Провадження №: 3/336/3962/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.07.2025 м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду міста Запоріжжя Турчинський Максим Ігорович, розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , -

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 13.06.2025р. серії ВАД №682664, 13.06.2025р. об 20:00 год. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 вчинив відносно вітчима домашнє насильство психологічного і фізичного характеру, а саме кричав, словесно ображав, принижував, хапав за руки та штовхав, чим завдав шкоди психологічному і фізичному здоров`ю ОСОБА_2 та порушив пп.10 п.2 ст.3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Також, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 13.06.2025р. серії ВАД №682502, 13.06.2025р. об 20:00 год. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 вчинив відносно матері домашнє насильство психологічного і фізичного характеру, а саме кричав, словесно ображав, принижував, хапав за руки та штовхав, чим завдав шкоди психологічному і фізичному здоров`ю ОСОБА_3 та порушив пп.7 п.2 ст.3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У судові засідання, які були призначені на 07.07.2025 та на 15.07.2025 особа, відносно якої складено протоколи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся вчасно та належним чином, шляхом надсилання судових повісток. Заяв та клопотань від ОСОБА_1 до суду не надходило, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав.

Відповідно до приписів ч.2 ст.268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, не є обов`язковою.

Разом з тим, приписами статті 268 КУпАП встановлений обов`язок учасника судового процесу та його представника добросовісно користуватися процесуальними правами. В свою чергу, судом вжито заходів, передбачених процесуальним законодавством для інформування особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, про розгляд справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Враховуючи викладене, з метою дотримання вимоги розумного строку відповідно до статті 6 параграфа 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом визнано за можливе розглядати справу за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП України, адміністративна відповідальність передбачена за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому, насильству» від 07.12.2017 року № 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Лише за наявності цих даних можливо зробити висновок про наявність особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП у виді здійснення насильства у сім`ї.

При цьому, суд, зазначає, що на особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення, покладається обов`язок довести причинно-наслідковий зв`язок між діями, що учинені особою та наслідками, що настали.

Суд зауважує про позбавлення можливості судом самостійно визначати та конкретизувати дані протоколу, з урахуванням того, що у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення, але національні суди, розглянувши справу відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Отже, суд не вправі у цьому випадку визначати обставини, які свідчать про наявність всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення у цій ситуації, адже підлягають доказуванню у порядку і у спосіб, що передбачені КУпАП, з урахуванням положень ст. 251 цього Кодексу щодо доказів і мають кореспондуватися із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», тобто, суд позбавлений можливості встановити їх із самих лише слів учасників провадження про адміністративне правопорушення, без належних доказів і розкриття змісту.

Таким чином, необхідною складовою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення є настання наслідків у вигляді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Між тим, із протоколів про адміністративне правопорушення вбачається, що обставини завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілим під час провадження у цій справі не з`ясовувались, у протоколі про адміністративне правопорушення ці наслідки зазначені не були.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

До протоколу про адміністративне правопорушення не додано жодних доказів на підтвердження завдання шкоди психічному та фізичному здоровю (як-то довідки/висновки/акти психолога, інше).

Саме по собі звернення до правоохоронних органів не підтверджує факту вчинення домашнього насильства, натомість може свідчити про наявність конфлікту між сторонами, про що вказано у висновку Верховного Суду викладеному в постанові N 761/27704/20 від 03 серпня 2021 року.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи у вчиненні правопорушення.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про закриття провадження у справі відповідно до п.1 ст.247, п.3 ч.1 та ч 2 ст 284 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ч.1 ст.173-2, п.1 ст.247, 283, 284, 285 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КпАП України на підставі п.1 ст. 247 КпАП України у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення постанови.

Суддя М.І.Турчинський