Справа № 756/1507/25
Провадження № 3/756/1087/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

судді Пономаренка А. А.,

за участі секретаря судового засідання Філіпова М. В.,

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 184 КУпАП:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

УСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 586762 від 29.01.2025, 29.01.2025 було виявлено, що ОСОБА_1 ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 15.01.2025 близько о 10:30 год. перебуваючи в навчальному закладі, а саме в школі № 225, за адресою м. Київ, просп. Оболонський, буд. 9-б, палив тютюнові вироби у вбиральні.

Дії ОСОБА_1 , особою, яку уповноважено на складання адміністративного протоколу, кваліфіковано за ч. 2 ст. 184 КУпАП, а саме невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей, що учинено повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 визнала свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, просила суворо не карати. При цьому, зауважила, що займається вихованням дитини самостійно, отримує не значну заробітну плату, а з дитиною періодично проводить профілактичні бесіди, що є достатніми, аби усунути повторні порушення та виправити його поведінку.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши надані із протоколом про адміністративне правопорушення матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Статтею 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечуються системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до положень ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Так, диспозицією ч. 2 ст. 184 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що у відношенні ОСОБА_1 складено адміністративний протокол за ч. 2 ст. 184 КУпАП, згідно з яким, 29.01.2025 ОСОБА_1 ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки 15.01.2025 близько о 10:30 год., ОСОБА_2 перебуваючи в навчальному закладі, а саме в школі № 225, за адресою м. Київ, просп. Оболонський, буд. 9-б, палив тютюнові вироби у вбиральні.

При цьому, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 184 КУпАП, якою регулюються підстави притягнення осіб до адміністративної відповідальності за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, що учинено повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Слід урахувати, що пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Аналізуючи наведені положення Закону, слід урахувати, що неналежне виховання може мати місце при умисних чи не умисних діях, які визначені Законом України «Про охорону дитинства» як порушення прав, обов`язків батьків та визначення меж відповідальності батьків за виховання та розвиток дитини.

Відповідно до пояснень наданих ОСОБА_1 у судовому засіданні та письмових пояснень останньої убачається, що вихованням малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , займається самостійно, отримує не значну заробітну плату, а з дитиною періодично проводить профілактичні бесіди, що на її думку, є достатніми аби усунути повторні порушення та виправити його поведінку. Між тим, 15.01.2025 близько о 10:30 год. перебуваючи в навчальному закладі, а саме в школі № 225, за адресою м. Київ, просп. Оболонський, буд. 9-б, ОСОБА_1 стало відомо, що її малолітній син ОСОБА_2 палив тютюнові вироби у вбиральні.

При прийнятті рішення, згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Слід урахувати, що чинними положення КУпАП при наданні оцінки доказів, в порядку ст. 252 КУпАП, відсутній перелік підстав та визначення ознак, за якими має відбуватися така оцінка доказів, та як наслідок визнавати їх допустимими, належними, достовірними та достатніми.

Також, чинні положення КУпАП не встановлюють порядок збирання доказів по справі про адміністративне правопорушення, зокрема, коли здійснюється відібрання показань (пояснень) від малолітньої або неповнолітньої особи.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з КУпАП та інших законів України.

Одночасно з цим, у випадку відсутності положень Закону, що регулює конкретні суспільні відносини, або неоднозначного регулювання конкретних суспільних відносин, орган (посадова особа) при прийнятті рішення може застосувати аналогію Закону.

Так, порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року. Відповідно до ч. 1 ст. 17 наведеного Закону, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права.

Під час здійснення розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженою особою (судом) може бути здійснено за аналогією закону, зокрема відповідно до положень кримінального процесуального законодавства. Подібний висновок наведений в рішеннях Європейського Суду з прав людини - справа «Швидка проти України» від 30.10.2014, «Надточій проти України», заява № 7460/03, рішення від 15.05.2008, в яких ЄСПЛ зазначав, що КУпАП має карний кримінально-правовий характер.

Отже, при вирішення питання оцінки доказів у справах про адміністративні правопорушення, слід застосовувати чинні положення Кримінально-процесуального кодексу України, яким встановлено порядок збирання доказів, а також підстави визнання доказів недопустимими.

Так, відповідно до ст. 87 КПК Укранїни недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ст. 226 КПК України встановлені особливості допиту малолітньої або неповнолітньої особи, згідно з яким, допит малолітньої або неповнолітньої особи проводиться у присутності законного представника, педагога або психолога, а за необхідності - лікаря.

При дослідженні матеріалів справи у судовому засіданні встановлено, що уповноваженою особою на складання протоколу про адміністративне правопорушення були долучені письмові пояснення ОСОБА_2 . При цьому, як убачається з наданих матеріалів справи, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже під час надання пояснень був малолітньою особою.

Суд звісно урахував, що під відібрання пояснень від малолітнього ОСОБА_2 була присутня його мати - ОСОБА_1 , як законний представник, а також ОСОБА_2 було роз`яснені положення ст. 63 Конституції України.

Між тим, суд уважає, що під час проведення допиту малолітньої особи (відібрання пояснень), із метою притягенння до відповідальності, уповноваженою особою було порушено порядок проведення допиту ОСОБА_2 , бо не було забезпечена участь психолога, а також захисника.

При цьому, судом критично сприймаються надані письмові пояснення малолітнього ОСОБА_2 , бо у зв`язку з порушенням порядку відібрання показань, такі пояснення можуть бути викривленими та не відповідати фактичним обставин подій, які мали місце 15.01.2025. Крім того, на думку суду, слід ставити під сумнів належне роз`яснення положень ст. 63 Конституції України, бо в силу свого віку та життєвого досвіду - ОСОБА_2 не міг у повній мірі усвідомлювати значення наведених положень, та як наслідок, міг прийняти зважене рішення - давати показання проти себе, або взагалі відмовитися від надання показань, що є його Конституційним правом.

З наведених міркувань, суд за своїм внутрішнім переконанням уважає, що письмові пояснення малолітнього ОСОБА_2 долучені до матеріалів справ слід визнати недопустимими, бо під час відібрання пояснень ОСОБА_2 було порушено порядок допиту малолітньої особи.

Отже, у матеріалах справи, окрім письмових пояснень ОСОБА_1 відсутні інші належні, допустимі, достовірні та достатні докази того, які надають можливість встановити суду, що остання умисно ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї дитини.

Взагалі, слід урахувати, що у матеріалах судового провадження відсутній відеозапис, фотознімки, пояснення свідків, або інших очевидців події, згідно з якими, суд має можливість встановити обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Одночасно з цим, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Суд також наголошує на тому, що він не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи, змінювати кваліфікацію правопорушення тощо.

Наведене доводить, що надані суду матеріали не містить ознак того, що ОСОБА_1 ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У силу приписів ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь. Тож, на думку суду, матеріали адміністративної справи не містять доказів, з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, а отже і доводили винуватість поза розумним сумнівом, оскільки під час судового розгляду не було доведено факту, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїй батьківських обов`язків.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Ураховуючи викладене, що провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись статтями 9, 33, 40-1, 184, 221, 276, 277, 283, 284 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 184 КУпАП закрити відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду в десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Оболонський районний суд міста Києва.

Суддя А. А. Пономаренко