Справа № 142/422/25
Провадження № 33/801/701/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гринишина А. А.
Доповідач: Шемета Т. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Шемети Т. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Піщанського районного суду Вінницької області від 17 червня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 172-15 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Батьків Бродівського району Львівської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ПРКЗ, начальника відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип Б), -

встановив:

Постановою Піщанського районного суду Вінницької області від 17 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним за частиною 2 статті 172-15 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 605 гривень 60 копійок.

В постанові суду зазначено, що 07 травня 2025 року близько 13 год. 00 хв., перебуваючи в АДРЕСА_2 військовослужбовець підполковник ОСОБА_1 під час виконання обов`язків начальника відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип Б), діючи всупереч інтересам служби, вчинив недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду, а саме після отримання доповіді від начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (ТипБ) капітана ОСОБА_2 про пошкодження загороджувального паркану типу «Єгоза» (верхнього кільця), виявленого 07.05.2025 близько 12:15 нарядом п/н «Прикордонний патруль» в районі пп/зн 0223/02, не забезпечив належного реагування на виявлені ознаки можливого порушення державного кордону та не здійснив доповідь про даний факт по лінії Центр управління службою, чим допустив приховування події на рівні службової звітності, що призвело до порушення вимог підпункту 2 пункту 5 та підпункту 9 пункту 6 Положення про відділ прикордонної служби Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №311 від 15.04.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.05.2016 за №719/28849, статей 11 та 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пунктів 2.1 та 20.1 Кодексу поведінки працівників, до функціональних обов`язків яких належить здійснення управління кордонами, затвердженого спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства закордонних справ України, Міністерства фінансів України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Головного управління державної служби України №330/151/809/434/146 від 05.07.2011, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.07.2011 за №922/19660, тобто вчинив вказаними діями військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто недбале ставлення до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду та дії режиму воєнного стану.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нову, якою закрити провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в його діях немає недбальства: отримавши повідомлення про пошкодження загороджувального паркану, він переконався, що підлеглі провели належну перевірку, жодних ознак порушення державного кордону виявлено не було, ОСОБА_3 дав розпорядження полагодити верхнє кільце паркану, що й було зроблено, а тому не було потреби повідомляти в ЦУС, повідомлення здійснюються не про всі події, а лише про значущі. В Протоколі зазначено загальні положення нормативних актів, жодного конкретного пункту, статті, тощо йому не інкриміновано. Він не визнавав себе частково винним, як зазначив суд першої інстанції, а лише не заперечував і не заперечує той факт, що дійсно не повідомляв ЦУС, проте при цьому нічого не порушив, оскільки не було потреби в такому повідомленні.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 повністю підтримав викладене в апеляційній скарзі, наголосив на тому, що оскільки не було виявлено порушення державного, тому він не повинен був повідомляти ЦУС про механічне пошкодження, яке, як доповіли, підлеглі, було усунуто.

Згідно статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Частиною другою статті 172-15 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 року справі № 185/12161/15-к вказав, що , при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається..

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, в подальшому продовжений до 24 серпня 2022 року включно.

В протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 порушив вимоги підпункту 2 пункту 5 та підпункту 9 пункту 6 Положення про відділ прикордонної служби Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №311 від 15.04.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.05.2016 за №719/28849, статей 11 та 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пунктів 2.1 та 20.1 Кодексу поведінки працівників, до функціональних обов`язків яких належить здійснення управління кордонами, затвердженого спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства закордонних справ України, Міністерства фінансів України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Головного управління державної служби України №330/151/809/434/146 від 05.07.2011, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.07.2011 за №922/19660 (надалі Кодекс поведінки).

Відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, крім іншого, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників). Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно підпункту 2 пункту 5, підпункту 9 пункту 6 Положення про відділ прикордонної служби Державної прикордонної служби України, до функціональних обов`язків яких належить здійснення управління кордонами, начальник відділу відповідає за: готовність відділу прикордонної служби до дій, підготовку, правильне застосування підпорядкованих сил і засобів та успішне виконання ними визначених завдань в установлений строк та зобов`язаний знати тактику дій правопорушників та організовувати запобігання правопорушенням, протидію яким законодавством України віднесено до компетенції Держприкордонслужби.

