ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1838/24 Номер провадження 33/814/552/25Головуючий у 1-й інстанції Баранська Ж. О. Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання Деркач А.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , і його представника адвоката Шаповала В.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шаповала В.Д., на постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 08 квітня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і накладено на нього стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 605 гривень 60 копійок судового збору.

За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 07 липня 2024 року о 06 годині 15 хвилин на 1 км автодороги «1711371» біля с. Соснівка Кременчуцького р-ну Полтавської обл. у порушення вимог п.2.5 ПДР України керував автомобілем «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу й у закладі охорони здоров`я.

В апеляційній скарзі адвокат Шаповал В.Д. просить скасувати постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 08 квітня 2025 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: наявні у матеріалах справи докази не є належними, оскільки свідчать лише про формальність зазначених у них обставин, а протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 ґрунтується на припущеннях; матеріали провадження не містять доказів щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом із порушенням вимог ПДР України та підстав для його зупинки поліцією, а тому, за таких обставин, поліцейський не мав права перевіряти документи, висувати вимогу з приводу проходження огляду на стан сп`яніння, а водій не зобов`язаний був виконувати всі наступні вимоги поліції після зупинки; вказівка в протоколі на те, що ОСОБА_1 керував автомобілем о 06 годині 15 хвилин не узгоджується з відеозаписом, відповідно до якого ОСОБА_1 вже о 06 годині 08 хвилин знаходився біля службового автомобіля поліції та було розпочато процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності; наявний у матеріалах справи відеозапис є неповним, небезперервним і не відображає наявність у ОСОБА_1 установлених поліцією ознак алкогольного сп`яніння; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння та направлення на огляд є недопустимими доказами, оскільки: акт огляду складений безпідставно, в одному примірнику, у зв`язку з чим, другий його примірник не вручався, в цьому акті наведено відомості, зазначення яких у ньому не передбачено законодавством; ознаки алкогольного сп`яніння, вказані в протоколі та акті огляду, складеному невідомою особою та підписаному поліцейським Чорноіваненком М.І., різняться між собою; в направленні на медичний огляд не зазначено у відповідній графі ознаки алкогольного сп`яніння та воно заповнювалось вже під час складання поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення; поліцією було запропоновано ОСОБА_1 проходження огляду в Кременчуцькій районній лікарні, в той час як за змістом направлення він направлявся в КНМП «Кременчуцька міська лікарня планового лікування», від проходження огляду в якому ОСОБА_1 не відмовлявся, був доставлений поліцейським у цей медичний заклад, проте його огляд не проводився з невідомих причин.

Суд апеляційної інстанції заслухав думку ОСОБА_1 і його представника, перевірив матеріали справи, проаналізував доводи апелянта та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмови як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №679983 07 липня 2024 року о 06 годині 15 хвилин ОСОБА_1 на 1 км автодороги «1711371» біля с. Соснівка Кременчуцького р-ну Полтавської обл. у порушення вимог п.2.5 ПДР України керував автомобілем «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу й у закладі охорони здоров`я (а.с.4).

Наведені вище обставини підтверджуються даними відеозаписів, записаних на технічному носієві інформації, з яких установлено те, що 07 липня 2024 року приблизно о 06 годині ОСОБА_1 на 1 км автодороги «1711371» біля с. Соснівка Кременчуцького р-ну Полтавської обл. керував автомобілем «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений поліцією. При цьому, сам ОСОБА_1 на запитання поліцейського неодноразово підтвердив керування ним зазначеним вище транспортним засобом. Затим поліцейський повідомив ОСОБА_1 про причину його зупинки те, що він керував, будучи не пристебнутим ременем безпеки, та про виявлені в нього ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Проте ОСОБА_1 на вимоги поліцейського ствердно й категорично відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку: як на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу, який здійснюється поліцейським, так і затим - у медичному закладі, жодного разу не висловлював згоду чи бажання на проходження названого огляду. Відповідно у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 його огляд на стан алкогольного сп`яніння не проводився та, зокрема, до медичного закладу він не доставлявся. При цьому, поліцією було роз`яснено ОСОБА_1 : наслідки його зазначених вище дій (відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку), а саме те, що буде складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, щодо нього; його права як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП (а.с.10).

Посилання ж адвоката на те, що направлення ОСОБА_1 на медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння складено невідомою особою позбавлені підстав, оскільки зі змісту цього процесуального документа чітко видно, що його автором та підписантом є інспектор СРПП ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавській області Чорноіваненко М.І. та підстав ставити під сумнів вказані обставини матеріали провадження не містять (а.с.5).

Отже, наведені вище докази підтверджують зміст один одного й безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та об`єктивних обставин не довіряти їм немає. Підстав для висновку про недопустимість, недостовірність чи неналежність цих доказів не встановлено.

Окрім того, ОСОБА_1 у судових засіданнях місцевого та апеляційного судів також підтвердив те, що він був зупинений поліцією та не проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Між тим, показання ОСОБА_1 , які зводяться до того, що його відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була здійснена під тиском поліцейських та їх запевнянь у відсутності сенсу проходити такий огляд не знайшли свого підтвердження перевіркою матеріалів справи та направлені на спробу уникнення адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, так як спростовуються даними відеофіксації, з якої вбачається, що відмова ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння була добровільною та сформована виключно внаслідок його волевиявлення, поліцейськими жодного тиску, примусу, умовлянь чи інших неправомірних дій щодо ОСОБА_1 не вчинялось. Окрім того, вказану вище версію ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу не зазначав.

Тому, з огляду на викладене вище, відсутні жодні підстави вважати вказану вище версію ОСОБА_1 небезпідставною та посилання адвоката в судовому засіданні апеляційної інстанції на звернення до ДБР зі скаргою на дії поліції не свідчать про помилковість притягнення ОСОБА_1 у межах цієї справи до адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Необгрунтованими є і аргументи представника щодо небезперевності й неповноти відеозапису, оскільки наявний у матеріалах справи технічний носій інформації з відеозаписами поза розумним сумнівом безперечно доводить усі обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, містить процедуру оформлення матеріалів провадження щодо ОСОБА_1 поліцією та інші обставини, необхідні для повного й усебічного встановлення обставин справи.

Матеріалами провадження, зокрема, відеофіксацією, підтверджено те, що ОСОБА_1 не доставлявся в заклад охорони здоров`я у зв`язку з його відмовою від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Факт того, що поліція не доставляла ОСОБА_1 у медичний заклад підтвердив і сам ОСОБА_1 у судовому засіданні місцевого суду. За таких обставин, доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 був доставлений поліцейським у заклад охорони здоров`я, проте його огляд не проводився з невідомих причин, позбавлені підстав.

На доводи ж апелянта, що стосуються встановлення ознак алкогольного сп`яніння, апеляційний суд зауважує наступне.

Пунктом 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі Інструкція), визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння.

Як убачається з матеріалів провадження, поліцією було встановлено наявність достатніх підстав уважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння з огляду на наявні в нього запах алкоголю з порожнини рота й тремтіння пальців рук, про які поліцейський повідомив ОСОБА_1 у контексті наявності підстав для проведення його огляду на стан названого сп`яніння. Ці ж ознаки зафіксовано поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає неточним формулювання поліцією та судом першої інстанції останньої ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді тремтіння пальців рук, оскільки згідно з п.3 розділу І Інструкції ознакою алкогольного сп`яніння є саме виражене тремтіння пальців рук, але, враховуючи те, що поліцією виявлено в ОСОБА_1 та констатовано, серед іншого, ознаку названого сп`яніння у вигляді запаху алкоголю з порожнини рота, то вказана неточність у будь-якому випадку не впливає на визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і, як наслідок, на законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Тому, з урахуванням наведених вище обставин і вимог закону, суд апеляційної інстанції не вбачає істотних порушень у ході висування поліцією ОСОБА_1 вимог щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння чи безпідставності таких вимог.

Водночас доводи апеляційної скарги й посилання ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційної інстанції щодо підстави та обставин зупинки автомобіля, питання відсторонення від керування транспортним засобом за своїм змістом не стосуюються конструктивних ознак диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, не утворюють достатню підставу для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо ОСОБА_1 , адже не спростовують факт керування ним транспортним засобом і його відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто, наявність у діях останнього події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. У силу приписів ч.1 ст.130, ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського, який установив наявність підстав для висновку про перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, відповідно до встановленого законодавством порядку є безумовним обов`язком водія.

Оскільки ОСОБА_1 відразу чітко й ствердно відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу, який здійснюється поліцейським, так і затим - у медичному закладі, така його позиція була незмінною протягом усього часу та її зміст полягав у відмові від проходження огляду в закладі охорони здоров`я взагалі, незалежно від його назви, розташування чи інших ознак, що повною мірою зафіксовано даними відеофіксації, то доводи адвоката, які стосуються безпідставності складання акту огляду та його змісту, кількості примірників, часу безпосереднього заповнення направлення, а також наявне на відеозаписі неточне формулювання поліцейським назви медичного закладу в м. Кременчук («Кременчуцька районна лікарня», замість КНМП «Кременчуцька міська лікарня планового лікування» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області), не впливають на встановлений факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, обгрунтованість і необхідність притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. У свою чергу, з викладених вище мотивів підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду в медичному закладі.

Також незначні розбіжності в часі (в декілька хвилин), зафіксованому на відеозаписах, з часом, зазначеним у протоколі, не спростовують факт вчинення ОСОБА_1 зазначеного вище адміністративного правопорушення за встановлених судом обставин і не є підставою для закриття провадження у справі.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів судочинства, які законодавець визначив як пріоритетні.

Тому при вирішенні питання, чи може наявність певних недоліків/порушень стати підставою для констатації істотного порушення вимог процесуального закону та визнання доказів недопустимими, необхідно врахувати не лише сам факт такого недоліку/порушення, але й встановити його вплив на процес і характер отримання доказів, на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема, з`ясувати, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Разом з тим, об`єктивних обставин, які були би підставами для визнання наведених вище доказів недопустимими, недостовірними чи неналежними, ставили би під сумнів законність та правильність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, не виявлено, а доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної постанови й закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, не знайшли свого підтвердження.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 є водієм з водійським посвідченням серії НОМЕР_2 , що підтверджується даними довідки САП Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавській області та не оспорюється в апеляційній скарзі (а.с.9).

Тому суд першої інстанції з урахуванням положень ст.23, 33 КУпАП правильно наклав на ОСОБА_1 стягнення відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шаповала В.Д., залишити без задоволення, а постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 08 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун