Номер провадження: 33/813/1297/25
Номер справи місцевого суду: 498/387/25
Головуючий у 1-й інстанції Чернецька Н.С.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., захисників особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокатів Зайцева Максима Сергійовича, Олексіна Віктора Вікторовича

розглянувши апеляційну скаргу захисника Зайцева Максима Сергійовича

на постанову судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 03 квітня 2025 року

встановив:

Постановою судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 03 квітня 2025 рокупритягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 40800 грн з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на п`ять років. Вирішено питання щодо судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 лютого 2025 року о 16 годині 15 хвилин по вул. Олексія Алтуніна в сел. Велика Михайлівка, Роздільнянського району, Одеської області ОСОБА_1 , якого протягом року було притягнуто за правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП, повторно протягом року керував транспортним засобом «Sagita» д.н.з. б/н, чим порушив вимоги п.2.1а Правил дорожнього руху.

В апеляційні скарзі захисник Зайцев М.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати постанову судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 03 квітня 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

За доводами апеляційної скарги до матеріалів справи не долучено завірену належним чином копію постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст. 126 КУпАП, натомість у справі міститься копія постанови без відмітки про набрання нею законної сили. Долучена до матеріалів справи довідка поліції від 13 лютого 2025 року не свідчить про повторність вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушення за ст. 126 КУпАП, оскільки не містить відомостей про виконання ОСОБА_1 накладеного адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а також про судові рішення за результатами оскарження постанови серії БАД №929198 від 27 лютого 2024 за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Ця довідка містить лише інформацію про те, що 27 лютого 2024 працівниками поліції відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу. Відтак, цей доказ не можна визнати належними та достатнім, який би узгоджувався із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і який би свідчив про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. Суд першої інстанції не врахував, що працівники поліції в порушення ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» безпідставно зупинили ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи відсутні документи щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення ПДР, яке стало підставою для зупинки транспортного засобу, у зв`язку з чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не зобов`язаний був виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. Постанова про притягнення

ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 6 ст. 121 КУпАП не має правового значення, оскільки це порушення ПДР не стало причиною зупинки транспортного засобу. Зупинка була незаконною не у зв`язку з незгодою водія або його необізнаності в причинах зупинки, тобто не у зв`язку з суб`єктивним ставленням водія до зупинки, а у зв`язку з відсутністю законних підстав зупинки, тобто поліцейські не мали права зупиняти транспортний засіб без причини. Під час оформлення адміністративних матеріалів, правоохоронці не роз`яснили ОСОБА_1 права, передбачені ст. 268 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав лише 15 травня 2025 року.

В судовому засіданні захисники Зайцев М.С. та Олексін В.В. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Вислухавши захисників Зайцева М.С. та Олексіна В.В. за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Так, 03 квітня 2025 року судом прийнято оскаржуване судове рішення, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 04 квітня 2025 року і закінчився 14 квітня 2025 року.

З матеріалів справи убачається, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 , відомостей щодо вручення йому копії оскаржуваної постанови матеріали справи не містять, з матеріалами справи ОСОБА_1 ознайомився 15 травня 2025 року, апеляційна скарга подана 20 травня 2025 року.

З огляду на вказане, апеляційний суд вважає наведені апелянтом доводи в якості причин пропуску строку на апеляційне оскарження поважними, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Із тексту апеляційної скарги убачається, що захисником не заперечується та обставина, що ОСОБА_1 не має права керування транспортним засобом, а також притягнення останнього протягом року до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП, тому з огляду на положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, ці обставини апеляційним судом не перевіряються.

Як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що правоохоронцями не надано доказів, які б підтверджували факт набрання законної сили постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП, зупинка поліцейськими транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була неправомірною, останньому під час складання адміністративних матеріалів не було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд враховує таке.

Пунктом 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України N 340 від 08 травня 1993 року "Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами" (далі Постанова N 340) регламентовано, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (ст. 14 Закону України "Про дорожній рух").

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 16 Закону України "Про дорожній рух").

Згідно пункту 2.1 "а" Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема - посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до пункту 2.4 "а" ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

Пунктом 1.9 ПДР, передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Диспозиція ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом

Однією з ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП є повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Зважаючи на специфіку складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, встановлення у діях особи факту керування транспортним засобом є обов`язковим, недоведеність цієї обставини свідчить про відсутність у діях особи ознак інкримінованого правопорушення, а відтак і відсутність правових підстав для притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, тягар доказування доведеності вини особи у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення покладається на уповноважену службову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, тобто у даному конкретному випадку поліцейського.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №244212 від 11 лютого 2025 року, складеного відносно ОСОБА_1 поліцейськими зафіксовано, що: «11 лютого 2025 року о 15:00 год в селищі Велика Михайлівка, вул. Олексія Алтуніна, керував мопедом без посвідчення водія, тобто не маючи права керування транспортним засобами, повторно протягом року, чим порушив вимоги п. 2.1 а ПДР за що відповідальність передбачена ч.5 ст. 126 КУпАП.

З відеозапису, долученого правоохоронцями до матеріалів справи убачається, що поліцейськими було зупинено транспортний засіб під керування ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що мопед не був зареєстрований у порядку, визначеному законом. На вимогу поліцейських посвідчення водія не пред`явив, під час спілкування з водієм, поліцейськими виявлено, що протягом року відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст. 126 КУпАП у зв`язку з тим, що він керував транспортним засобом не маючи посвідчення водія відповідної категорії. У зв`язку з керування незареєстрованим транспортним засобом на місці події правоохоронцями відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.6 ст. 121 КУпАП.

Згідно довідки про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 протягом року піддавався адміністративному стягненню за ч.2 ст. 126 КУпАП, а саме 27 лютого 2024 року винесено постанову постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАД №929198. Накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. У довідці також зазначено, що згідно облікових даних відділення поліції №1 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області та бази даних НАІС «Посвідчення водія», ОСОБА_1 посвідчення водія в підрозділах ТСЦ не отримував (а.с. 8).

Також до матеріалів справи правоохоронцями долучено копію зазначеної вище постанови про накладення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2

ст. 126 КУпАП (а.с. 2).

Згідно ст. 222 КУпАП органи національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема серед іншого, передбачені ч. 2 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 291 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 291 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять відомостей, які б підтверджували, що ОСОБА_1 у порядку адміністративного судочинства оскаржував постанову серії БАД №929198 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, що свідчить про те, що вказана постанова набрала законної сили та є чинною.

Встановивши, що 11 лютого 2025 року не маючи права керування транспортним засобом, ОСОБА_1 керував мопедом, будучи особою, яка протягом року вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, правоохоронці правомірно склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Посилання захисника на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не було роз`яснено права, передбачені законом, не є підставою для задоволення вимог апеляційної скарги та закриття провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

При цьому апеляційний суд враховує, що представництво інтересів ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду здійснювали захисники Зайцев М.С. та Олексін В.В., отже ОСОБА_1 реалізував право користуватися юридичною допомогою адвокатів, отже, зазначене, не завадило йому реалізувати права, надані законом, у тому числі право на захист.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що у правоохоронців не було законних підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманнямПравил дорожнього рухуйого учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю. (п. 2,3 ч. 1,ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію»).

Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху (п.1 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію»).

Як убачається з матеріалів справи, підставою зупинки мопеду під керуванням ОСОБА_1 , слугувала відсутність реєстрації (номерного знаку) у цього транспортного засобу у зв`язку з чим відносно водія правоохоронці винесли постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №4053731 від 11 лютого 2025 року за порушення ним вимог п.30.1 ПДР, відомості щодо скасування цієї постанови у матеріалах справи відсутні.

Тому аргументи захисника щодо відсутності у матеріалах справи доказів, які б підтверджували правомірність зупинки транспортного засобу, не знайшли свого підтвердження за результатами апеляційного перегляду, оскільки зупинка транспортного засобу відповідала вимогам п.1 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Іншими доводами апеляційну скаргу захисник не обґрунтовує.

Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до

ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, підстав для закриття справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП є вірним.

Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст. 247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП

постановив:

Клопотання захисника Зайцева Максима Сергійовича задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 03 квітня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника Зайцева Максима Сергійовича залишити без задоволення.

Постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 03 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко