ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/4484/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2025 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Шаповалова К.В., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з відділу «Служби освітньої безпеки» Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої лікарем у КНП «Дерматовенерологія»,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 173-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення-

В С Т А Н О В И В:

28 травня 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною третьою статті 173-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 травня 2025 року матеріали справи передано судді Шаповаловій К.В.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення від 09 травня 2025 року серії ВАБ № 213423 з січня 2025 року по 19 квітня 2025 року неповнолітній , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учень 8а класу Київського інженерного ліцею м. Київ, вул. Княжий затон, 12а, вчиняв дії психологічного та фізичного насильства, що полягали у стусанах, триманні, образливому чіплянні, вигадуванні образливих прізвиськ відносно неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , учня 8-А класу в приміщенні Київського інженерного ліцею по вулиці Княжий Затон 12А, однак ОСОБА_1 не досяг віку, з якого настає адміністративна відповідальність, тому до відповідальності притягується його мати - ОСОБА_3 . Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною третьою статі 173-4 КУпАП.

У судове засіданні 11 червня 2025 року ОСОБА_1 заперечила обставини, викладені у протоколі, вказала, що її син та ОСОБА_2 навчались в одному класі з 5-го класу та товаришували. До 19 квітня 2025 року їй нічого не було відомо про конфлікт, який виник між хлопцями, про це вона дізналась 19 квітня 2025 року, коли їй зателефонувала мати ОСОБА_5 . Вони домовились про спільну зустріч із класним керівником, щоб все вирішити та обговорити, але зустріч не відбулась, її перенесли, проте ОСОБА_6 не стала чекати, та подала заяву директору ліцею. Вказала, що 17 травня 2025 року вона вибачилась перед ОСОБА_6 за висловлювання, бо в розмові з сином дізналась, що ОСОБА_7 не мав наміру цькувати ОСОБА_2 і не знав, що це може призвести до таких наслідків. Зауважила, що провела бесіду з сином ОСОБА_7 , та вважає, що ця ситуація виняткова і всі питання можна було вирішити при спільній зустрічі діалогом. Також вказала, що їй не відомо про історії, які мають сексуальні підтекст, про які писала у своїй заяві мама ОСОБА_2 . ОСОБА_7 не заперечував, що ОСОБА_2 мав прізвиська та що хлопці його лоскотали, про те це все було в жартівливій формі та не має ознак булінгу.

Адвокат ОСОБА_1 - Саєвич І.І. долучила до матеріалів справи письмові пояснення разом із характеризуючими документами на ОСОБА_1 , зокрема: свідоцтво про закінчення музичної школи, дитячої художньої школи, дипломи про отримання вищої освіти, посвідчення багатодітної родини, характеристику з місця роботи, характеристику на ОСОБА_1 з дитячої школи мистецтв № 4 та довідку про те, що ОСОБА_1 - батько ОСОБА_8 перебуває на військовій службі. Крім того долучила акти опитування: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Серед іншого, адвокат заперечила щодо складеного протоколу, вказала, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_7 завдавав стусанів ОСОБА_2 , ОСОБА_7 не заперечував, що ОСОБА_2 мав прізвиська, проте вони не були образливими, їх такими сприймав сам ОСОБА_2 . Ці прізвиська були жартівливими та ОСОБА_7 не мав на меті образити чи завдати шкоди ОСОБА_2 . Також зазначила, що відсутні докази оголошення ОСОБА_2 мовчазного бойкоту, це також не підтвердив жоден з опитуваних учнів 8-а класу. ОСОБА_7 не знав, що ОСОБА_2 боїться лоскоту. Коли діти перебували у таборі, то ОСОБА_2 не скаржився вихователям на дітей, всі товаришували і ОСОБА_2 погодився їхати в табір навесні, навіть після того, як взимку, зі слів ОСОБА_6 , вже було його цькування і жив в одній кімнаті з ОСОБА_13 . Також вказала що ОСОБА_7 шкодує, що його висловлювання завдали шкоди ОСОБА_2 та були сприйняті ОСОБА_2 як образливі, умислу на це у ОСОБА_7 не було.

Адвокат ОСОБА_1 - ОСОБА_14 підтримав позицію адвоката Саєвич І.І .

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_6 вказала, що 17 квітня 2024 року вона мала бесіду з сином, який розповів їй про дії ОСОБА_7 та ОСОБА_13 . Зокрема сказав, що краще, коли їх немає в школі, бо він зазнає цькувань з їх боку, його називають образливими прізвиськами. Коли вони були у таборі, то йому скручували ноги, руки в джакузі. Син просив її нікому нічого не розповідати. Також ОСОБА_2 повідомив їй, що взимку ОСОБА_7 розповідав про нього історії, які мають сексуальний підтекст, ОСОБА_2 закривав вуха, не хотів це слухати, але ОСОБА_7 скручував його за руки, примушував слухати ці історії, бігав за ним по школі, лоскотав його, навіть коли ОСОБА_2 просив цього не робити. 19 квітня 2025 року вона подзвонила мамі ОСОБА_7 та повідомила про такі події, сказала, що є аудіозаписи поведінки ОСОБА_7 . Коли син пішов у понеділок в школу, то ОСОБА_7 в його присутності пошепки спілкувався з іншими учнями і однокласники оголосили ОСОБА_2 мовчазний бойкот. Вказала, що вони з чоловіком помітили, що син замкнувся в собі та почав гірше навчатись. Вона зверталась до шкільного психолога, яка повідомила їй, що всі ці події мали для ОСОБА_2 негативні наслідки та вони вирішили змінити школу і в травні місця ОСОБА_2 пішов навчатись до ОСОБА_16 ліцею. Також вказала, що син не розповідав їй раніше про таку поведінку та відношення до нього ОСОБА_7 , бо не знав як про це розказати, йому було соромно, також казав, що говорив вихователям у таборі про хлопців, проте ті неяк не реагували.

У судовому засіданні 18 червня 2025 року були допитані свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_17 вказала, що вона є класним керівником ОСОБА_2 у Русанівському ліцеї Дніпровського району м. Києва. ОСОБА_2 прийшов навчатись до їх ліцею у травні 2025 року, під кінець навчального року, що було дивним та викликало багато запитань, в тому числі у нових однокласників ОСОБА_2 . Вказала, що коли нові однокласники хотіли ближче познайомитись із ОСОБА_2 , то він просив його не чіпали, бо він прийшов навчатись, був дуже замкнутим та мовчазними. Спочатку на уроках взагалі не відповідав усно, лише письмово. Поступово ОСОБА_2 став спілкуватись з однокласниками, став більше розмовляти та вже почав відповідати усно на уроках. Про підстави переведення до їх ліцею ОСОБА_2 в кінці навчального року, а саме про ситуацію, що сталась в Київському інженерному ліцею, вона дізналась від директора їх ліцею. Будь-яких зауважень, за такий короткий проміжок часу, вона до ОСОБА_2 не мала.

Свідок ОСОБА_12 вказала, що вона вчитель хімії в Київському інженерному ліцеї, знає і ОСОБА_2 і ОСОБА_7 , викладає у них хімію. Надала позитивні характеристики обом хлопцям, вказала, що вони не порушували дисципліну на уроці, будь-яких чіплянь ОСОБА_7 до ОСОБА_2 на своїх уроках вона не помічала, конфліктів між ними також. До неї особисто ОСОБА_2 зі скаргами на ОСОБА_7 не звертався. Зазначила, що її дуже здивувало те, що ОСОБА_2 перейшов до іншої школи. Завуч школи збирала всіх вчителів, які викладали у 8а класі, та просила пояснити, що кому відомо про факт булінгу в цьому класі.

Свідок ОСОБА_11 вказав, що він вчитель математики у Київському інженерному ліцеї, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 знає добре, бо викладає у них математику з 7-го класу. Також надав позитивні характеристики обом хлопцям, вказав, що ОСОБА_2 не скаржився йому на ОСОБА_7 , конфліктів між хлопцями не спостерігав, ОСОБА_2 сидів окремо від ОСОБА_7 . Про факт булінгу в 8а класі йому нічого не відомо, він з іншими вчителями не спілкується.

Свідок ОСОБА_21 , який був допитаний у судовому засіданні 18 липня 2025 року, вказав, що він був вихователем у таборі « ІНФОРМАЦІЯ_4 », знає і ОСОБА_7 і ОСОБА_2 , вони були разом у таборі навесні, він був вихователем в їх загоні. З ОСОБА_2 в одній кімнаті жив ОСОБА_13 , ОСОБА_7 жив окремо. Повідомив, що спілкування між хлопцями було нормальне, дрібні конфлікти, будь-якого булінку (цькування) ОСОБА_2 він не бачив, до нього зі скаргами ніхто не звертався. Все, що діти говорили один до одного -це були лише жарти.

Також 18 червня 2025 року ОСОБА_6 було подано клопотання про долучення доказів у справі: скріншоти переписки у батьківському чаті Київського інженерного ліцею, довідку про те, що ОСОБА_23 дійсно навчається в Русанівському ліцеї, відповідь Київського інженерного ліцею щодо заяви ОСОБА_6 від 25 квітня 2025 року щодо булінгу її сина, психологічний висновок ОСОБА_2 від 17 червня 2025 року щодо проведення психологічної діагностики з метою встановлення психоемоційного стану дитини, яка постраждала від булінгу, а також флеш-носій із аудіозаписами спілкування ОСОБА_2 із, зокрема, ОСОБА_7 під час перебування у таборі.

18 липня 2025 року ОСОБА_6 також подала клопотання про долучення до матеріалів справи довідку про навчання ОСОБА_2 в Київському інженерному ліцеї, висновок практичного психолога Київського інженерного ліцею ОСОБА_25 , табель ОСОБА_2 за 8а клас, скрін-шот переписки у чаті батьків, діти яких перебували у таборі та копію постанови Дарницького районного суду м. Києва від 8 липня 2025 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_26 - мами ОСОБА_13 .

Адвокат Саєвич І.І. подала до суду клопотання про долучення до справи актів опитування учнів 8а класу ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 .

Також адвокатом було заявлено клопотання про доручення адміністрації Київського інженерного ліцею провести опитування всіх учнів, що протягом 2024-2025 років навчались у 8а класі з приводу поведінки та спілкування ОСОБА_2 та ОСОБА_7 та можливого цькування ОСОБА_2 та витребування у Київському інженерному ліцеї копії всіх цих протоколів/листів-опитування, пояснень учнів, зібраних у результаті опитування. У задоволенні такого клопотання судом було відмовлено, з урахуванням того, що адміністрацією ліцею проводилось опитування учнів 8а класу після надходження відповідної заяви від ОСОБА_6 та листи опитування долучені до протоколу, крім того, з огляду на те, що наразі тривають літні шкільні канікули та адміністрація школи перебуває у відпустці, надсилання такого запиту до школи призведе лише до затягування розгляду цієї справи.

Крім того, адвокатом Саєвич І.І. було подано до суду заперечення щодо долучених ОСОБА_6 аудіозаписів на флеш-носії, копію яких нею було отримано за відповідним клопотанням 14 липня 2025 року та визнання таких записів неналежним доказом у справі та подано клопотання про призначення фонографічної експертизи цих аудіозаписів.

Суд, заслухавши думку ОСОБА_6 та її адвоката Момот О.О., які заперечували проти призначення експертизи, ухвалив у задоволенні клопотання відмовити, враховуючи питання, які визначені адвокатом для експертів, та те, що адвокатом Саєвич І.І. подано заперечення проти такого доказу, клопотання про визнання його неналежним, які враховуються судом при оцінці такого доказу, а також з огляду на те, що ці аудіозаписи були досліджені комісією ліцею при проведені відповідного засідання, на вчителями було ідентифіковано голоси на таких записах, зокрема ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Також адвокатом Саєвич І.І. 17 липня 2025 року було подано до суду клопотання про призначення судово-психологічної експертизи ОСОБА_2 для встановлення його психологічного стану, проти якого заперечували ОСОБА_6 та її адвокат. Судом також було відмовлено у його задоволенні, з огляду на те, що в матеріалах справи наявний висновок психолога за зверненням ОСОБА_6 , а також висновок практикуючого психолога Київського інженерного ліцею.

Суд вислухавши думку учасників судового провадження, свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень статті 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом, дійшов висновку.

Згідно із частиною першою статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною третьою статті 173-4 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення булінгу (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, вчинене малолітньою або неповнолітньою особою віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років, та тягне за собою накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють, від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до сорока годин.

Диспозицією частини третьої статті 173-4 КУпАП визначено два альтернативних суб`єкта даного адміністративного правопорушення. Так, булінг (цькування) може бути вчинено учасником освітнього процесу стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або малолітньою чи неповнолітньою особою стосовно учасника освітнього процесу.

При цьому диспозиція визначає і два альтернативних безпосередніх об`єкта посягання: охоронювані права малолітньої чи неповнолітньої особи при умові вчинення булінгу будь-яким з учасників освітнього процесу або охоронювані права учасників процесу від дій малолітньої чи неповнолітньої особи.

В даному випадку, згідно протоколу про адміністративне правопорушення учасник освітнього процесу ОСОБА_7 самостійно вчинив дії щодо булінгу (цькування) іншого малолітнього учасника освітнього процесу ОСОБА_2 .

У відповідності санкції частини 3 статті 173-4 КУпАП відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене малолітніми або неповнолітніми особами віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років несуть батьки, або особи, які їх замінюють, тобто в даному випадку ОСОБА_1 .

Суд відхиляє доводи ОСОБА_1 та її адвоката Саєвич І.І. про те, що події у таборі не повинні братись до уваги, оскільки в той час діти не були учасниками освітнього процесу, оскільки, відповідно до статті 52 ЗУ «Про освіту» учасниками освітнього процесу є: здобувачі освіти; педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники; батьки здобувачів освіти; фізичні особи, які провадять освітню діяльність; інші особи, передбачені спеціальними законами та залучені до освітнього процесу у порядку, що встановлюється закладом освіти і Законом не ставиться таке визначення в залежність від місця перебування вказаних осіб.

З позиції ОСОБА_1 та адвоката Саєвича І.І. враховуючи їх зауваження, нормою Закону заборонено лише булінг у межах навчального закладу та у період навчання, та, відповідно не заборонений булінг після навчального процесу (дорогою додому, у таборі, у дворі будинку, тощо) та у період шкільних канікул, тощо.

Чинним Законом України «Про освіту» не передбачено визначення поняття булінгу (цькування) та типових ознак булінгу (цькування).

Згідно Закону України «Про охорону дитинства» булінг (цькування) - це психологічне, фізичне, економічне чи сексуальне насильство, тобто будь-яке умисне діяння (дія або бездіяльність), у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, яке систематично вчиняється особою стосовно дитини, з якою вони є учасниками одного колективу, або дитиною стосовно іншого учасника одного колективу та яке порушує права, свободи, законні інтереси потерпілої особи та/або перешкоджає виконанню нею визначених законодавством обов`язків.

Разом з цим, відповідно до пункту 4 Розділу I «Порядку реагування на випадки булінгу (цькування)», затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 28 грудня 2019 року № 1646 до булінгу (цькування) в закладах освіти належать випадки, які відбуваються безпосередньо в приміщенні закладу освіти та на прилеглих територіях (включно з навчальними приміщеннями, приміщеннями для занять спортом, проведення заходів, коридорами, роздягальнями, вбиральнями, душовими кімнатами, їдальнею тощо) та (або) за межами закладу освіти під час заходів, передбачених освітньою програмою, планом роботи закладу освіти, та інших освітніх заходів, що організовуються за згодою керівника закладу освіти, в тому числі дорогою до (із) закладу освіти.

Ознаками булінгу (цькування) є систематичне вчинення учасниками освітнього процесу діянь стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, в тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, а саме:

- умисне позбавлення їжі, одягу, коштів, документів, іншого майна або можливості користуватися ними, перешкоджання в отриманні освітніх послуг, примушування до праці та інші правопорушення економічного характеру;

- словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи;

- будь-яка форма небажаної вербальної, невербальної чи фізичної поведінки сексуального характеру, зокрема принизливі погляди, жести, образливі рухи тіла, прізвиська, образи, жарти, погрози, поширення образливих чуток;

- будь-яка форма небажаної фізичної поведінки, зокрема ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, завдання ударів;

- інші правопорушення насильницького характеру.

Тобто, систематичність (повторюваність) діяння є однією з ознак булінгу, яка в переважній більшості випадків слугує ключовою відмінністю від конфлікту між учасниками освітнього процесу, прояву невихованості чи недисциплінованості.

Згідно пункту 2 цього Порядку кривдником (булером) є учасник освітнього процесу, в тому числі малолітня чи неповнолітня особа, яка вчиняє булінг (цькування) щодо іншого учасника освітнього процесу; потерпілим (жертвою булінгу) є учасник освітнього процесу, в тому числі малолітня чи неповнолітня особа, щодо якої було вчинено булінг (цькування).

Як вбачається з письмової заяви ОСОБА_6 до директора Київського інженерного ліцею від 25 квітня 2025 року, ОСОБА_7 (учень 8-А класу ліцею) вчиняє булінг по відношенню до її дитини - ОСОБА_2 . Форми цькування включать фізичне насильство, словесні образи, у тому числі які мають сексуальний підтекст. Вказані дії розпочались взимку 2025 року, відбуваються по кілька разів на тиждень, продовжились у таборі у березні-квітні 2025 року, та у подальшому не припинились, навіть після розголосу, спілкування з вчителями та батьками кривдника. Також, відповідно до заяви, булінгу піддаються і інші діти. Вона повідомила класного керівника, яка збирала дітей та проводила роз`яснювальні бесіди, а також відправляла відповідну інформацію до батьківського чату у месенджері.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про освіту» керівник закладу освіти в межах наданих йому повноважень розглядає усні та письмові заяви (скарги, повідомлення) про випадки насильства або жорстокого поводження з дитиною в закладі освіти протягом однієї доби з моменту надходження та у разі виявлення ознак насильства або жорстокого поводження невідкладно повідомляє про це батьків, інших законних представників дитини, а також письмово повідомляє уповноважений підрозділ органу Національної поліції України та службу у справах дітей.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 28 грудня 2019 року № 1646 було затверджено «Порядок реагування на випадки булінгу (цькування)», який визначає механізм реагування на випадки булінгу (цькування) в закладах освіти всіх типів і форм власності, крім тих, які забезпечують здобуття освіти дорослих, у тому числі післядипломної освіти.

Розділом II даного Порядку визначено механізм подання заяв або повідомлень про випадки булінгу (цькування) в закладі освіти, згідно якого учасники освітнього процесу можуть повідомити про випадок булінгу (цькування), стороною якого вони стали або підозрюють про його вчинення стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу або про який отримали достовірну інформацію, керівника закладу освіти або інших суб`єктів реагування на випадки булінгу (цькування) в закладах освіти.

У закладі освіти заяви або повідомлення про випадок булінгу (цькування) або підозру щодо його вчинення приймає керівник закладу.

Згідно з пунктом 2 цього Розділу керівник закладу освіти у разі отримання заяви або повідомлення про випадок булінгу (цькування) зобов`язаний невідкладно у строк, що не перевищує однієї доби, повідомити територіальний орган (підрозділ) Національної поліції України, принаймні одного з батьків або інших законних представників малолітньої чи неповнолітньої особи, яка стала стороною булінгу (цькування), скликає засідання комісії з розгляду випадку булінгу (цькування) не пізніше ніж упродовж трьох робочих днів з дня отримання заяви або повідомлення.

У разі прийняття рішення комісією про наявність обставин, що обґрунтовують інформацію, зазначену у заяві, до завдань комісії також належать, зокрема визначення заходів виховного впливу щодо сторін булінгу (цькування) у групі (класі), де стався випадок булінгу (цькування).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вказаних положень закону, директором Київського інженерного ліцею, з метою розгляду заяви ОСОБА_6 було видано наказ № 72 від 25 квітня 2025 року «Про проведення розслідування за зверненням ОСОБА_6 комісією з розгляду випадків боулінгу (цькування).

Згідно протоколу № 2 засідання комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) було ухвалено рішення, яким обставини, що обґрунтовують інформацію цькування ОСОБА_2 однокласниками ОСОБА_31 та ОСОБА_1 визнано наявними.

З листу опитування ОСОБА_2 вбачається, що цькування з боку, в тому числі ОСОБА_7 , почались у січні 2025 року на уроці математики. Вигадували історії, фігурантом яких був він ( ОСОБА_2 ), які мають сексуальний підтекст, на його прохання припинити, казали, що мають на увазі іншого ОСОБА_2 . На перервах ОСОБА_7 переслідував ОСОБА_2 , утримував його, скручував йому руки, щоб він ( ОСОБА_2 ) не міх затулити вуха і примушували слухати ці історії з сексуальним підтекстом. Також ОСОБА_7 і ОСОБА_13 придумували йому образливі прізвиська: «ІНФОРМАЦІЯ_5», « ІНФОРМАЦІЯ_6 » та називали так його в присутності інших учнів. Навесні, коли хлопці всі разом перебували у таборі, цькування продовжувались. Коли після 24.00 вихователі привітали ОСОБА_13 з днем народження він ( ОСОБА_13 ) пішов з кімнати, потім повернувся з натовпом інших хлопців та дівчат, які стали навкруги ліжка ОСОБА_2 та не давали можливість йому відпочивати, одягнутись, знімали його на відео.

З пояснень ОСОБА_33 , вчителя технічної творчості, вбачається, що під час проведення уроків в кінці березня-на початку квітня 2025 року ним було помічено неприйнятне ставлення ОСОБА_13 та ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , а саме постійні звернення до ОСОБА_2 , після яких він втрачав настрій та було помітно, що ОСОБА_2 ті звернення неприємні та він стримувався з останніх сил. Така ситуація повторювалась неодноразово, на зауваження вчителя ОСОБА_7 та ОСОБА_13 не реагували. Враховуючи це, він (вчитель) був змушений всьому класу пояснювати, що такі дії хлопців можуть мати негативні наслідки, оскільки їх дії мають ознаки цькування, розповідав про те, що булінг недопустимий та, що такі діють можуть завдати психологічних страждань.

З листа опитування ОСОБА_34 вбачається, що вона спостерігала між ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 певні жарти, які на її думку не є цькуванням, хоча й ОСОБА_2 просив хлопців припинити такі дії, проте вони не реагували на його зауваження і продовжували. Про історії про ОСОБА_2 з сексуальним підтекстом вона нічого не чула. Після повернення з табору ОСОБА_13 та ОСОБА_7 уникали ОСОБА_2 . На уроках технічної творчості вчитель неодноразово робив зауваження ОСОБА_13 та ОСОБА_7 .

З пояснень вчителя української мови та літератури ОСОБА_35 вбачається, що в березні 2025 року вона кілька разів була свідком ситуації, коли ОСОБА_13 та ОСОБА_7 під час перерви біля кабінету № 304 утримували ОСОБА_2 , який чинив їм супротив та намагався вирватись. На її зауваження учні казали, що жартують.

З пояснень класного керівника 8а класу на звернення ОСОБА_6 вона провела у класі з дітьми класну годину щодо цькування та спілкування у колективі, до звернення ОСОБА_6 вона не знала про існування конфлікту між хлопцями.

З листа опитування ОСОБА_36 вбачається, що вона була свідком негативних дій ОСОБА_13 та ОСОБА_7 в бік ОСОБА_2 і це було неодноразово, вони вигадували ОСОБА_2 образливі прізвиська, історії про нього з сексуальним підтекстом. Також вказала, що ці хлопці глузували і з іншого однокласника, а також чіплялись до неї, забирали її речі, не віддавали підручник, кидались ним, в результаті чого він порвався, на її прохання припинити хлопці не реагували, а припинили лише коли вона поскаржилась класному керівнику та своїм батькам.

З листа опитування ОСОБА_1 вбачається, що він дійсно застосовував до ОСОБА_2 прізвиська: «ІНФОРМАЦІЯ_5» та « ІНФОРМАЦІЯ_6 », проте вважав, що вони не образливі та жартівливі, хоча й ОСОБА_2 просив його так не називати. Вказав, що не примушував ОСОБА_2 слухати історії, у таборі жодних образливих дій до ОСОБА_2 з його боку не було. Вказав, що всі дії між ним та ОСОБА_2 носили дружній характер та він не цькував його і не мав на меті завдати психологічних страждань.

З листа опитування ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_2 відпочивали у таборі навесні 2025 року, жодних скарг до неї, зокрема від ОСОБА_2 на ОСОБА_7 , не надходило, він не просив його переселити в іншу кімнату від ОСОБА_13 . Конфліктів між хлопцями вона також не спостерігала.

З листа-опитування ОСОБА_10 , який є вчителем фізики в Київському інженерному ліцеї, встановлено, що він надав позитивну характеристику ОСОБА_1 та вказав, що на своїх уроках не помічав негативного ставлення ОСОБА_7 до ОСОБА_2 .

Відповідно до листа опитування ОСОБА_37 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 його однокласники. Він спостерігав між хлопцями прізвиська, проте на його думку вони жартівливі та не були злісними, бойкоту однокласники ОСОБА_2 не влаштовували, жодній дій фізичного характеру з боку ОСОБА_7 до ОСОБА_2 не було, мали місце «догонялки» та лоскотання дружнього характеру. Історій негативного змісту про ОСОБА_2 він не чув, не вважає дії хлопців булінгом.

З листа опитування ОСОБА_38 вбачається, що він однокласник ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , спостерігав, що ОСОБА_7 міг називати ОСОБА_2 «ОСОБА_2», також бачив як ОСОБА_7 та ОСОБА_2 лоскотали один одного, сприймав це як жарти між ними. Агресивних дій в бік ОСОБА_2 не помічав. Бойкоту не було.

З листа опитування ОСОБА_39 вбачається, що він однокласник ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , вказав, що бачив між хлопцями лиш жартівливе спілкування, агресивних дій до ОСОБА_2 не було, образливих прізвиськ не чув, бойкоту не було, про негативні історії про ОСОБА_2 йому нічого не відомо.

Вивчивши всі надані докази, суд доходить висновку про наявність систематичних дій ОСОБА_8 , які відповідають визначенню булінгу за Законом України «Про охорону дитинства» та наказом МОН № 1646 від 28 грудня 2019 року.

Пояснення вчителів (свідків), надані у судовому засіданні, у листах опитування, долучених адвокатом Саєвич І.І., а також деяких однокласників ОСОБА_2 , лише свідчать проте, що вказані особи не бачили цькування ОСОБА_2 з боку ОСОБА_7 , або ж на їх суб`єктивну думку такі дії не є цькуванням, а є звичайними жартами і вказане не свідчить та не спростовує те, що в діях ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 є ознаки булінгу.

Серед іншого, опитані діти підтвердили факт наявності прізвиськ у ОСОБА_2 , якими його називав, зокрема ОСОБА_7 , а також факт «догонялок», лоскотання ОСОБА_2 , як і факт того, що ОСОБА_2 повідомляв ОСОБА_7 про те, що йому неприємні такі дії ОСОБА_7 в його бік, та відсутність з боку ОСОБА_7 реакцій на такі прохання ОСОБА_2 .

Судом також встановлено наслідок діяння ОСОБА_1 у виді завдання шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , що чітко прослідковується із пояснень наданих ОСОБА_2 як психологам так і комісії при опитуванні, а також вбачається з пояснень законного представника ОСОБА_5 , та прийняття рішення про термінову зміну навчального закладу у кінці навчального року.

Крім того, згідно долученого до матеріалів справи консультативного висновку психолога ОСОБА_42 у ОСОБА_2 спостерігається внутрішній стан втоми, виснаження, дратівливості, тривожного очікування, що є типовим для залишкової травматичної симптоматики, підтверджується наявність емоційного резонансу з подіями, пов`язаними з булінгом.

Відповідно до висновку практичного психолога Київського інженерного ліцею ОСОБА_45 ОСОБА_2 емоційно стривожений подіями з однокласниками ОСОБА_7 та ОСОБА_13 і йому максимально потрібна підтримка сім`ї і за бажанням консультації психотерапевта.

Суд також враховує надані ОСОБА_6 аудіозаписи, які здійснював ОСОБА_2 , перебуваючи у таборі та зазначає, що вказані аудіозаписи були також досліджені комісією ліцею, вчителями на цих записах були ідентифіковані голоси, зокрема ОСОБА_7 та ОСОБА_2 . Крім того, на цих записах зафіксовано, що ОСОБА_2 кажуть, що йому нічого не подобається із прізвиськ: ні «ІНФОРМАЦІЯ_5», ні « ІНФОРМАЦІЯ_6 », ні «ОСОБА_2», що підтверджує факт обізнаності хлопців про реакцію ОСОБА_2 на такі прізвиська, тобто те, що для нього це не дружні, жартівливі прізвиська, а саме образливі. Також на аудіозаписах зафіксовано певне звернення до ОСОБА_2 , що має сексуальний підтекст, а також прохання ОСОБА_2 до хлопців не чіпати його, не зв`язувати.

Суд критично відноситься до того, що ОСОБА_1 заперечує, що на цих аудіозаписах голос її сина та вважає, що це обрана нею лінія захисту, з метою захисту репутації її сина та уникнення відповідальності.

Наявність ознак заподіяння фізичної та психологічної шкоди, приниження, страху тривоги потерпілому, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та спричинення соціальної ізоляції потерпілого підтверджуються наявними в матеріалах справи висновками психолога внаслідок бесіди з ОСОБА_2 .

Суд також відхиляє доводи адвоката Саєвич І.І. про те, що всі дії ОСОБА_7 (прізвиська, лоскотання, тримання, «догонялки») мають жартівливий дружній характер, оскільки такі дії ОСОБА_7 , як встановлено під час розгляду справи та підтверджується відповідними доказами, завдали ОСОБА_2 психологічної травми і твердження та думка ОСОБА_7 про те, що це все жарти не спростовує того, що такі його дії носять саме ознаки булінгу. Така реакція та думка ОСОБА_7 та деяких його однокласників (як це вбачається з листів опитування) свідчить проте, що в закладі освіти та батьками недостатньо приділяється уваги такій темі та не достатньо роз`яснюється дітям, які саме дії є жартами, а коли такі дії переростають в булінг та можуть завдати психологічної шкоди адресатам, та як наслідок у таких дітей може бути: тривожність, депресія; занижена самооцінка; думки про самогубство; проблеми в навчанні; соціальна ізоляція.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частиною першою статті 16 Конвенції про права дитини передбачено, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.

Враховуючи викладене, незважаючи на невизнання вини, та надані адвокатом характеризуючі дані, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 173-4 КУпАП, підтверджується сукупністю вище викладених належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, зібраних та поданих до суду працівниками поліції відповідно до вимог частини другої статті 251 КУпАП.

Суд також не вбачає підстав для закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності, про що подано клопотання адвокатом Саєвич І.І., оскільки дане правопорушення є триваючим, в розумінні частини другої статті 38 КУпАП, розпочалося з січня 2025 року та тривало до моменту його виявлення - проведення засідання комісії з розгляду боулінгу 7 травня 2025 року, що зафіксовано Протоколом №2 комісії.

Відповідно до положень статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , надані відносно неї характеризуючи дані, зважаючи на те, що вона є багатодітною мамою, має малолітню дитину 2025 року народження, вперше притягується до адміністративної відповідальності, з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, суд доходить висновку про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у статті 5 вказаного Закону.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з неї слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 28 Конституції України, ст. 33, 173-2, 251, 283-285 КУпАП, суд

П О С ТА Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 173-4 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн.

Штраф має бути сплачено добровільно не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу після набрання нею законної сили, а у разі оскарження постанови, не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу в вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна у порядку, встановленому законом.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що згідно зі статтею 308 КпАП України, у порядку примусового виконання постанови, про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та витрати на облік правопорушення.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя К.В. Шаповалова