Справа № 599/1054/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 липня 2025 року

Суддя Зборівського районного суду Тернопільської області Іваницький О.Р.

розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №2 (м.Зборів) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого АДРЕСА_1 , пенсіонер,-

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

В суд поступили матеріали згідно яких ОСОБА_1 26 червня 2025року близько 19 год. 05 хв. в м.Зборів вул. Б.Хмельницького Тернопільського району керував транспортним засобом марки Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився технічним приладом «Драгер 6810». Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9 А Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст.130 ч. 1 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вини не визнав та пояснив, що алкоголю 26 червня 2025 року не вживав та в стані алкогольного сп`яніння не перебував. На пропозицію працівників поліції погодився пройти огляд на стан сп`яніння, технічний прилад показав, що він вживав алкоголь. Така ситуація виникла, оскільки він хворіє гіпертонічною хворобою ІІ ступеня. З цього приводу він вживає у великій кількості відповідні лікарські засоби, зокрема, ліпразид, настойки пустинника та валеріани по 3 рази на день. Оскільки в стані сп`яніння не перебував просить провадження по справі закрити.

При розгляді справи звертаю увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Як видно з матеріалі справи, зокрема інформації відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та пояснення причини зупинку, на запитання працівника поліції, чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої, останній категорично заперечив. На пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки погодився.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом». Згідно даної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Вважаю, що матеріали адміністративної справи не містять достатніх та переконливих доказів, які поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Відповідно до п.2 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками описаними у цій Інструкції.

Згідно ч.1 ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Із вказаних норм вбачається, що законним огляд водіїв на стан відповідного виду сп`яніння є лише тоді, коли у діях цих осіб вбачаються чіткі ознаки конкретного виду сп`яніння, чи перебування під дією лікарських препаратів.

Така вимога поліцейського повинна бути підставною та узгоджуватися із приписами норм законів та підзаконних актів щодо наявності у водії ознак сп`яніння для пред`явлення цієї вимоги.

Поряд з цим, особа, яка притягується до адмінвідповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП при спілкуванні з поліцейськими поводить себе відповідно до обстановки, яка відбувалася, чітко та адекватно відповідає на запитання поліцейських, має чіткі рухи, виконує законні вимоги поліцейського. Відповідно до поданих медичних документів хворіє гіпертонічною хворобою ІІ ступеня, вживає у великій кількості відповідні лікарські засоби, зокрема, ліпразид, настойки пустинника та валеріани по 3 рази на день. Отже, в ході дослідження відеозапису, ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу не було, а поведінка не вказувала на перебування його в стані сп`яніння.

Суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з приписами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановленому законом.

Враховуючи вище наведене, вважаю, що сукупність досліджених доказів не доводить поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з чим провадження у справі слід закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст.ст. 283-285 КУпАП України,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 Кодексу України закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня винесення постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду через Зборівський районний суд.

Суддя Зборівського

районного суду О.Р.Іваницький