Кагарлицький районний суд Київської області
_____________________________________________________________________________
18.07.2025 Справа №: 368/1553/24
провадження 3/368/17/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2025 року м. Кагарлик

Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарях Кравець І.В., Назаренко А.І.

з участю прокурорів Вдовенко Л.М., Побірайка Ю.О., Закаблука С.В.

захисника особи, щодо якої складено протоколи ОСОБА_1

особа, щодо якої складено протоколи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в режимі відео конференції матеріали, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Біла Церква Київської області, українку, громадянку України, працюючої директором КЗ КМР «Кагарлицький ліцей № 2 ім. В.П. Дашенка», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , за ч. 1 ст.172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення № 3154 від 02.10.2024 року вбачається, що гр. ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді директора комунальної установи Кагарлицької міської ради «Центр професійного розвитку педагогічних працівників», являючись субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII, порушила вимоги пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 28 Закону № 1700-VII, не вжила заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомила Кагарлицьку міську раду про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а саме щодо суперечності між її приватним інтересом і службовими повноваженнями, який виник перед підписанням подання від 15.11.2023 року № 1-3/55 щодо нарахування надбавки собі особисто, як директору КУ КМР «ЦПРПП», чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення № 3155 від 02.10.2024 року вбачається, що гр. ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді директора КУ КМР «ЦПРПП», являючись субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII, порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 1700-VII, вчинивши дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписавши подання від 15.11.2023 № 1-3/55 щодо нарахування надбавки собі особисто, як директору КУ КМР «ЦПРПП», чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення № 3156 від 02.10.2024 року вбачається, що гр. ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді директора комунальної установи Кагарлицької міської ради «Центр професійного розвитку педагогічних працівників», являючись субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII, порушила вимоги пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 28 Закону № 1700-VII, не вжила заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомила Кагарлицьку міську раду про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а саме щодо суперечності між її приватним інтересом і службовими повноваженнями, який виник перед підписанням подання від 12.12.2023 року № 1-3/61 щодо нарахування надбавки та премії собі особисто, як директору КУ КМР «ЦПРПП», чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення № 3157 від 02.10.2024 року вбачається, що гр. ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді директора КУ КМР «ЦПРПП», являючись субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII, порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 1700-VII, вчинивши дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписавши подання від 12.12.2023 № 1-3/61 щодо нарахування надбавки та премії собі особисто, як директору КУ КМР «ЦПРПП», чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення № 3158 від 02.10.2024 року вбачається, що гр. ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді директора комунальної установи Кагарлицької міської ради «Центр професійного розвитку педагогічних працівників», являючись субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII, порушила вимоги пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 28 Закону № 1700-VII, не вжила заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомила Кагарлицьку міську раду про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а саме щодо суперечності між її приватним інтересом і службовими повноваженнями, який виник перед підписанням подання від 15.01.2024 року № 1-4/4 щодо нарахування надбавки собі особисто, як директору КУ КМР «ЦПРПП», чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення № 3159 від 02.10.2024 року вбачається, що гр. ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді директора КУ КМР «ЦПРПП», являючись субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII, порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 1700-VII, вчинивши дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписавши подання від 15.01.2024 № 1-4/4 щодо нарахування надбавки собі особисто, як директору КУ КМР «ЦПРПП», чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення № 3160 від 02.10.2024 року вбачається, що гр. ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді директора комунальної установи Кагарлицької міської ради «Центр професійного розвитку педагогічних працівників», являючись субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII, порушила вимоги пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 28 Закону № 1700-VII, не вжила заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомила Кагарлицьку міську раду про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а саме щодо суперечності між її приватним інтересом і службовими повноваженнями, який виник перед підписанням подання від 15.02.2024 року № 1-4/6 щодо нарахування надбавки собі особисто, як директору КУ КМР «ЦПРПП», чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення № 3161 від 02.10.2024 року вбачається, що гр. ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді директора КУ КМР «ЦПРПП», являючись субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII, порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 1700-VII, вчинивши дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписавши подання від 15.02.2024 № 1-4/6 щодо нарахування надбавки собі особисто, як директору КУ КМР «ЦПРПП», чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення № 3162 від 02.10.2024 року вбачається, що гр. ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді директора комунальної установи Кагарлицької міської ради «Центр професійного розвитку педагогічних працівників», являючись субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII, порушила вимоги пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 28 Закону № 1700-VII, не вжила заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомила Кагарлицьку міську раду про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а саме щодо суперечності між її приватним інтересом і службовими повноваженнями, який виник перед підписанням подання від 15.03.2024 року № 1-4/12 щодо нарахування надбавки собі особисто, як директору КУ КМР «ЦПРПП», чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення № 3163 від 02.10.2024 року вбачається, що гр. ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді директора КУ КМР «ЦПРПП», являючись субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII, порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 1700-VII, вчинивши дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписавши подання від 15.03.2024 № 1-4/12 щодо нарахування надбавки собі особисто, як директору КУ КМР «ЦПРПП», чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення № 3164 від 02.10.2024 року вбачається, що гр. ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді директора комунальної установи Кагарлицької міської ради «Центр професійного розвитку педагогічних працівників», являючись субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII, порушила вимоги пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 28 Закону № 1700-VII, не вжила заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомила Кагарлицьку міську раду про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а саме щодо суперечності між її приватним інтересом і службовими повноваженнями, який виник перед підписанням подання від 15.04.2024 року № 1-4/22 щодо нарахування надбавки собі особисто, як директору КУ КМР «ЦПРПП», чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення № 3165 від 02.10.2024 року вбачається, що гр. гр. ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді директора КУ КМР «ЦПРПП», являючись субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII, порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 1700-VII, вчинивши дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписавши подання від 15.04.2024 № 1-4/22 щодо нарахування надбавки собі особисто, як директору КУ КМР «ЦПРПП», чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, які зазначенні в протоколах № 3154, 3155, 3156, 3157, 3158, 3159, 3160, 3161, 3162, 3163, 3164, 3165 не визнала та пояснила, що не порушувала законодавство про корупцію, оскільки зверталася до свого міського голови для погодження доплат до заробітної плати. Просила справу закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Адвокат Клапчук Федір Петрович, який діє в інтересах ОСОБА_2 пояснив, що згідно з зазначеним протоколом, ОСОБА_2 порушила вимоги п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинивши дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: перебуваючи на посаді директора Комунального установи Кагарлицької міської ради «Центр професійного розвитку педагогічних працівників», підписала подання на преміювання себе особисто із зазначенням розміру надбавки, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Однак, в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, яке передбачене ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, виходячи з наступного. Дії особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, підлягають оцінці у контексті положень ст. 9 КУпАП, де закріплено поняття адміністративного правопорушення, яке визначається, як протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, вчинена суб`єктом правопорушення, і за яку передбачено адміністративну відповідальність. Відсутність хоча б одного з цих елементів складу адміністративного правопорушення виключає адміністративну відповідальність. Згідно зі ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Частиною другою ст. 172-7 КУпАП встановлено відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується виключно умисною формою вини. Згідно з примітками до вказаної статті, суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції"; під реальним конфліктом інтересів у цій статті слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією, є діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті З цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність. При цьому, відповідно до ст.1 цього Закону в частині визначення понять, потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Таким чином, конфлікт інтересів можливий за наявності двох умов: 1) суперечність між приватними інтересами особи та її службовими повноваженнями; 2) наявність реальної чи потенційної можливості конфлікту негативно вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень. За ч. 2 ст. 172-7 КУпАП конфлікт інтересів наявний лише тоді, коли зазначена суперечність між приватними інтересами особи та її службовими повноваженнями вже фактично вплинула на об`єктивність або неупередженість прийняття рішення (вчинення або не вчинення дій), а не коли вона потенційно може вплинути на них. Так, вирішуючи питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-7 КУпАП, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів, а також для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має бути встановлено наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, встановлення яких має бути відображено як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові суду: наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; наявність повноважень на прийняття рішення; наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. При цьому для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування лише приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по - перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій. Згідно зі статтею 28 Закону України "Про запобігання корупції", особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов 'язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів. Відповідно до примітки ст.172-7КУпАП суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1,2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції". У статті 43 Конституції України закріплене право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Спеціальним законом, який регулює економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці є Закон України «Про оплату праці». Згідно з ч. ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним. роботу, і її розмір залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до ст. 2 Закону, структура зарплати складається з основної зарплати (це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткової зарплати (це винагорода за працю понад встановлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці), інших заохочувальних та компенсаційних виплат (це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми). Відповідно до ст. 15 Закону, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Відповідно до ст. 98 КЗпП України, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Структура заробітної плати складається з основної і додаткової зарплати, а також інших заохочувальних і компенсаційних виплат. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати включають винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами нормами. До них належать, зокрема, винагороди й заохочення, які здійснюються раз на рік або мають одноразовий характер. Зокрема, винагорода за підсумками роботи за рік, премії за виконання особливо важливих завдань на певний термін, одноразові заохочення, не пов`язані з конкретними результатами праці (наприклад, до ювілейних та пам`ятних дат, як у грошовій, так і натуральній формі). Таким чином, хоч керівник установи в силу наданих йому повноважень і бере участь у вирішенні питання щодо стимулювання працівників, спеціалістів та службовців (у тому числі себе) шляхом їх преміювання, зокрема, через підписання відповідного подання, проте таке рішення приймається директором, а є результатом узгодження з суб`єктом прийняття рішення, а саме Кагарлицькою міською радою. Отже, конфлікту інтересів немає, якщо керівник приймає рішення щодо виплати собі стимулюючих виплат за погодженням із суб`єктом призначення/керівником вищого рівня. Погоджуючи подання, керівник вищого рівня (Виконавчий комітет Кагарлицької міської ради) погодив виплату премії керівнику. Наведене свідчить на користь того, що підписання наказу про преміювання керівника установи не є дискреційними повноваженнями самого керівника, а є передбаченою процедурою. Отже, підписуючи наказ про преміювання працівників установи у тому числі себе як керівника установи, ОСОБА_2 не здійснювала дискреційні повноваження і не вчиняла дій в умовах реального конфлікту інтересів. Крім того, органом поліції не було доведено умислу ОСОБА_2 на неправомірне збагачення за рахунок отримання премії. При цьому доведення наявності корисливого умислу, спрямованого на особисте матеріальне збагачення за рахунок коштів установи є обов`язковим для встановлення факту приватного інтересу як складової реального конфлікту інтересів. При цьому, саме на відповідний правоохоронний орган покладається обов`язок доведення наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення. За змістом протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , «реальний конфлікт інтересів у даному випадку полягає в тому, що приватний інтерес ОСОБА_2 у вигляді бажання поліпшити своє матеріальне становище, реально зіткнувся з її службовими повноваженнями як директора, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а саме - під час підписання подання про преміювання». Проте, наявність реального конфлікту інтересів органом поліції у даній справі доведено не було. За змістом зазначеної статті ЗУ «Про запобігання корупції» та ст. 172-7 КУпАП суб`єктивна сторона корупційного діяння характеризується тим, що воно вчинюється лише з корисливих спонукань. Особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага. Тобто, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень. Спираючись на чинне законодавство, слід зазначити про те, що отримання грошової винагороди у формі зарплати та її складових - премії, надбавки, за своєю суттю не може виступати мотивом правопорушень, пов`язаних з корупцією, оскільки право «на зарплату, не нижчу від визначеної законом», законодавчо закріплене у ст. 43 Конституції України, а згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 1-2 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, і її розмір залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Структура зарплати складається з основної зарплати (це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткової зарплати (це винагорода за працю понад встановлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці), інших заохочувальних та компенсаційних виплат (це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми). Відтак, отримання премії не залежало від безпосереднього прийняття ОСОБА_2 рішення. Таким чином, дані факти унеможливлюють існування реального конфлікту інтересу, оскільки останній підписав наказ по особовому складу про преміювання особового складу, а не встановив щомісячний розмір премії. За таких обставин, правоохоронними органами не було доведено, що в діях ОСОБА_2 були ознаки приватного інтересу, який полягав в отриманні матеріального збагачення, всупереч нормам законодавства та локальним актам установи. Питання оплати праці належить до трудових правовідносин, а отже не відноситься до сфери приватного інтересу працівника в розумінні ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції». Відсутність приватного інтересу, в свою чергу, виключає наявність реального конфлікту інтересів у особи, а відтак і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вих. N 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року звернуто увагу на те, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-7 КУпАП (вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів) суди мають враховувати необхідність наявності фактів, встановлення яких має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові суду: наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; наявність повноважень на прийняття рішення; наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Втім, у даній справі особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, не надала у відповідності до положень ст. 251 КУпАП достатніх, допустимих та належних доказів наявності в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки не довела: наявність у ОСОБА_2 чітко сформульованого та визначеного приватного інтересу, а не потенційного особистого інтересу. Крім того, отримання керівником установи заробітної плати є його законним правом, а не дискреційним повноваженням, а тому право на заробітну плату не може бути приватним інтересом в розумінні вимог Закону «Про запобігання корупції»; наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями ОСОБА_2 , так як приватний інтерес у даному випадку відсутній; наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення, який виключається, виходячи з вищенаведеного. Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Окрім того, в силу дії презумпції невинуватості особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено і встановлено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Отже, ОСОБА_2 не може бути притягнуто до відповідальності у даній справі з тієї тільки підстави, що він не довів свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення. У той же час вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, не було доведено органом поліції як того вимагають вимоги закону та «поза всяким сумнівом». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12) Європейський суд з прав людини визначив, що суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.ЗЗ рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. Наведене, в свою чергу означає, що особа не може бути притягнута до відповідальності, якщо її вину не буде доведено на підставі беззаперечних доказів, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України. Отже, наявні у справі матеріали не дають можливості однозначно встановити вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі. У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року). Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1). В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7). З урахуванням наведеного, при розгляді даної справи слід виходити з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності та брати до уваги, що відсутність належних доказів, які повинні покладатися в основу доказування винуватості особи, має тлумачитися на її користь. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійними беззаперечним доказом вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, а обставини, викладені в протоколі, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б беззаперечно свідчили про його вину і не викликали сумнівів. Отже, обґрунтовувати висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП на підставі наявного протоколу про адміністративне правопорушення, не можна, оскільки протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Враховуючи викладене вище, слід дійти висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, не доведена і не підтверджується належними та допустимими доказами, які відповідають вимогам, передбаченим КУпАП. При цьому, притягнення особи до відповідальності можливе лише за безумовного дотримання поліцейськими вимог законності. Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП не доведена, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи судом мають бути витлумачені на його користь. Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами. Відповідно до ст. 245 КУпАП, під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом. гідно ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених цим законом. Відповідно до ст. 279 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення оголошується протокол про адміністративне правопорушення та досліджуються докази. Відповідно до п.22 ч. 1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Виходячи з вказаних вище положень КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не є доказом вини особи, а лише містить дані про докази, якими підтверджується вина. ОСОБА_2 не порушувала законодавство про корупцію, оскільки дана премія погоджувалася з керівником. Кінцеве рішення про призначення премії приймалося керівником установи. Виходячи з цього, якщо немає конфлікту інтересів, то порушення немає. Подання ОСОБА_2 подавала належної форми, оскільки не прописано якої форми воно повинно бути, тому просив справу закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що зібраними доказами по справі підтверджується вина ОСОБА_2 , у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП, тому просив визнати винною ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП та призначити покарання у виді штрафу в сумі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., та визнати винною за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та призначити покарання у виді штрафу в сумі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді штрафу в сумі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Свідок ОСОБА_4 , яка є начальником юридичного відділу Кагарлицької міської ради пояснила, що ОСОБА_2 писала лист з проханням її преміювати, даний лист розглядався та погоджувався головою Кагарлицької міської ради. В Кагарлицькій міській раді немає окремого положення про преміювання, все здійснювалося на загальних підставах.

Свідок ОСОБА_5 , яка є оперуповноваженою 1-го сектору (протидії корупції) УСР в Київській області ДСР Національної поліції України пояснила, що ОСОБА_2 порушила законодавство про корупцію, оскільки керівник установи приймає рішення щодо виплати стимулюючих виплат, оскільки може оцінити її роботу, а особа не може самостійно оцінити результати своєї роботи. Відповідно до роз`яснень Національного агентства з питань запобігання корупції передбачено, що для уникнення реального конфлікту інтересів під час подання особою пропозиції керівнику вищого рівня необхідно утриматись від здійснення оцінки своєї роботи та, відповідно, внесення пропозицій щодо визначення собі конкретного розміру стимулюючої виплати. Повноваження щодо визначення розміру премії належить міському голові. Якщо б в самому поданні ОСОБА_2 не було вказано розміру премії, то конфлікту інтересів не було б. ОСОБА_2 необхідно було утриматись від здійснення оцінки своєї роботи та, відповідно, внесення пропозицій щодо визначення собі конкретного розміру стимулюючої виплати.

Заслухавши особу, щодо якої складено протоколи ОСОБА_2 , захисника особи, щодо якої складено протоколи ОСОБА_1 , прокурорів, начальника юридичного відділу Кагарлицької міської ради Лисову С.М., оперуповноважену 1-го сектору (протидії корупції) УСР в Київській області ДСР Національної поліції України Маневську Ю.А., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

За змістом частини 2 статті 81 Цивільного кодексу України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Тобто, комунальна установа Кагарлицької міської ради «Центр професійного розвитку педагогічних працівників» є юридичною особою публічного права.