Як зазначено в пункті 2.1 Кодексу поведінки працівників, до функціональних обов`язків яких належить здійснення управління кордонами, працівник зобов`язаний служити Українському народові, демонструючи етичну поведінку, усвідомлюючи, що його служба передбачає: відданість Українському народу, зобов`язання діяти в інтересах держави та відстоювати національні інтереси, утверджуючи базові суспільні цінності; свідоме підпорядкування власних інтересів суспільним вимогам та інтересам і державним пріоритетам; професійне, сумлінне виконання службових обов`язків згідно з Конституцією України.

Як зазначено в пункті 20.1 Кодексу поведінки, до функціональних обов`язків яких належить здійснення управління кордонами, від працівників вимагається: суворо дотримуватися встановленого розпорядку дня; раціонально використовувати робочий час; при мінімальних затратах робочого часу та державних ресурсів забезпечувати максимальне виконання доручених завдань; належним чином виконувати функції, пов`язані зі своєю посадою, підтримуючи довіру суспільства до органу, в якому проходить службу чи працює, у тому числі утримуватися від дій, які можуть завдати шкоди службі; не займатися будь-якою сторонньою справою у робочий час; не допускати прибуття на службу (на роботу) або перебування на службі (на роботі) в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Як вбачається зі змісту актів, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення як ті, приписи яких порушив ОСОБА_1 , положення Статут та Кодексу поведінки вони носять загальний характер і їх приписів повинні дотримуватись всі без виключення військовослужбовці, а підпункт 2 пункту 5 та підпункт 9 пункту 6 Положення про відділ прикордонної служби Державної прикордонної служби України, хоча й більш наближені до сфери відповідальності та обов`язків начальника відділу, однак їх приписи жодним чином не регулюють порядок і умови направлення начальником відділу прикордонної служби (в. о. якого був ОСОБА_1 07.05.2025 року) повідомлення до Центру управління службою.

Відповідно до частин першої - третьої статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Протокол про військове адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , не містить даних, які вказують на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, зокрема не зазначено обставин, які б свідчили про його службову недбалість, чим передбачено його обов`язок повідомляти ЦУС про механічне пошкодження верхнього кільця загороджувального паркану за відсутності будь-яких інших ознак, що свідчать про спробу порушення чи порушення державного кордону України.

Відсутність ознак, які б свідчили про порушення кордону за обставин, описаних в протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується поясненнями військовослужбовців, які виявили пошкодження верхнього кільці загороджувального паркану типу «Єгоза» та які прибули після повідомлення наряду, зокрема поясненнями ОСОБА_4 (а.с. 34), ОСОБА_5 (а. с. 33), ОСОБА_6 ( а. с. 32), які після виявлення пошкодження, провели детальний огляд контрольно-сідлової смуги, рокадної дороги, прилеглої території.

Отже, в фабулі адміністративного правопорушення, наведеній в протоколі, складеному відносно ОСОБА_1 , відсутнє посилання на приписи положення, інструкції, тощо, які б зобов`язували його в разі виявлення такого пошкодження за відсутності об`єктивних підозр порушення державного кордону, повідомляти про цей факт Центр управління службою, тобто в протоколі відсутнє посилання, до яких саме обов`язків військової служби недбало поставився ОСОБА_1 , яким нормами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України або іншими нормативно-правовими актами вони визначені.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Право на справедливий суд за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.) охоплює, зокрема, право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Стаття 62 Конституції України закріплює принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статтею 172-15 КУпАП, не доведена належними, допустимими та достатніми доказами по справі.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції віднісся до розгляду поверхнево, не проаналізував змісту протоколу, не перевірив та не дав оцінку доказам, які наявні в матеріалах справи та на які посилався ОСОБА_1 , а обмежився виключно цитуванням змісту протоколу про адміністративне правопорушення та загальних норм законів.

Відтак постанову Піщанського районного суду Вінницької області від 17 червня 2025 року слід скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення (пункт 1 частини 1 статті 247 КУпАП).

На підставі викладеного та керуючись пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Піщанського районного суду Вінницької області від 17 червня 2025 року скасувати, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною другою статті 172-15 КУпАП закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду Т. М. Шемета