Справа № 185/5723/25
Провадження № 3/185/2065/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року Суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Щербина О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, під час запровадженого воєнного стану в Україні, за участі адвоката Глєбова Г.В. справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ВДН (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2025 року о 12.15 год., за адресою: вул. Дніпровська в м. Павлоград, гр. ОСОБА_1 на автомобілі марки HONDA н.з. НОМЕР_2 , здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів (таксі) без державної реєстрації та відповідної ліцензії.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1ст. 164 КУпАП.

За цим фактом 16 травня 2025 року посадовою особою ВДН (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті було складено протокол про адміністративне правопорушення серія № 000258.

Гр. ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 09 липня 2025 року не з`явився, був повідомлений належним чином. Судова повістка та SMS-повідомлення були направленні на адресу та номер телефону правопорушника, які зазначені в матеріалах справи.

Відповідно до статті 268 Кодексу України про адміністративне правопорушення присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи не є обов`язковою.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність.

Захисник адвокат Глєбов Г.В. в судовому засіданні підтримав подане письмове клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.

Так, санкція ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає стягнення за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Як вбачається зі змісту даної статті об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності, тобто діяльність особи, спрямованої на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійної та суттєвою.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у діяльності, що містить ознаки господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Згідно ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно ст.42 Господарського кодексу України підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

У постанові Пленуму ВСУ від 25.04.2003 року №2 "Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності" Верховний Суд України роз`яснив, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Відповідно до п.24 ст.7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року № 222-VIII, перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом потребують ліцензування.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 вказаного Закону ліцензія - це документ, що надається органом ліцензування, на право провадження суб`єктом господарювання визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, в електронному вигляді (запис про наявність ліцензії у такого суб`єкта господарювання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) або на паперовому носії.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.

Статтею 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що ліцензування на автомобільному транспорті спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів, в тому числі на такий вид робіт як надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі.

Цим Законом, зокрема статтею 16 визначено, що до персоналу автомобільного транспорту належать працівники, які безпосередньо надають послуги з перевезення пасажирів чи вантажів, виконують роботи з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів, надають допоміжні послуги, пов`язані з перевезеннями.

Трудові відносини персоналу автомобільного транспорту регулюються трудовим законодавством, у тому числі положенням про дисципліну та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Стаття 39 того ж Закону визначає, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для юридичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі: для автомобільного перевізника - ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України; для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України.

Ураховуючи вищенаведене, на такий вид господарської діяльності, як надання послуг з перевезення пасажирів чинним законодавством передбачено обов`язкове ліцензування даної діяльності, при цьому на перевізника покладається обов`язок пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті, зокрема, ліцензію, а у випадку, якщо водій таксі перебуває у трудових відносинах із перевізником - юридичною особою - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України.

На підтвердження вини ОСОБА_1 працівником поліції, на якого покладено обов`язок щодо збирання доказів по справі, до справи долучено:

-протокол про адміністративне правопорушення № 000258 від 16 травня 2025 року, в якому викладена суть адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 164 КУпАП;

-фото транспортного засобу HONDA н.з. НОМЕР_2 з логотипом «On taxi»;

-копію посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 ;

-копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу HONDA н.з. НОМЕР_2 ;

-фото транспортного засобу HONDA н.з. НОМЕР_2 з пасажирами служби таксі «On taxi».

Досліджені в судовому засіданні докази в своїй сукупності та взаємозв`язку доводять той факт, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

При цьому, що стосується позиції захисника адвоката Глєбова Г.В. про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, то вважаю, що такій позиції слід дати критичну оцінку, розцінивши її як обраний спосіб захисту, з метою надати можливість особі, яка притягається до адміністративної відповідальності уникнути відповідальності за скоєне, оскільки вона повністю спростовується дослідженими доказами по справі.

При цьому, доводи захисника адвоката Глєбова Г.В. стосовно того, що відсутні докази систематичного здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності з перевезень пасажирів на таксі не приймаються до уваги, оскільки відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачена саме за перевезення пасажирів за відсутності відповідної ліцензії та без державної реєстрації як суб`єкта господарювання.

Поруч із зазначеним, велика кількість наліпок, написів, та абревіатури певної відомої в Україні служби таксі, які розміщенні на всьому транспортному засобі, яким під час вчинення інкримінованого адміністративного правопорушення керував ОСОБА_1 , свідчать саме про постійний, регулярний, систематичний, а не будь-який інший характер дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його намагання бути у полі зору уваги потенційних пасажирів, розміщеною рекламою на автомобілі, яким він керує, із зазначенням номерів телефону даної служби таксі, тощо, довести до користувачів послугами таксі можливість якнайшвидше та у зручний спосіб замовити собі послугу, яка надавалася ОСОБА_1 за відсутності відповідної ліцензії та без державної реєстрації як суб`єкта господарювання.

Виходячи з наведеного, враховуючи особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, характер вчиненого правопорушення, ступінь вини, ставлення до вчиненого, вважаю необхідним застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу у межах санкції статті.

Оскільки, транспортний засіб HONDA н.з. НОМЕР_2 , яким керував гр. ОСОБА_1 , юридично не перебуває у приватній власності вказаної особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене адміністративне стягнення у вигляді конфіскації транспортного засобу у данному випадку судом не застосовується.

Також, у відповідності до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 283, 284, ст. 40-1 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 , винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок без конфіскації транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 , як з особи, на яку накладено адміністративне стягнення, судовий збір на користь держави в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Строк пред`явлення постанови до виконання протягом трьох місяців.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

СУДДЯ О.О. ЩЕРБИНА