`ї у Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та інші родичі та особи, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Таким чином, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції статті 173-2 КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне та фізичне насильство, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано працівником поліції за частиною 1 статті 173-2 КУпАП, як домашнє насильство економічного та психологічного характеру.

Відповідно до п. 9 розділу II "Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1376 від 06.11.2015, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема у графі "дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення" - суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол.

Разом з тим, заява від ОСОБА_2 щодо неправомірних дій його дружини, ОСОБА_1 , надійшла до ВП № 1 ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області 15.06.25. З її змісту вбачається, що остання забрала ключі та документи від транспортного засобу, який належить потерпілому, вимагала переоформлення такого та її ім.»я . В зв`язку з відмовою потерпілого у здійсненні вказаної дії, вигнала його з помешкання.

Вказані обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Дані , зазначені потерпілим у заяві та у протоколі про адміністративне правопорушення, суперечать його ж показанням в судовому засіданні. Жодних даних про перевірку вказаних обставин уповноваженим працівником ВП № 1 ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області при складанні протоколу, у матеріалах справи немає.

Окрім цього, у протоколі не зазначено суть адміністративного правопорушення, конкретних обставин, які б вказували на вчинення домашнього насильства саме ОСОБА_1 відносно свого чоловіка ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення є протокол про вчинення адміністративного правопорушення. Він є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, проте не є самостійним доказом і повинен розглядатись в сукупності з іншими доказами.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, в тому числі, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення , складений відносно ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що у проколі неконкретизовано суть правопорушення, яке вчинила остання, не викладені обставини його вчинення та не зазначено якими саме діями чи бездіяльністю ОСОБА_1 вчиняла вказані в протоколі дії. Крім цього, пояснення ОСОБА_2 в судовому засіданні не збігаються з письмовими поясненнями, які викладені в заяві від 15.06.2025 року.

Таке формулювання адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є неконкретним, що позбавляє особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, можливості ефективно захищатися від нього і робить неможливим об`єктивний розгляд справи.

При цьому, суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

У справі "Малофєєва проти росії" ("Malofeyeva v. Russia", рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення ("проведення несанкціонованого пікету"), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права, свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що протокол про адміністративне правопорушення, складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, не містить суть адміністративного правопорушення, зокрема, не містить обставини його вчинення та не не долучено інших відомостей необхідних для вирішення справи, у зв`язку з чим вказаний протокол не може бути використаний як належний та допустимий доказ у справі, приходжу до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом матеріалами справи факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та вважає за необхідне провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити через відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 280, 283, 284 КУпАП, -

у х в а л и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її ухвалення.

Суддя І. Є. Зима