Справа № 466/4616/25
Провадження № 3-в/466/12/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Баєва О.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 17 липня 2025 року справа № 466/4616/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 130 КУпАП в частині накладання на правопорушника адміністративного стягнення у вигляді штрафу,-

в с т а н о в и л а:

17 липня 2025 року постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортним засобом на 1 рік.

17 липня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просить розстрочити виконання постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 130 КУпАП в частині сплати штрафу у зв`язку з тяжким матеріальним становищем.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про розстрочення сплати штрафу задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.298 КУпАП постанова про накладання адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Відповідно до положень ст.307 КУпАП передбачено, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

Згідно зі ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: - подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; - витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 2 ст. 301 КУпАП, відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливості балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Таким чином вважаю, що в даному випадку, не порушується справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Крім того, надана ОСОБА_1 довідка з центру зайнятості сама по собі не свідчить про скрутне матеріальне становище особи, а лише засвідчує факт не перебування на обліку в центрі зайнятості.

Інших доказів, які б підтверджувати скрутне матеріальне становище ОСОБА_1 суду надано не було.

На підставі викладеного, оскільки розтермінування виконання постанови є правом, а не обов`язком суду, суд приходить до висновку, що доводи викладені в заяві про розстрочку виконання постанови суду не є достатніми та не підтверджуються жодними доказами, а відтак у задоволенні такої заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 126 ч.5, 301, 304 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 17 липня 2025 року справа № 466/4616/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 130 КУпАП в частині накладання на правопорушника адміністративного стягнення у вигляді штрафу- відмовити.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя О. І. Баєва