Справа № 577/3403/25
Провадження № 3/577/1052/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" липня 2025 р. м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Буток Т.А.

при секретарі Кузнєцовій О.Л.

з участю прокурора Сергієнка М.М.

особи, відносно якої

складено протокол

про адмін. правопорушення ОСОБА_1

розглянувши матеріали, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Сумській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, працюючої головним інженером КП «Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації», мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,

у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Управлінням стратегічних розслідувань в Сумській області Національної поліції України встановлено, що наказом від 01.10.2015 року № 18 «Про переведення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 інженера з інвентаризації нерухомого майна переведено 01.10.2015 року на посаду головного інженера КП «Конотопське МБТІ» з посадовим окладом згідно штатного розпису. Розпорядженням міського голови від 09.09.2024 року № 68-КПК «Про надання частини щорічної основної та додаткової відпустки ОСОБА_2 » надано ОСОБА_2 невикористану частину щорічної основної відпустки тривалістю 9 календарних днів з 20.09.2024 року по 28.09.2024 року та додаткову відпустку тривалістю 6 календарних днів з 29.09.2024 року по 04.10.2024 року включно. На час відсутності ОСОБА_2 з 20.09.2024 року по 04.10.2024 року включно покладено виконання обов`язків начальника КП «Конотопське МЕТІ» на ОСОБА_1 , головного інженера підприємства. Посадовою інструкцією головного інженера, затвердженого 25.09.2015 року зазначено, зокрема, у відсутності начальника, виконувати його обов`язки у повному обсязі передбаченим Статутом підприємства. Керівник підприємства самостійно вирішує всі питання діяльності підприємства за винятком тих, вирішення яких повинно бути погоджено з засновником. Виконуюча обов`язки начальника ОСОБА_1 під час здійснення повноважень начальника, реалізувала управлінське рішення, шляхом визначення собі розміру додаткової зарплати за перевиконання виробничого плану, маючи приватний інтерес, не повідомила про реальний конфлікт інтересів. Так, виконуючи обов`язки начальника КП «Конотопське МБТІ» ОСОБА_1 видала наказ від 30.09.2024 року № 45 «Про преміювання працівників за вересень 2024 року», яким за результатами виконання фінансово-економічних показників роботи бюро у вересні 2024 року наказала виплатити додаткову зарплату за перевиконання виробничого плану, зокрема себе у розмірі 109,06 грн. Отже, виконуючи обов`язки начальника КП «Конотопське МБТІ» ОСОБА_1 , порушила вимоги Закону України «Про запобігання корупції», тобто своїми діями вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, а саме: використовуючи свої повноваження, з приватним інтересом, реалізувала управлінське рішення у письмовій формі, особисто не вжила заходів щодо недопущення виникненню реального конфлікту інтересів та не повідомила про наявність такого конфлікту інтересів під час прийняття рішення в частині здійснення оцінки своєї роботи та визначення конкретного розміру премії за перевиконання виробничого плану згідно наказу № 45 «Про преміювання працівників за вересень 2024 року» від 30.09.2024 року, чим порушила п. 1-2 ч. 1 ст. 28 цього Закону, що має склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, виконуючи обов`язки начальника КП «Конотопське МБТІ» ОСОБА_1 , використовуючи свої повноваження, з приватним інтересом, вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а також не вжила заходів щодо врегулювання реального конфлікту інтересів під час прийняття рішення в частині здійснення оцінки своєї роботи та визначення конкретного розміру премії за перевиконання виробничого плану згідно наказу № 45 «Про преміювання працівників за вересень 2024 року» від 30.09.2024 року, чим порушила п. 3-4 ч. 1 ст. 28 цього Закону, що має склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченої о ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КпАП України, не визнала та пояснила, що не мала жодних намірів щодо приватного інтересу при визначення розміру премії та просить закрити справу про адміністративні правопорушення стосовно неї, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КпАП України, при винесенні постанови врахувати письмові заперечення.

Прокурор вважає, що обставини, зазначені у протоколах про адміністративне правопорушення №243/2025 та №244/2025 від 29 травня 2025 року знайшли своє підтвердження в повному обсязі та у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, а тому на неї слід накласти адміністративне стягнення в межах санкції, передбаченої за більш серйозне правопорушення.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом та забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною участині першійстатті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, зокрема зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч.1ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. Тобто для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що приватний інтерес наявний, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований та визначений; наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; наявність повноважень на прийняття рішення, наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Без наявності хоча б одного із зазначених фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає, а тому встановлення таких обставин в обов`язковому порядку має бути відображено у протоколі про правопорушення, пов`язане з корупцією.

Отже, беручи до уваги диспозиції ст. 172-7 КУпАП та п. 2 примітки до цієї статті, порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів можуть полягати: у неповідомленні особою у встановленихзакономвипадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів - наявної суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень (ч. 1ст. 172-7 КУпАП); у вчиненні дій чи прийнятті рішень в умовах реального конфлікту інтересів, тобто за наявності суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що вплинуло на об`єктивність або неупередженість вчинення таких дій, або прийняття таких рішень (ч. 2ст. 172-7 КУпАП).

Тобто, для констатації наявності або відсутності у діях чи бездіяльності особи події та складу вищевказаного адміністративного правопорушення необхідно визначити, чи мав місце за даних обставин по справі, власне, реальний конфлікт інтересів.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ст. 251 КУпАП визначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, потоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Ч.1 ст.172-7 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів. Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність приватного інтересу, який впливав на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи не вчинення нею дій при здійсненні представницьких повноважень, тому зобов`язана була повідомити про це, однак не зробила цього.

Ч. 2 ст.172-7 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів: вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає в активних діях особи, яка знала про наявність приватного інтересу, який впливав на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи невчинення нею дій при здійсненні представницьких повноважень, тому зобов`язана була повідомити про це, однак не зробила цього.

Відповідно до примітки до ст. 172-7 КУпАП, суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першоїстатті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Закон України «Про запобігання корупції» визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Згідно з приміткою ст. 172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Предметом доказування у справі про притягнення особи до відповідальності за ст.172-7 КУпАП є доведеність наявності ситуації, за якої приватна заінтересованість особи впливає на об`єктивність виконання ним службових чи представницьких повноважень, за якої існує можливість виникнення протиріччя між приватним інтересом особи і публічним, що може поставити під сумнів справедливість прийнятого рішення чи вчинення публічним діячем інших дій.

Доведення достатніми доказами обставин чітко визначеної суперечності є обов`язковим для уповноваженої на складання протоколу про адміністративне корупційне правопорушення особи, оскільки відсутність доказів таких обставин свідчитиме й про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що згідно наказу начальника КП МБТІ від 01.10.2015 року ОСОБА_1 переведено з 01.10.2015 року на посаду головного інженера КП «Конотопське МБТІ» з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с. 38).

Згідно з посадовою інструкцією головного інженера, такий підпорядковується начальнику МБТІ. У відсутність начальника виконує його обов`язки в повному обсязі, передбаченим Статутом підприємства (а.с. 39).

Відповідно до розпорядження міського голови Конотопської міської ради від 09.09.2024 року № 68-КПК надати ОСОБА_2 , начальнику КП «Конотопське МБТІ», невикористану частину щорічної основної відпустки тривалістю 9 календарних днів з 20.09.2024 року по 28.09.2024 року включно; додаткову відпустку як працівнику, який працює на КП «Конотопське МБТІ» понад 10 років, тривалістю 6 календарних днів з 29.09.2024 року по 04.10.2024 року включно. На час відсутності ОСОБА_2 з 20.09.2024 року по 04.10.2024 року включно покласти виконання обов`язків начальника КП «Конотопське МБТІ» на ОСОБА_1 , головного інженера КП «Конотопське МБТІ» (а.с. 37).

Згідно наказу начальника КП «Конотопське МБТІ» від 02.09.2024 року № 24 к/ТМ надати ОСОБА_1 , головному інженеру, невикористану частину щорічної основної відпустки тривалістю 9 календарних днів з 05.09.2024 року по 13.09.2024 року включно; додаткову оплачувану відпустку тривалістю 6 календарних днів з 14.09.2024 року по 19.09.2024 року включно (а.с. 40).

Загальними зборами трудового колективу 18.09.2023 року затверджено колективний договір між адміністрацією підприємства та трудовим колективом КП «Конотопське МБТІ» на 2023-2026 роки (а.с. 41-57).

Згідно із Положенням про оплату праці працівників КП «Конотопське МБТІ» (додаток № 1 до колективного договору) форми і системи оплати праці, норми праці, схеми посадових окладів, умови надходження та розміри надбавок, доплат, премій та інших заохочувальних та компенсаційних і інших виплат встановлюється підприємством самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, Генеральної, Територіальної та Галузевої угодами. Заробітна плата складається з основної та додаткової оплати праці, структура якої обумовлена Інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року. Окремі види преміювання, доплати, надбавки, гарантії і компенсаційні виплати, премії з виконанням виробничих завдань і функцій та інші виплати, передбачені п.п. 2.2-2.2.12 Інструкції (а.с. 58-61).

Так, відповідно до Положення про преміювання керівників, професіоналів, фахівців, робітників КП «Конотопське МБТІ» за результатами виробничої діяльності (додаток № 2 до колективного договору) преміювання здійснюється за результатами роботи після підведення підсумків за місяць. Підставами для нарахування премії є: показники господарської діяльності за результатами роботи підприємства; дані бухгалтерського обліку та звітності про виконання плану виробничого завдання; наказ начальника підприємства про виплату та розмір преміювання. Розмір премії залежить від виконання показників виробничого завдання. При виконанні планового обсягу робіт (послуг) в цілому по підприємству на 100% розмір для кожного працівника підприємства становить до 50% посадового окладу. Розмір преміювання за виконання виробничого плану: інженер з інвентаризації нерухомого майна, оцінювач 30% від індивідуального обсягу перевиконаних планових завдань на місяць; головний інженер, головний бухгалтер, провідний інженер з якості (контролер) 3% від обсягу перевиконання планових завдань на місяць в цілому по бюро. Розмір премії працівникам підприємства може коригуватися начальником підприємства в залежності від особистого вкладу в результаті праці, але в будь-якому випадку він не може перевищувати 50% посадового окладу (а.с. 61-64).

Згідно наказу начальника КП «Конотопське МБТІ» від 31.07.2024 року № 38 встановлено з 01.08.2024 року щомісячне планове завдання для виконання замовлень розмірі 40 700 грн.(без ПДВ) (а.с. 110).

Відповідно до пояснювальної головного бухгалтера КП «Конотопське МБТІ» ОСОБА_3 нею проводяться щомісячні нарахування заробітної плати працівникам, в тому числі розраховується розмір преміювання за перевиконання виробничого плану. План на вересень 2024 року склав 315 910 грн., фактично виконано 319 545 грн. 42 коп., перевиконання в цілому становить 3 635 грн. 42 коп. Розрахована виплата для ОСОБА_1 109 грн. 06 коп. (3% від суми перевиконання) (а.с. 112).

Згідно наказу від 30.09.2024 року № 45 за результатами виконання фінансово-економічних показників роботи бюро у вересні 2024 року виплатити додаткову зарплату за перевиконання виробничого плану: ОСОБА_4 109,06 грн., ОСОБА_5 23,80 грн., ОСОБА_6 338,67 грн., ОСОБА_7 9,92 грн., ОСОБА_8 293,24 грн., ОСОБА_9 43,52 грн., ОСОБА_10 132,01 грн., ОСОБА_11 9,43 грн., ОСОБА_1 109,06 грн., ОСОБА_3 109,06 грн., ОСОБА_12 21,68 грн., ОСОБА_13 218,36 грн. (а.с. 86).

Відповідно до п.п.«а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» особами, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування,є, зокрема, посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у п. 1 ч.1 цієї статті.

При цьому, у ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що посадовою особою юридичної особи публічного права є голова та член наглядової ради, ради директорів, виконавчого органу, комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії), ліквідатор, керівник, заступник керівника, головний бухгалтер, корпоративний секретар такої юридичної особи публічного права, а також особа, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, та її заступники, голова та члени іншого органу управління юридичної особи (крім консультативного), якщо утворення такого органу передбачено законом або статутом юридичної особи публічного права.

ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного інженера КП «Конотопське МБТІ», будучи виконувачем обов`язків начальника з 20.09.2024 року по 28.09.2024 року включно, з 29.09.2024 року по 04.10.2024 року включно та суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, діяла як посадова особа юридичної особи публічного права відповідно до п.п. «а» п. 2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно п. 1-3 ч.1ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» особи зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів,повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно, а також не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Ч. 1 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції» передбачає, що особливості врегулювання конфлікту інтересів у діяльності окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі і депутатів місцевих рад, визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, діють неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-яких осіб, на свої політичні погляди, ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання.

Суб`єктивна сторона корупційного діяння характеризується тим, що воно вчинюється лише з корисливих спонукань. Особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага для себе чи близьких осіб. Тобто, навіть при наявності суперечності між приватними інтересами особами та її службовими повноваженнями, обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень. При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Таким чином, хоча ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено обов`язок особи повідомляти про наявність у неї потенційного чи реального конфлікту інтересів, проте адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП настає лише за неповідомлення особою у встановлених законом випадках про наявність у неї реального конфлікту інтересів та за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Обов`язковим елементом складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, є наявність умов реального конфлікту інтересів, що прямо передбачено диспозицією цієї статті.

Реальний конфлікт інтересів передбачає не тільки наявність приватного інтересу, але ж і його суперечність із дискреційними повноваженнями конкретної особи - суб`єкта вчинення корупційного правопорушення.

У пункті 2.3 Методичних рекомендацій Національного агентства з питань запобігання корупції № 13 від 21.10.2022 року «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції» роз`яснено, що приватний інтерес може впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи невчинення дій лише під час реалізації службових/представницьких повноважень, що є дискреційними. При цьому, дискреція - це можливість діяти на власний розсуд, обираючи з декількох різних варіантів дій, рішень. Ознаки дискреційних повноважень, які, зокрема: дають змогу на власний розсуд оцінювати певний юридичний факт, а також обирати одну з декількох можливих форм реагування на нього; надають можливість на власний розсуд обирати міру публічно-правового впливу щодо фізичних та юридичних осіб, його вид, розмір, спосіб реалізації; дають змогу особі обрати форму реалізації своїх повноважень; наділяють особу правом повністю або частково визначати порядок здійснення юридично значущих дій, у тому числі строк та послідовність їх здійснення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи бездіяти, а якщо діяти - у виборі варіанта рішення чи дії серед варіантів, що прямо чи опосередковано закріплені в законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанта вибору із будь-ким.

Ч. 1 ст. 28 Закону покладає обов`язок не лише на особу, у якої можливе виникнення конфлікту інтересів, а і керівника уникати прийняття рішення або вчинення дій, що можуть створити передумови виникнення конфлікту інтересів.

Відповідно до роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22.05. 2017 року, аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч.1 ст.1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 29.04. 2016 року № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що а) приватний інтерес наявний, б) він суперечить службовим чи представницьким повноваженням і в) така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Для встановлення ж наявності факту прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, у тому числі, і для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно також встановити наявність обов`язкової сукупності відповідних юридичних фактів: 1) наявність факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, у чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного із зазначених фактів із цієї сукупності, реальний конфлікт інтересів не виникає, а тому встановлення таких обставин в обов`язковому порядку має бути відображено, як у протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, так і у судовому рішенні.

При вирішенні питання щодо наявності приватного інтересу у сфері службових повноважень як складової конфлікту інтересів слід у кожному випадку враховувати конкретні обставини, відносини та зв`язки особи, обсяг її службових/представницьких повноважень під час прийняття того чи іншого рішення.

Приватний інтерес може впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи невчинення дій лише під час реалізації службових/представницьких повноважень, що є дискреційними.

У Постанові Касаційного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі № 160/5162/19 Верховний Суд сформулював такі положення щодо розуміння приватного інтересу: а) перелік стосунків у визначенні поняття «приватний інтерес» не є вичерпним, у ньому окреслено лише найбільш типові форми стосунків, які можуть зумовлювати наявність майнового чи немайнового інтересу; б) для встановлення наявності / відсутності приватного інтересу слід брати до уваги увесь спектр своїх не лише правових (юридичних), а й соціальних (приватних) відносин, які зумовлюють виникнення майнового чи немайнового інтересу; в) для виникнення приватного інтересу визначальною є спроможність відповідних відносин (незалежно від того, чи існували вони у минулому або існують тепер) спричинити виникнення приватного інтересу; г) приватний інтерес може мати своїм наслідком як позитивний вплив (особа має прагнення віддячити тощо) на ситуацію, так і негативний (завдати клопоту тощо).

При цьому, виходячи із наведених положень, про наявність приватного інтересу можна стверджувати не у будь-якій ситуації, що стосується певної особи, а лише тоді, коли вона безпосередньо пов`язана із особистими майновими чи немайновими інтересами особи, що можуть бути відокремлені від публічних інтересів (інтересів її служби). В будь-якому випадку, наявний у правопорушника факт приватного інтересу має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений.

Крім того, приватний інтерес повинен бути таким, що здатний вступити у суперечність із службовими чи представницькими повноваженнями особи, яка виконує функції держави або місцевого самоврядування.

Матеріали справине не містять будь-яких даних, які б з достовірністю свідчили про об`єктивні та суб`єктивні ознаки реального конфлікту інтересів, наявність суперечностей між особистими інтересами ОСОБА_1 та її службовими повноваженнями, як головного інженера КП «Конотопське МБТІ», будучи виконувачем обов`язків начальника в момент підписання наказу про преміювання та в чому конкретно полягав конфлікт інтересів і в чому це виразилось в розумінні ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», де зазначено, що корупційне правопорушення це діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною в ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; корупція це використання особою, зазначеною в ч. 1 ст. 3 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній в ч. 1 ст. 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення ч.1ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07.10. 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

У свою чергу, наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», про котрий наголошує Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» («Ireland v. The United Kingdom», заява № 5310/71), та котрий застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», на чому, власне, наголошується Європейським Судом з прав людини у його рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» («Korobov v.Ukraine», заява № 39598/03).

Окрім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року в справі №1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Суд вважає, що поза розумними сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як таких що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Таку ж позицію висловив Верховний суд в постанові Касаційного кримінального суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.. 255цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП є недоведеною, а факт наявності у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів, про який вона була зобов`язана повідомити у встановленому законом порядку, а також факт вчинення нею дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні та був спростований наявними в матеріалах справи доказами, а тому в її діях відсутні подія і склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2ст. 172-7 КУпАП.

Суд приходить до висновку, що докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_1 викликають розумні сумніви, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а також положення про те, що докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, в діях ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження подія та склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КпАП України, тому провадження в справі підлягає закриттю.

Керуючись 36, ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7, 247 ч. 1 п. 1, п. 1 ч. 1 ст. 284 КпАП України, Законом України «Про запобігання корупції», суд,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 , закрити в зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Т. А. Буток