СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 3/759/5462/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду міста Києва Кравченко Ю.В, розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

УСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №629309, 26.06.2025 близько 18 год 30 хв в місті Києві за адресою: АДРЕСА_2 громадянка ОСОБА_1 неналежно виконала батьківські обов`язки по догляду за неповнолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , порушивши вимоги ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, оскільки останній вжив 20 пігулок «Докселамін» та був госпіталізований до КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1», чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, будучи сповіщеною належним чином. Суддя вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки це не суперечить положенням ч. 1 ст. 268 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшов висновку, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 254 КУпАП основним документом, призначеним для фіксації юридичного факту адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, який в свою чергу є найважливішим джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення. Протокол - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина перша статті 184 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Об`єктом зазначеного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку і громадської безпеки.

Об`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення полягає у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх/неповнолітніх дітей.

Суб'єктами зазначеного правопорушення є яким є фізичні особи - батьки, або особи, що їх замінюють.

Суб'єктивна сторона характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Зазначене правопорушення є правопорушенням з формальним складом, для об`єктивної сторони якого закон вимагає встановлення тільки факту власне діяння.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що вина ОСОБА_1 полягає в ухиленні від виконання батьківських обов'язків, передбачених статтею 150 Сімейного кодексу України (а.с.1).

До протоколу про адміністративне правопорушення додано рапорт старшого інспектора СЮП ВП Святошинського УП ГУНП в м. Києві капітана поліції Сніжани Панченко від 30.06.2025, у якому зазначено, що 26.06.2025 о 21 год 47 хв до чергової частини Святошинського УП ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення з органів охорони здоров`я про те, що неповнолітньому ОСОБА_2 надавалась медична допомога, який випив велику кількість медикаментів «Доксиламін», близько 20 таблеток. Будучи опитаним неповнолітній ОСОБА_4 пояснив, що намірів учиняти самогубство не мав, вирішив випити відразу 20 таблеток, щоб швидше заснути. Родина неповнолітнього ОСОБА_2 на обліку в службі у справах дітей та сім`ї, поліції не перебуває. Під час огляду телефону неповнолітнього суїцидального контенту не виявлено (а.с. 2-3).

Окрім того, в матеріалах справи наявні пояснення неповнолітнього ОСОБА_2 , у яких зазначено, що він придбав у аптеці таблетки «Доксиламін», випив відразу 20 таблеток. Прийшовши додому, він відчув страх через це та викликав швидку допомогу, повідомив дідуся та бабусю. Такі дії вчинив не з метою самогубства, а щоб розвивати свій мозок, оскільки вважає, що через пробу нових препаратів він краще розвивається. На даний час відвідує психіатра, який надає йому поради та консультації (а.с. 10).

Інших доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не надано.

Батьківські обов'язки передбачені ст. 150 Сімейного кодексу України: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов висновку, що вони не містять відомостей про те, які саме батьківські обов`язки не виконала ОСОБА_1 . Саме лише посилання у протоколі про адміністративне правопорушення на невиконання батьківських обов`язків, передбачених у ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, без їх конкретизації та надання інших доказів ухилення від їх виконання, не є достатньою підставою для констатації у діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Оскільки обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.1), не розкривають суті правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, то підстав для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, немає.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Приписи статті 62 Конституції України закріплюють принцип презумпції невинуватості, який полягає, зокрема, у тому, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

До провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. На цьому неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, зокрема у рішенні від 09.09.2011 у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 у справі «Надточій проти України».

Необхідність застосування принципу презумпції невинуватості у справах про адміністративні правопорушення констатована і у постанові Верховного Суду у справі 463/1352/16-а від 08.07.2020, згідно з якою у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, у справах про адміністративні правопорушення суддя при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього правопорушення. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Наявні у матеріалах справи докази дозволяють стверджувати, що вина у вчиненні інкримінованого ОСОБА_3 не доведена поза розумним сумнівом.

Зазначені обставини із врахуванням раніше наведених положень КУпАП та Інструкції і оцінки доказів вказують на відсутність в діях ОСОБА_3 обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суддя доходить висновку, що провадження у справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 7, 245, 247, 251, 252, 280, 283-285, 287-289, 291 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ю.В. Кравченко