Таким чином, ОСОБА_2 , будучи директором комунальної установи Кагарлицької міської ради «Центр професійного розвитку педагогічних працівників», яка наділена організаційно-розпорядчими повноваженнями є посадовою особою юридичної особи публічного права.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» посадові особи юридичної особи публічного права є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Статтею 81 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Згідно з статями 167 та 169 цього кодексу, держава та територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, комунальні підприємства тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Так зокрема у ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» дано визначення потенційному та реальному конфлікту інтересів.

Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною 1 статті 1 Закону №1700-VII визначено, що реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

За приписами пунктів 1, 2 частини 1 статті 28 Закону №1700-VII особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

Відповідальність за бездіяльність, яка виражається у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Крім того, за приписами пункту 3 частини 1 статті 28 Закону №1700-VII особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Частиною першою ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з підпунктом «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону №1700-VII, посадові особи юридичних осіб публічного права, є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону №1700-VII «Про запобігання корупції» та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Відповідно до стаття 172-7 КУпАП неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів - тягне за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дії, передбачені частиною першою або другою, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу від чотирьохсот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю строком на один рік.

Примітка.

1. Суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

2. У цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій.

Як вбачається з роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223 943/0/4-17 від 22 травня 2017 року, аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч.1 ст.1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, вчинення дії, який повинен мати це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають встановлення.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє така суперечність не може вплинути, а реально виливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) наявність повноважень на прийняття рішення (тобто дискреційних повноважень);

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами адміністративного права сукупність ознак, при наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як правопорушення.

Об`єкт адміністративного правопорушення - це суспільні відносини, врегульовані нормами адміністративного права, яким завдано шкоди адміністративним правопорушенням. Іншими словами, це те, на що спрямовано адміністративне правопорушення.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення - це зовнішні ознаки та обставини які характеризують адміністративне правопорушення.

Суб`єкт адміністративного правопорушення - це особа, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення - внутрішнє (психічне) ставлення суб`єкта правопорушення до скоєного діяння і його шкідливих наслідків.

Адміністративному правопорушенню властиві такі загально-правові ознаки:

· діяння (дія чи бездіяльність);

· протиправність;

· суспільна небезпека;

· загроза громадському порядку;

· винність;

· карність.

Таким чином, хоч керівник установи в силу наданих йому повноважень і бере участь у вирішенні питання щодо стимулювання працівників, спеціалістів та службовців (у тому числі себе) шляхом їх преміювання, зокрема, через підписання відповідного подання, проте таке рішення приймається директором, а є результатом узгодження з суб`єктом прийняття рішення, а саме Кагарлицькою міською радою.

Отже, конфлікту інтересів немає, якщо керівник приймає рішення щодо виплати собі стимулюючих виплат за погодженням із суб`єктом призначення/керівником вищого рівня.

Погоджуючи подання, керівник вищого рівня (голова Кагарлицької міської ради) погодив виплату премії ОСОБА_2 .

Наведене свідчить на користь того, що підписання наказу про преміювання керівника установи не є дискреційними повноваженнями самого керівника, а є передбаченою процедурою.

Отже, підписуючи наказ про преміювання працівників установи у тому числі себе як керівника установи, ОСОБА_2 не здійснювала дискреційні повноваження і не вчиняла дій в умовах реального конфлікту інтересів.

3а змістом зазначеної статті ЗУ «Про запобігання корупції» та ст. 172-7 КУпАП суб`єктивна сторона корупційного діяння характеризується тим, що воно вчинюється лише з корисливий спонукань. Особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага.

Тобто, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень.

