ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/337/25 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 р. м.Тернопіль

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Кметика В.Я. в інтересах особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 травня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, громадянин ОСОБА_1 21 грудня 2024 року о 16.15 год. в м. Тернополі, на вул. Митрополита Шептицького, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, порушення мови. На пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора «Алкотест Драгер 6820» та проїхати у медичний заклад КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР, ОСОБА_1 категорично відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Кметик В.Я. вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою, винесеною без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин події, яку визнано правопорушенням, а тому вказана постанова суду підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що в протоколі інспектор поліції зазначив про факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, однак жодних відеодоказів перебування його за кермом транспортного засобу, інспектор поліції суду не долучив.

Вказує, що протокол не відображає всі обставини справи та не відповідає вимогам ст.130 КУпАП, ст. 266 КУпАП та постанови Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року про «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі - Порядок № 1103 )

Стверджує, що не може бути водієм особа, яка хоча і є власником транспортного засобу, але знаходиться поруч із припаркованим транспортним засобом, який не рухається, а тому відсутність доказів керування транспортним засобом виключає відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Апелянт вказує, що ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом в день та час вказаних в протоколі, про що повідомив поліцейських, а за кермом перебував інший водій, а тому вимога поліцейського про проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння була безпідставною.

Зазначає, що суд першої інстанції застосував формальний підхід до вирішення справи, без належного та об`єктивного дослідження усіх зібраних до справи доказів, як на доведеність вини так і на спростування вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Також вважає, що єдиним доказом, який стверджує про керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, є дані, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПРТ №202002. Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставин щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, матеріали справи не містять.

Вказує, що наявні в матеріалах адміністративної справи пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є неналежними та недопустимими доказами, оскільки обидва свідки описували ситуацію яка сталась по вул. Торговиця в м. Тернополі. Жодної інформації про факт керування будь-якою особою транспортним засобом ТЗ Volkswagen TRANSPORTER, ДНЗ НОМЕР_2 , під час його запинки по вулиці М. Шептицького в м. Тернополі, надані пояснення не містять. Аналогічно, під час допиту зазначених свідків у судовому засіданні, вони також не могли надати відповіді про те, хто саме керував транспортним засобом по вулиці М. Шептицького в м. Тернополі, та хто припаркував зазначений транспортний засіб на тому місці де його застали і свідок і працівники поліції.

Вважає, що у даній справі про адміністративне правопорушення не доведено поза всяким розумним сумнівом факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`янння), оскільки подані працівниками поліції докази породжують обґрунтований, непереборний сумнів щодо цього. Більше того, наявні в матеріалах справи відеозображення з нагрудних камер поліцейських підтверджують факт того, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, що не було враховано судом першої інстанції.

Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду від 28 травня 2025 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апелянт адвокат Кметик В.Я. та особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 які належним чином повідомлялися апеляційним судом про дату, час та місце судового розгляду, повторно не заявилися.

Захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Кметик В.Я. направив до суду заяву, за змістом якої просить розглядати справу без участі ОСОБА_1 та його представника адвоката Кметика В.Я.

Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

За наведених обставин, вважаю, що розгляд справи можливо провести без участі осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що слід поновити строк на апеляційне оскаржено та відмовити у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою вставлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №202002 від 21 грудня 2024 року, 21 грудня 2024 року о 16.15 год. в м. Тернополі, на вул. Митрополита Шептицького, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, порушення мови. На пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора «Алкотест Драгер 6820» та проїхати у медичний заклад КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР, ОСОБА_1 категорично відмовився.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, від підпису відмовився.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Так, оглянутим відеозаписом зафіксовано транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , на аварійній сигналізації припаркований із правої сторони дороги на вул. М.Шептицького в м. Тернополі, перед яким також на аварійній сигналізації знаходиться транспортний засіб марки «Toyota Camry». Так, водій транспортного засобу «Toyota Camry» ОСОБА_2 , за викликом якого приїхали поліцейські, надає пояснення працівникам поліції щодо неправомірних дій водія автомобіля «Volkswagen Transporter», який керуючи транспортним засобом створював аварійну ситуацію на дорозі, та чітко вказав що саме ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля «Volkswagen Transporter».

Дані обставини також стверджуються електронним рапортом в якому зареєстровано повідомлення громадянина ОСОБА_2 про порушення ПДР ; рапортом інспектора взводу 2 роти 3 батальйону УПП в Тернопільській області від 21.12.2024 та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які були очевидцями подій (а.с. 5, 6, 8, 9).

Суд враховує, що рапорт поліцейських за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності зі всіма наявними доказами.

Зокрема, суд першої інстанції вірно встановив, що в ході спілкування з водієм ОСОБА_1 працівники поліції, виявили у останнього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, порушення мови, на підставі чого запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Алкотест Драгер» на що він відмовився, а також відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Разом з тим, ОСОБА_1 впродовж усієї розмови з працівниками поліції стверджував про те, що за кермом перебував не він, а інша особа не зазначаючи хто саме. Натомість свідки на місці складення адміністративних матеріалів чітко вказують, що саме ОСОБА_1 являється водієм автомобіля «Volkswagen Transporter». Таким чином, в працівників поліції не виникає сумнівів у тому, що за кермом перебував саме ОСОБА_1 .. В подальшому на ОСОБА_1 працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази, про те, що ОСОБА_1 . Керував траспортним засобом, апеляційний суд не приймає, оскільки наявні в матеріалах справи докази та допитані свідки підтверджують факт порушення ОСОБА_1 вимог ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується наявних в матеріалах адміністративної справи поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також наданих ними показань під час допиту у судовому засіданні, на які звертає увагу апелянт, то суд першої інстанції, дослідивши вказані докази, дав їм належну правову оцінку на предмет доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Пояснення вказаних свідків в сукупності з вищезазначеними доказами у справі повністю спростовують доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом.

Позиція апелянта в апеляційній скарзі зводиться до твердження про відсутність доказів керування ним транспортним засобом, оскільки за кермом перебувала інша особа.

З такими твердженнями захисника ОСОБА_4 суд апеляційної інстанції погодитись не може, оскільки КУпАП не встановлює вимог, що ця обставина (керування транспортним засобом) встановлюється тільки відеозаписом або іншими певними видами доказів. Апеляційний суд зауважує, що факт керування може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП.

Відеозаписи з нагрудних камер поліцейського суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними до тих, що наведені адвокатом Кметиком В.Я. у клопотаннях про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 і були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Кметика В.Я. в інтересах особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 травня 2025 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя