Справа № 638/4816/25
Провадження № 3/638/2096/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Малахової О.В., розглянувши адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , передбаченої за вчинення адміністративного правопорушення визначеного частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №262945 від 05.03.2025, водій ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) 05.03.2025 о 15 год. 3 хв. у Харківській обл., с. Чистоводівка по вул. Центральній, 10, керував транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, млява мова. Від керування транспортним засобом відсторонений, шляхом залишення транспортного засобу на місці зупинки. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі охорони здоров`я, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України, за що частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, надав письмові пояснення, у яких зазначив, що 05.03.2025 о 14 год. 30 хв. перебував у друзів, коли раптово між іншими друзями виникли сварка і один з гостей розбив лобове скло його автівки. Оскільки, самостійно заспокоїти його не вдалося, були змушені викликати поліцію та фіксувати правопорушення і завдані збитки. Поліцейські, приїхавши на місце події, втихомирили правопорушника, взяли у ОСОБА_1 заяву, відібрали пояснення та попросили перегнати автомобіль в інше місце, аби не допустити його подальшого пошкодження, оскільки правопорушника не затримували. ОСОБА_1 так і вчинив. Однак, цього моменту на бодікамеру зафіксовано не було, оскільки вона була вимкнена. ОСОБА_1 наголошує, що під час зазначеної дії поліцейські вирішили його зупинити під відеофіксацію та скласти протокол за частиною першою статті 130 КУпАП.

Представник ОСОБА_1 адвокат Багмат П.Д., звернувся з клопотанням про закриття провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, оскільки склад зазначеного у протоколі правопорушення інкримінованого ОСОБА_1 , не відповідає складу адміністративному правопорушенню передбаченому частиною першою статті 130 КУпАП, докази вчинення правопорушення, на думку захисника, матеріали справи не містять.

Постановою від 11.06.2025, суд задовольнив клопотання Захисника про витребування доказів, витребував у Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області повний та безперервний відеозапис події, тобто з моменту прибуття екіпажу патрульної поліції до моменту завершення розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачене частиною першою статті 130 КУпАП; відомості про відпрацювання виклику на лінію «102» від 05.03.2025, подія 102 №226237710 про умисне пошкодження майна гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; матеріали адміністративного провадження, зокрема протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , який 05.03.2025 розбив лобове скло автомобіля Фольцваген Пасат чорного кольору, д/н НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ; відомості про порушення кримінальної справи, в тому числі витяг з ЄРДР, відносно ОСОБА_2 , який розбив лобове скло автомобіля Фольцваген Пасат чорного кольору, д/н НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (в разі порушення кримінальної справи); відомості про свідків події 102 №226237710 про умисне пошкодження майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Докази, які витребував суд в Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, не надано, причини невиконання постанови від 11.06.2025 Ізюмський РУП ГУНП в Харківській області суду не повідомив.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Згідно зі статтею 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до пункту 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність згідно з частиною першою статті 130 КУпАП.

У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україніта процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

У матеріалах справи містяться відеозаписи боді-камер працівників поліції, що оформлювали адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 130 КУпАП.

Відповідно до статті 251 КУпАП, відеозапис місця події з іншими фактичними даними є доказами, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні.

Із відеозапису з бодікамер працівників поліції, вбачається що на місці зупинки транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , працівник поліції одразу вказує відомості про особу ОСОБА_1 , про керування в нетверезому стані ОСОБА_1 , що останній і не заперечував. Також вбачається, що між працівниками поліції та ОСОБА_1 вже відбулося спілкування без фіксації на бодікамеру, зокрема, щодо обставин розбиття лобового скла автівки та обставин за яких ОСОБА_1 сів за кермо, про які зазначено у поясненнях.

Отже, з відеозапису вбачається, що працівники поліції, зупиняючи транспортний засіб Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , достеменно володіли відомостями про особу водія транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , про його перебування в стані алкогольного сп`яніння, а весь алгоритм дій працівників поліції, які фактично спонукали до вчинення адміністративного правопорушення, повністю сплановані та виконані задля складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в статті 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Згідно зі статтею1 КУпАП завданням цього Кодексу, серед іншиого, є запобігання правопорушенням, а не провокація їх вчинення.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини першої статті 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів. В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу «справедливого судочинства». (Рішення ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Худобін проти російської федерації» від 26 жовтня 2006 року, «Ваньян проти російської федерації» від 15 грудня 2005 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

Європейським судом вироблена концепція провокації, яка порушує пункт 1 статті 6 Конвенції, і є відмінною від застосування законних оперативних методів попереднього розслідування. Ним встановлено, що, тоді як застосування спеціальних методів розслідування, зокрема негласних, не може саме по собі порушувати право на справедливий судовий розгляд, небезпека поліцейської провокації в результаті таких заходів передбачає, що їх застосування повинно бути обмежене зрозумілими рамками (рішення ЄСПЛ від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви»).

Під провокацією (поліцейською) ЄСПЛ розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

Таким чином, мала місце провокація вчинення правопорушення, тобто схиляння суб`єкта до певних протиправних дій з метою подальшого їх виявлення та порушення питання адміністративного переслідування.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумціях, в тому числі і закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу.

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п.161, Series А заява №25).

Вимогами статті 266 КУпАП встановлено імперативний обов`язок поліцейського відсторонення від керування транспортним засобом особи яка має ознаки будь-якого сп`яніння.

Відповідно, виявивши особу з ознаками алкогольного сп`яніння біля припаркованого транспортного засобу, поліцейський не має права надавати такій особі вказівок щодо керування автомобілем.

Статтею 29 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень, є представником держави, будь-яка особа має право розраховувати, що розпорядження та дії представника влади є законними та не спрямовані на вчинення правопорушення.

Європейський суд з прав людинизазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом (рішенняу справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

За таких обставин, зазначені порушення слід визнати істотними, які унеможливлюють встановлення у його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд дійшов висновку, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, підлягає закриттю.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтею 7, 9, 130, 247, 251, 277, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її вручення шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Харкова.

Суддя О.В. Малахова