Номер провадження: 33/813/1299/25
Номер справи місцевого суду: 498/564/25
Головуючий у 1-й інстанції Чернецька Н.С.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника Зайцева Максима Сергійовича

на постанову судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23 квітня 2025 року

встановив:

Постановою судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 03 квітня 2025 рокуОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 40800 грн з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на п`ять років. Вирішено питання щодо судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 березня 2025 року о 10 годині 30 хвилин по вул. Миру в сел. Велика Михайлівка, Роздільнянського району, Одеської області

ОСОБА_1 , якого протягом року було притягнуто за правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП, повторно керував транспортним засобом мопедом «Сагіта» д.н.з. б/н, чим порушив вимоги п.2.1 а Правил дорожнього руху.

В апеляційні скарзі захисник Зайцев М.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати постанову судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23 квітня 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, оскільки 11 лютого 2025 року стосовно нього правоохоронцями було винесено не постанову про накладення адміністративного стягнення, а протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №244212. Також цього ж дня, тобто 11 лютого 2025 року правоохоронці винесли стосовно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.6 ст. 121 КУпАП, проте ця постанова не утворює у діях ОСОБА_1 ознак повторності за ст. 126 КУпАП. На момент скоєння правопорушення 21 березня 2025 року, ОСОБА_1 вважається таким, що протягом року не піддавався адміністративному стягненню за ст. 126 КУпАП, у його діях відсутня ознаки повторності скоєння правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП, рішення, яке б набрало законної сили про притягнення його до адміністративної відповідальності за цієї статтею було відсутнє на час скоєння інкримінованого правопорушення. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували законність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав лише 15 травня 2025 року.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисники Зайцев М.С. та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисників.

Перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Так, 23 квітня 2025 року судом прийнято оскаржуване судове рішення, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 24 квітня 2025 року і закінчився 05 травня 2025 року.

З матеріалів справи убачається, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 , відомостей щодо вручення йому копії оскаржуваної постанови матеріали справи не містять, з матеріалами справи ОСОБА_1 ознайомився 15 травня 2025 року, апеляційна скарга подана 20 травня 2025 року.

З огляду на вказане, апеляційний суд вважає наведені апелянтом доводи в якості причин пропуску строку на апеляційне оскарження поважними, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже під час розгляду справи, законодавець покладає на суд обов`язок, обумовлений з`ясуванням істотних обставин справи, перелік яких регламентовано законом, які слугують правовими підставами (підґрунтям) для прийняття рішення про визнання особи винуватою у скоєнні інкримінованого правопорушення та застосування до неї заходу державного примусу у вигляді накладення стягнення.

За ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Пунктом 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України N 340 від 08 травня 1993 року "Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами" (далі Постанова N 340) регламентовано, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (ст. 14 Закону України "Про дорожній рух").

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 16 Закону України "Про дорожній рух").

Згідно пункту 2.1 "а" Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема - посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до пункту 2.4 "а" ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

Пунктом 1.9 ПДР, передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Диспозиція ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом

Однією з ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП є повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Зважаючи на специфіку складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, встановлення у діях особи факту керування транспортним засобом є обов`язковим, недоведеність цієї обставини свідчить про відсутність у діях особи ознак інкримінованого правопорушення, а відтак і відсутність правових підстав для притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, тягар доказування доведеності вини особи у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення покладається на уповноважену службову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, тобто у даному конкретному випадку поліцейського.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №277413 від 21 березня 2025 року, поліцейськими зафіксовано, що: «21 березня 2025 року о 10:30 год по вул. Миру, с. Велика Михайлівка, Роздільнянського району, Одеської області водій ОСОБА_1 керував мопедом Сагіта б/н без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року протокол ЕПР1 244212 від 11 лютого 2025 року, чим порушив вимоги п.2.1а ПДР за що відповідальність передбачена ч.5 ст. 126 КУпАП».

Згідно з копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №244212 від 11 лютого 2025 року, складено відносно ОСОБА_1 поліцейськими зафіксовано, що: «11 лютого 2025 року о 15:00 год в селищі Велика Михайлівка, вул. Олексія Алтуніна, керував мопедом без посвідчення водія, тобто не маючи права керування транспортним засобами, повторно протягом року, чим порушив вимоги п. 2.1 а ПДР за що відповідальність передбачена ч.5 ст. 126 КУпАП.

Згідно ст. 222 КУпАП органи національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема серед іншого, передбачені ч. 2 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 291 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 291 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу.

Повторним протягом року вчинення однорідного правопорушення слід вважати те правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення.

За матеріали цієї справи, в основу висновку про наявність у діях ОСОБА_1 такої кваліфікуючої ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, як вчинення правопорушення повторно, правоохоронці поклали факт складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення від 11 лютого 2025 року.

Апеляційний суд зауважує, що саме по собі лише складання відносно особи протоколу про адміністративне правопорушення не є тотожним поняттю накладання відносно цієї особи адміністративного стягнення, на відміну від випадку винесення поліцейським на місці події постанови про накладення адміністративного стягнення.

Станом на час складання поліцейськими відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №277413 за ч.5 ст. 126 КУпАП, тобто 21 березня 2025 року, у справі відсутні докази того, що за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, де предметом є протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №244212 від 11 лютого 2025 року, судом винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 КУпАП.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (ч.3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень).

Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постанову про накладення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.5 ст. 126 КУпАП на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №244212 від 11 лютого 2025 року, судом винесено лише 03 квітня 2025 року (справа №498/387/25).

Отже, станом на час складання правоохоронцями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №277413 від 21 березня 2025 року, у правоохоронців були відсутні правові підстави для кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.5 ст. 126 КУпАП, зважаючи на відсутність у його діях ознак повторності.

Водночас апеляційний суд зауважує, що згідно з положеннями частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах "Малофєєва проти росії" ("Malafeyeva v russia", рішення від 30 травня 2013 року, заява N 36673/04) та "Карелін проти росії" ("Karelin v. russia" заява N 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Зважаючи на те, що суд уповноважений розглядати справу лише (виключно) у межах обсягу звинувачення, викладеного та зафіксованого у змісті протоколу про адміністративне правопорушення, а докази вчинення ОСОБА_1 станом на 21 березня 2025 року інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, кваліфікуючою ознакою якого є скоєння діяння повторно у справі відсутні, апеляційний суд доходить висновку щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови судді та закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 .

Саме по собі винесення правоохоронцями на місці події постанови про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення серії ЕНА №4319255 від 21 березня 2025 року за ч.6 ст. 121 КУпАП не має правового значення, оскільки накладення стягнення за

ст. 121 КУпАП не утворює повторності при вирішенні питання про правову кваліфікацію дії особи за ст. 126 КУпАП.

За вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Отже підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП відсутні, тому вказані вище висновки судді першої інстанції є помилковими.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи наведене апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити, а оскаржувану постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23 квітня 2025 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі

п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП

постановив:

Клопотання захисника Зайцева Максима Сергійовича задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23 квітня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника Зайцева Максима Сергійовича задовольнити.

Постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23 квітня 2025 року скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст. 126 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко