Справа № 298/711/25
Номер провадження 3/298/488/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року с-ще Великий Березний

Суддя Великоберезнянського районного суду Закарпатської області Тарасевич П.П., розглянувши матеріали, що надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Стричава Великоберезнянського району, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, пенсіонера,

- за ч.2 ст.185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

За змістом протоколу ЗхРУ № 327895, складеного 16 квітня 29 березня 2025 року, першим заступником начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 , 16 квітня 2025 року, близько 08 год. 10 хв. на околиці населеного пункту Великий Березний (територія Великоберезнянської територіальної громади Ужгородського району, Закарпатської області) в межах прикордонної смуги на відстані близько 500 метрів до державного кордону України, на напрямку 110 прикордонного знаку прикордонним нарядом «Група реагування» був виявлений та затриманий гр. України ОСОБА_1 , який сприяв незаконному перетинанню державного кордону України гр. України ОСОБА_3 шляхом доставлення його до міст вчинення правопорушення, під час затримання здійснив злісну непокору законній вимозі і під час виконання ним, службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме: законну, неодноразово повторену вимогу ОСОБА_2 пред`явити для перевірки документи, що посвідчують особу, відкрито відмовився виконувати та вдався до втечі, у складі групи осіб, спільно з гр. України ОСОБА_4 . Також гр. ОСОБА_1 порушив прикордонний режим, а саме перебував у прикордонній смузі без відповідного дозволу НОМЕР_1 прикордонного загону Держприкордонслужби, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.185-10 КУпАП.

ОСОБА_1 в суді підтримав долученні до матеріалів справи письмові пояснення, в яких зазначено, що протоколом про адміністративне правопорушення складене першим заступником начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 за № ЗхРУ № 327895 від 16.04.2025 року, ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП за те, що він ніби-то 16 квітня 2025 року, близько 08.10 год., на околиці населеного пункту Великий Березний, в межах прикордонної смуги близько 500 метрів, до державного кордону України, був виявлений та затриманий, який ніби-то сприяв незаконному перетинанню державного кордону України гр. ОСОБА_5 , шляхом доставлення його до місця вчинення правопорушення. Під час затримання здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкодонслужби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме: законну неодноразову повторену вимогу пред`явити для перевірки документ, що посвідчує особу, відкрито відмовився виконувати та вдався до втечі, у складі групи осіб, при цьому порушив прикордонний режим.

Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України» від 19.06.2003 року, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, вчинене групою осіб.

Ч.1, ч.2 ст. 185-10 КУпАП передбачено відповідальність за злісну непокору законному, розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України; ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті. Так, вказаний протокол не відповідає обставинам справи та вимогам закону з таких підстав.

У протоколі складеному відносно ОСОБА_1 не вказано, в чому саме полягає суть вчиненого правопорушення, не зазначено в чому саме проявились дії останнього , що дали можливість для кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, не наведено, які саме дії здійснював останній, які б відповідали об`єктивній стороні правопорушення, передбаченого ст. 185-10 КУпАП.

Зазначаючи у протоколі злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкодонслужби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме: законну неодноразову повторену вимогу пред`явити для перевірки документ, що посвідчує особу, відкрито відмовився виконувати та вдався до втечі, є неправомірним оскільки останній являється особою з інвалідністю та вважає себе непричетною до інкримінованого кримінального правопорушення, і виконав усі законні вимоги представника Держприкодонслужби.

Згідно роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

При цьому, Європейський суд з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ) у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Вивчивши складений протокол відносно ОСОБА_1 , стороною захисту встановлено наступні ряд процесуальних порушень, зокрема:

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 16 квітня 2025 року, близько 08.10 год., на околиці населеного пункту Великий Березний, в межах прикордонної смуги близько 500 метрів, до державного кордону України, був виявлений та затриманий, який ніби-то сприяв незаконному перетинанню державного кордону України гр. ОСОБА_5 , шляхом доставлення його до місця вчинення правопорушення. Під час затримання здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкодонслужби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме: законну неодноразову повторену вимогу пред`явити для перевірки документ, що посвідчує особу, відкрито відмовився виконувати та вдався до втечі, у складі групи осіб, при цьому порушив прикордонний режим.

Вказані обставини не відповідають дійсності, є перекрученими та сфальсифікованими уповноваженими працівниками прикордонної служби,_інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що у свою чергу, дії яких необхідно кваліфікувати за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.365, 366 КК України.

Не витримує критики той факт, що у документі під назвою «Протокол про адміністративне затримання» уповноважена особа зазначає, що затриманий ОСОБА_1 , відмовився від пред`явлення документа, що посвідчує особу, при цьому вдався до втечі. Однак в той же момент, був затриманий працівниками Державної прикордонної служби України.

При цьому уповноважена особа замовчує юридично важливі обставин, які мають суттєве значення, стосовно мети перебування затриманого на вказаній місцевості.

При цьому, протокол складено без присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, без присутності двох свідків, що g грубим порушення особи права на захист.

Насправді обставини справи наступні, які відповідають дійсності, а саме ОСОБА_1 , 16 квітня 2025 року, близько 07.00 год., пішов у лісисту місцевість, з метою відшукання впавши гілок з дерев, які в подальшому мав намір привезти до дому, в якості дров.

Повертаючись до дому, близько 08.00 год., зустрів сусідку разом із незнайомим чоловіком, які повідомили, знаходяться на вказаній місцевості по особистим справам.

ОСОБА_1 повідомив, останній що бачив дрон, а тому припустив, що за ними можуть слідкувати працівниками Державної прикордонної служби України, тому запропонував усім піти в напрямку населеного пункту.

Знаходячись ще у лісистій місцевості, неподалік околиці населеного пункту, до них підійшли працівники Державної прикордонної служби України, які надали вимогу зупинитися та пред`явити документи, що встановлюють їхню особистість. На законну вимогу працівників Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 витягнув пенсійне посвідчення та пред`явив уповноваженій особі, при цьому жодних спроб щодо втечі не допускав, оскільки не вичнив жодного правопоршення. При цьому, у ОСОБА_1 наявні відповідних дозвіл про право перебування у прикордонній смузі, який аналогічно пред`явив працівникам Державної прикордонної служби України.

В подальшому працівникам Державної прикордонної служби України, останній був звинувачений у наданні послуг сторонній особі, що незаконного перетину державного кордону, що у свою чергу не відповідає дійсності.

Об`єктивними ознаками складу зазначеного адміністративного правопорушення полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу, військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні або члена громадського формування: а охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України а так само іншого умисного невиконання зазначених розпоряджень та вимог. Розпорядження та вимоги, які зазначені у диспозиції статті мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їхньої компетенції. Права органів, підрозділів, військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України викладено у ст. 20 ЗаконуУкраїни «Про Державну прикордонну службу України».

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Пункт 7 Положення про прикордонний режим, затвердженого Постановою КМУ№1147 від 27.07.1998 року,передбачено, що громадяни України в`їжджають у прикордонну смугу та контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в їх межах на підставі документів, що посвідчують їх особу.

Згідно п.10 вказаного положення, особи, зазначені у пунктах 7 та 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону, зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами, посилаючись на зазначені обставини, просить закрити справу у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, подане клопотання, суддя приходить до наступного.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

У відповідності до вимог ст.7 ч.1 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення

Відповідно до вимог ст.ст. 251,252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Положеннями ч.2 ст.185-10 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, вчинені групою осіб.

Об`єктивна сторона складу зазначеного адміністративного правопорушення полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу, військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні або члена громадського формування: або охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного невиконання зазначених розпоряджень та вимог. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо. Розпорядження та вимоги, які зазначені у диспозиції статті мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їхньої компетенції. Права органів, підрозділів, військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України викладено у ст.20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України».

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 №10-рп/2011 надав тлумачення визначенню непокори: «Слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги».

Постановою Пленуму Верховного Суду України №8від 26червня 1992року визначено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

З метою доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, посадовою особою до протоколу долучено протокол про адміністративне затримання від 16 квітня 2025 року; протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 16 квітня 2025 року, пенсійне посвідчення та довідку про результати проведення фільтраційно-перевірочних заходів з додатками.

Однак, з наданих до суду доказів неможливо встановити наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП, оскільки суду не надано жодного доказу фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інші беззаперечні докази, які б вказували на саме злісну непокору вчинену ОСОБА_1 ..

Жодних доказів на підтвердження відмови ОСОБА_1 надати працівнику ДПС України відповідні документи, окрім самого протоколу, матеріали не містять, а наявність у цих матеріалах відомостей щодо виявлення документа, що посвідчує особу пенсійне посвідчення, спростовує таку обставину.

Згідно ст.251КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Така ж позиція встановлена і в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Суд не має права перебирати на себе визначений ст.251КУпАП обов`язок збирання доказів, який покладений у даному випадку на першого заступника начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 , який склав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення, відсутні відомості про те що цього дня працівники прикордонної служби виконували службові обов`язки, пов`язанні з охоронною державного кордону України (наказ або витяг, тощо.)

Крім цього, в матеріалах справи відсутня схема порушення (затримання) де саме було виявлено та затримано ОСОБА_1 , а також письмові пояснення (рапорт) прикордонників

Саме по собі не пред`явлення для перевірки документу, що посвідчує особу не є злісною непокорою, а бажанням уникнути чогось, і відповідно лише такі дії не утворюють складу правопорушення за ст.185-10 КУпАП.

Дій, пов`язаних із злісною непокорою ОСОБА_1 в даному випадку не зазначено ні в протоколі, ні в інших матеріалах справи про адміністративне правопорушення, тобто не розкрито ні об`єктивну, ні суб`єктивну сторони правопорушення, передбаченого в ст.185-10 КУпАП.

За таких обставин суд знаходить такі дії не доказаними, а відповідно складу правопорушення передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП в діях ОСОБА_1 , не знайдено.

Статтею 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.185-10 КУпАП, тому провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст.185-10, п. 1 ч. 1 ст.247, ст.ст.283, 284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за частиною 2 статті 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Закарпатського апеляційного суду через цей суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Тарасевич П.П.