Спираючись на чинне законодавство, слід зазначити про те, що отримання грошової винагороди у формі зарплати та її складових - премії, надбавки, за своєю суттю не може виступати мотивом правопорушень, пов`язаних з корупцією, оскільки право «на зарплату, не нижчу від визначеної законом», законодавчо закріплене у ст. 43 Конституції України, а згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 1-2 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, і її розмір залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Структура зарплати складається з основної зарплати (це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткової зарплати (це винагорода за працю понад встановлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці), інших заохочувальних та компенсаційних виплат (це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми).

Відтак, отримання премії не залежало від безпосереднього прийняття ОСОБА_2 рішення. Таким чином, дані факти унеможливлюють існування реального конфлікту інтересу, оскільки останній підписав наказ по особовому складу про преміювання особового складу, а не встановив щомісячний розмір премії. За таких обставин, правоохоронним органом не було доведено, що в діях ОСОБА_2 були ознаки приватного інтересу, який полягав в отриманні матеріального збагачення, всупереч нормам законодавства та локальним актам установи.

Питання оплати праці належить до трудових правовідносин, а отже не відноситься до сфери приватного інтересу працівника в розумінні ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції».

Відсутність приватного інтересу, в свою чергу, виключає наявність реального конфлікту інтересів у особи, а відтак і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Втім, у даній справі особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, не надала у відповідності до положень ст. 251 КУпАП достатніх, допустимих та належних доказів наявності в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки не довела:

- наявність у ОСОБА_2 чітко сформульованого та визначеного приватного інтересу, а не потенційного особистого інтересу. Крім того, отримання керівником установи заробітної плати є його законним правом, а не дискреційним повноваженням, а тому право на заробітну плату не може бути приватним інтересом в розумінні вимог Закону «Про запобігання корупції»;

- наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями ОСОБА_2 , так як приватний інтерес у даному випадку відсутній;

- наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення, який виключається, виходячи з вищенаведеного.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Окрім того, в силу дії презумпції невинуватості особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено і встановлено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення.

Відповідно до офіційних роз`яснень НАЗК щодо наявності/відсутності конфлікту інтересів під час реалізації повноважень з окремих питань оплати праці конфлікт інтересів виникає у випадку, коли особа подає пропозицію (у формі письмового подання чи іншим чином) щодо розміру стимулюючих виплат, а безпосередньо рішення про встановлення стимулюючих виплат приймає керівник вищого рівня. У цьому випадку особа не приймає рішення про встановлення стимулюючих виплат та їх розмір, а ініціює таке питання перед особою, яка уповноважена на прийняття відповідного рішення. Необхідність внесення зазначеної пропозиції зумовлена тим, що керівник органу, підприємства, установи, організації, приймаючи рішення про встановлення стимулюючих виплат, з об`єктивних причин не може самостійно оцінити роботу кожного з підлеглих працівників, у зв`язку з чим здійснення такої оцінки покладається на безпосереднього керівника та керівника самостійного структурного підрозділу. Відповідно, пропозиції безпосереднього керівника та керівника самостійного структурного підрозділу є основою для прийняття керівником органу, підприємства, установи, організації рішення про преміювання чи встановлення надбавок.

Таким чином, приватний інтерес при реалізації цього повноваження стосовно себе пов`язаний з можливістю впливу на зміст рішення керівника вищого рівня про встановлення стимулюючих виплат.

Оскільки особа не може об`єктивно оцінити власну роботу, при внесенні пропозиції щодо розміру премії чи надбавки для себе між її приватним інтересом, що полягає у бажанні отримати стимулюючу виплату у вищому розмірі, та службовим повноваженням виникає суперечність, яка впливає на її об`єктивність при вчиненні зазначених дій, що є реальним конфліктом інтересів.

Отже з вказаного суд дійшов до висновку, що реальний конфлікт інтересів виникає у разі не погодження такої доплати з безпосереднім керівником, тобто головою Кагарлицької міської ради.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_2 погоджувала відповідні заяви з головою Кагарлицької міської ради ОСОБА_6 , а тому реальний конфлікт інтересів був відсутній.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки заяви про стимулюючі доплати було погоджено у встановлений законом порядок та реальний конфлікт інтересів був відсутній, а тому подія і склад адміністративного правопорушення відсутній.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки обставини, які викладені в протоколах про адміністративне правопорушення, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_2 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1, 2 статті 172-7 КУпАП, у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, а тому провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення.

Керуючись, ст. ст. 247, 251, 252, 284, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області.

Суддя: І.І. Шевченко