Справа № 297/243/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.07.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 27 січня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 27 січня 2025 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №241798 від 17.01.2025та постанови судді від 27.01.2025 вбачається, що 17 січня 2025 року близько 20 години 50 хвилин прикордонним нарядом «Контрольний пост» на напрямку 187 прикордонного знаку на околиці населеного пункту Яноші (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) в межах контрольованого прикордонного району на відстані близько 18500 м від державного кордону було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який на неодноразову повторювану законну вимогу військовослужбовців ДПСУ відмовився надати документ, що посвідчує особу.

Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судута закрити провадження за відсутності в діях події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права . Вказує на те, що висновки суду, викладені у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано у чому полягала злісна непокора ОСОБА_1 законній вимозі чи розпорядженню працівника ДПС. Зазначає, що він був дійсно зупинений працівниками прикордонної служби та зразу ж на першу їхню вимогу надав документ, що посвідчує особу, після перевірки документів прикордонники ніяких претензій до нього не мали. Звертає увагу, що судом не було дотримано вимоги ст.277-2 КУпАП, його не було повідомлено про дату та час розгляду справи, що унеможливило його підготовку до розгляду справи, порушило його право безпосередньо брати участь у судових засідання та надавати пояснення в суді. Тому ОСОБА_1 вважає, що жодним доказом його вина не доведена, а тому є всі підстави для закриття провадження у справі.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився. Останній рухом справи не цікавився, судову кореспонденцію отримував, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст.ст. 268, 271 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог дотримався.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, стверджується: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №241798 від 17.01.2025, де викладено обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП; даними протоколу про адміністративне затримання від 17.01.2025, який підписаний ОСОБА_1 та в якому зазначено, що ОСОБА_1 послуг захисника не потребує, бажає захищати себе сам; даними протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 17.01.2025; поясненнями ОСОБА_1 , згідно яких вину свою у вчиненому визнав, а також іншими матеріалами справи.

Отже, всупереч доводам апеляційної скарги, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами, які були досліджені місцевим та апеляційним судами.

Оцінюючи вищенаведені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративні правопорушення серії 3хРУ №241798 від 17.01.2025, складений щодо ОСОБА_1 уповноважено на те особою, за своєю формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства, містить у собі усі необхідні дані щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, та особи-порушника.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового визнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Також апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 2 категорії водій 1 групи інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ОСОБА_2 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 вищевказаних протоколів, що в нього були підстави для фальсифікації протоколів чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази, як у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, так їх і не додано до апеляційної скарги й такі не встановлені в судовому засіданні апеляційного суду.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що всупереч доводів апеляційної скарги, інспектор прикордонної служби 2 категорії водій 1 групи інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ОСОБА_2 діяв саме у межах наданих йому повноважень.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні дані, які можуть свідчити про те, що дії уповноважених осіб прикордонної служби при затриманні ОСОБА_1 та при оформленні відносно нього матеріалів адміністративного правопорушення, були незаконними та протиправними. У матеріалах справи немає відомостей про те, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій працівників прикордонної служби щодо нього, або оскаржував такі дії у встановленому законом порядку.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду, викладені у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційний суд відхиляє, як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані доводи апеляційної скарги та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях правопорушника складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що будучи зупинений працівниками прикордонної служби він зразу ж на першу їхню вимогу надав документ, що посвідчує особу, після перевірки документів прикордонники ніяких претензій до нього не мали, апеляційний суд відхиляє, оскільки вважає, що такі спростовуються сукупністю вищенаведених доказів і є такими, що спрямовані виключно на ухилення останнього від адміністративної відповідальності.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме відмовився надати документ, що посвідчує особу.

Відповідно до ст. 185-10 КУпАП, адміністративним правопорушенням вважається злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторюваних законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, оскільки наявними доказами безумовно підтверджується те, що на законні вимоги працівника прикордонної служби надати документи для перевірки з метою контролю за дотриманням прикордонного режиму, ОСОБА_1 відмовився, чим вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що судом не було дотримано вимоги ст.277-2 КУпАП, його не було повідомлено про дату та час розгляду справи, що унеможливило його підготовку до розгляду справи, порушило його право безпосередньо брати участь у судових засідання та надавати пояснення в суді, апеляційний суд визнає такими, що не свідчать про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, та не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови. Відхиляючи ці доводи, апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи наявна заява, яка підписана ОСОБА_1 , в якій він просив розглянути справу без його участі. При цьому ОСОБА_1 не був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ч. 1 ст. 268 КУпАП під час апеляційного розгляду справи, чим не скористався та не з`явився до суду апеляційної інстанції.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином рішення суду першої інстанції про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 прийнято відповідно до вимог ст. 268 КУпАП.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 185 -10 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. 33-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана апеляційна скарга ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 27 січня 2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 180-10 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага