Справа № 464/2211/25 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О. В.
Провадження № 33/811/1029/25 Доповідач: Головатий В. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року суддя cудової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Головатий В. Я., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Назаркевича С. М., потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Назаркевича С. М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 26 червня 2025 року,

встановив:

постановою Сихівського районного суду м. Львова від 26 червня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, ч.5 ст.126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років з оплатним вилученням належного на праві власності ОСОБА_1 автомобіля марки «Хонда», р.н. НОМЕР_1 .

Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.130 КУАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 31 березня 2025 року о 21.17 год. по вул. Пасічній, 171, у м.Львові, керуючи автомобілем марки «Хонда», номерний знак НОМЕР_1 , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та не вибрав безпечної швидкості руху, унаслідок чого здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем марки «Опель», номерний знак НОМЕР_2 . Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Окрім цього, ОСОБА_1 , який притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУАП, 31 березня 2025 року о 21.17 год. по вул. Пасічній, 171, у м.Львові повторно протягом року керував автомобілем марки «Хонда», номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами.

Такими діями ОСОБА_1 порушено п.п.2.1а, 2.3б Правил дорожнього руху України та вчинено адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.124, ч.5 ст.126 КУАП.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 287243 від 01 квітня 2024 року, 31 березня 2025 року о 21.58 год. по вул. Пасічній, 171, у м. Львові, керуючи автомобілем марки «Хонда», номерний знак НОМЕР_1 , та, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, до проведення медичного огляду працівниками поліції вживав алкоголь та перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, тремор пальців верхніх кінцівок, чим порушив п.2.10є ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.4 ст.130 КУАП.

На зазначену постанову захисник Назаркевич С. М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її змінити в частині накладення адміністративного стягнення та не застосовувати оплатне вилучення транспортного засобу, в решті постанову залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції не врахував особу ОСОБА_1 , який є вдівцем та самостійно виховує двох дітей, є працевлаштованим та має постійне місце проживання, а автомобіль є необхідним для сім`ї, оскільки сину виповниться 18 років і він зможе використовувати його для потреб сім`ї. Зазначає, що суд проігнорував обставини, які пом`якшують відповідальність, а саме щире каяття та визнання вини. Крім того, звертає увагу, що оплатне вилучення транспортного засобу може понести додаткові фінансові втрати у вигляді заниженої оцінки автомобіля та витрат на його реалізацію, а тому таке додаткове стягнення є надто суворим.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , доводи його захисника Назаркевича С. М. та потерпілого ОСОБА_2 , які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 124, ч.5 ст.126 КУпАП, та невинуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, що у апеляційній скарзі не оспорюється та перевірці судом апеляційної інстанції не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції вірно врахував суспільну небезпечність вчиненого адміністративного правопорушення, його наслідки у виді пошкодження транспортних засобів, особу порушника, який раніше притягався до адміністративної відповідальності, зокрема, постановою Управління патрульної поліції у Львівській області від 14 вересня 2024 року за ч.4 ст.126 КУАП з накладенням штрафу у розмірі 20400 грн, а також постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 16 січня 2025 року, яка набрала законної сили, у справі № 466/9834/24 за ч.1 ст.130 КУАП про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують відповідальність, а саме щире каяття та визнання вини, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

Доводи апелянта про неможливість застосування додаткового стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу, що може понести додаткові фінансові втрати, вважаю необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.28 КУАП, оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в його примусовому вилучення за рішенням суду і наступній реалізації з передачею вирученої суми колишньому власникові, з відрахуванням витрат на реалізацію вилученого предмета.

Водночас, унаслідок оплатного вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, його власник отримує грошову компенсацію, що не порушує принципу «пропорційності втручання в право власності» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На переконання суду апеляційної інстанції, суд обгрунтовано наклав додаткове стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу з огляду на неодноразовий систематичний ступінь суспільної небезпечності вчинених діянь з використанням джерела підвищеної небезпеки, грубе порушення правил дорожнього руху, що є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, а також тяжкість ймовірних наслідків, адже правопорушник продовжує керувати транспортним засобом, який йому належить на праві власності, не маючи на це законних прав.

Доводи захисника про те, що оплатне вилучення транспортного засобу понесе додаткові фінансові втрати є надуманими, оскільки вказаний автомобіль 2014 року випуску, тобто відноситься до вторинного ринку.

Відтак, призначення додаткового стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу відноситься до дискреційних повноважень судді, прямо передбачене вимогами закону та є обґрунтованим в даному випадку.

Наявність постійного місця проживання та працевлаштування, перебування на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також той факт, що син після виповнення повноліття зможе використовувати автомобіль для потреб сім`ї, не може слугувати єдиною підставою для незастосування додаткового стягнення з огляду на те, що ОСОБА_1 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, на шлях виправлення не став, та продовжив вчиняти аналогічні адміністративні правопорушення, що значно підвищує рівень суспільної небезпеки.

Покликання захисника на те, що ОСОБА_1 визнав вину та планує здати автомобіль в оренду з метою отримання додаткового прибутку, вважаю недостатньо вагомими для зміни адміністративного стягнення на менш суворий.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не відшкодував завданих збитків потерпілому ОСОБА_2 , що, також, свідчить про те, що ОСОБА_1 не став на шлях виправлення та повною мірою не усвідомлює суспільної небезпечності своїх дії.

Враховуючи наведене, вважаю, що накладене на ОСОБА_1 стягнення за своєю суворістю відповідає характеру вчиненого правопорушення та особі правопорушника, а тому є необхідним і достатнім для визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

постановив:

постанову Сихівського районного суду м. Львова від 26 червня 2025 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Назаркевича С. М. в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Головатий В. Я.