Справа № 308/3785/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.07.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Івашко Я.С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2025 року, справи про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, за номерами 308/3785/25 (провадження №3/308/2318/25) та 308/3787/25 (провадження №3/308/2320/25), слід об`єднано в одне провадження, якому присвоєно номер справи 308/3785/25 (провадження №3/308/2318/25) та вирішено розглядати одночасно.

Громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП і призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн.

Громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєні правопорушення передбаченого ч. 2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн.

У відповідності до ст. 36 КУпАП призначено громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до постанови суду, - 03.03.2025 року о 13 год. 00 хв. гр. ОСОБА_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», спільно з прикордонним оперативно-розшуковим відділом на відстані 5000 метрів до державного кордону України на напрямку 309 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за спробу незаконного перетину ДКУ в Словацьку Республіку в пішому порядку в складі групи осіб поза пунктом пропуску, чим порушив вимоги ст.ст. 9, 12 ЗУ «Про Державний кордон України».

Своїми діями гр. ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП спроба незаконного перетину державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України у складі групи осіб.

Крім того, 03.03.2025 року о 13 год. 00 хв. гр. ОСОБА_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», спільно з прикордонним оперативно-розшуковим відділом на відстані 5000 метрів до державного кордону України на напрямку 309 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » під час спроби незаконного перетину у складі групи осіб державного кордону України, відмовився надати документи, що посвідчують особу, чим порушив ст. 34 ЗУ «Про державну прикордонну службу України».

Своїми діями гр. ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст.185-10 КУпАП - злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України , вчинені групою осіб.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Івашко Я.С. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити адміністративне провадження за відсутністю вини у вчиненні правопорушення у діях ОСОБА_1 . У разі, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про відсутність підстав для задоволення прохальної частини апеляційної скарги, просить на підставі п.2 с.1 ст.293 КУпАП скасувати оскаржувану постанову суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, не відповідає фактичним обставинам справи, винесена з порушенням матеріального та процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_1 разом зі своїм братом ОСОБА_2 проживає у Тернопільській області, але приїжджає до м. Ужгорода щодо здійснення будівельних послуг (Договір про надання послуг від 21.02.2025 додається). Просить суд звернути увагу на те, що дата народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто наразі йому 20 років, а відтак він не являється особою мобілізаційного віку.

ОСОБА_1 та його захисник адвокат Івашко Я.С. в судове засідання не з`явилися, позаяк захисник адвокат Івашко Я.С. надіслала суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, при цьому просить постанову скасувати, а справу закрити.

Приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його захисника адвоката Івашко Я.С. враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що вказаних вимог закону суддею місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення повністю дотримано не було.

Так, частиною 2 статті 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Як вбачається з матеріалів справи, як на докази вчинення правопорушення, суд першої інстанції зіслався лише на протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ №327732 від 03.03.2025 року, протокол про адміністративне затримання від 03.03.2025 року, протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 03.03.2025 року та поясненнями ОСОБА_1 наданими у судовому засіданні.

Однак, на думку апеляційного суду, вказані докази є недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 .

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №327732 від 03.03.2025 року вбачається, що 03.03.2025 року о 13 год. 00 хв. гр. ОСОБА_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», спільно з прикордонним оперативно-розшуковим відділом на відстані 5000 метрів до державного кордону України на напрямку 309 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за спробу незаконного перетину ДКУ в Словацьку Республіку в пішому порядку в складі групи осіб поза пунктом пропуску, чим порушив вимоги ст.ст. 9, 12 ЗУ «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Згідно з вказаним вище протоколом, ОСОБА_1 ставиться у провину порушення ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», однак не вказано, які саме положення порядку перетинання державного кордону порушено ним, та які конкретні дії ним вчинено в порушення цих статей.

Із наданих пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої інстанції слідує, що 03.03.2025 року його разом з братом було затримано працівниками прикордонної служби на залізничному вокзалі в м. Ужгороді, так як вони приїхали саме для працевлаштування. Після чого працівники прикордонної служби його разом з братом відвезли до прикордонного пункту, де на них було складено дані протоколи, а після цього до ІНФОРМАЦІЯ_2 , пізніше їх з братом відпустили.

Поряд з цим, на думку апеляційного суду, зібрані особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення не свідчать «поза розумним сумнівом» про те, що ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину кордону.

Зокрема, стороною захисту до апеляційної скарги долучено Договір про надання послуг № б/н від 21.02.2025, на підтвердження того, що ОСОБА_1 приїхав до м. Ужгорода для здійснення будівельних послуг.

Факт перебування ОСОБА_1 на залізничному вокзалі м. Ужгорода на відстані 5000 метрів до державного кордону України, не свідчить про наявність умислу на вчинення таких дій.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що в якості підтвердження відсутності наміру на незаконний перетин державного кордону ОСОБА_1 вказує його вік, який є особою 2005 року народження, тобто не досяг мобілізаційного віку.

Таким чином, твердження у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Словацької Республіки, поза пунктами пропуску через державний кордон України, не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки не ґрунтується на фактичних обставинах справи та не підкріплене жодними іншими, крім самого протоколу, доказами, які б вказували на наявність в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та по своїй суті є припущенням.

Що стосується висновків суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, то такі, на думку апеляційного суду, є безпідставними та необґрунтованими.

Так, диспозицією ст. 185-10 КУпАП передбачено відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

При цьому, ч. 2 ст. 185-10 КУпАП передбачено відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 26 червня 1992 року визначено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №327733 від 03.03.2025 року о 13 год. 00 хв. 03.03.2025 року гр. ОСОБА_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», спільно з прикордонним оперативно-розшуковим відділом на відстані 5000 метрів до державного кордону України на напрямку 309 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » під час спроби незаконного перетину у складі групи осіб державного кордону України, відмовився надати документи, що посвідчують особу, чим порушив ст. 34 ЗУ «Про державну прикордонну службу України» від 03.04.2003, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

При цьому, в протоколі, в порушення вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, не зазначено законні вимоги представника Державної прикордонної служби та в чому полягало законне розпорядження чи вимога представника Державної прикордонної служби.

У вказаному протоколі органом, який його оформляв вказано, що злісна непокора в діях ОСОБА_1 полягала в тому, що він не надав документи на вимогу прикордонного наряду, однак не з`ясовано можливість пред`явити документи та їх наявність у нього.

Вчинені ОСОБА_1 дії не свідчать про вчинення злісної непокори, такі дії не були виражені в зухвалій формі, яка б свідчили про явну зневагу до прикордонного наряду та їм не передувала відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень

З огляду викладене, апеляційний суд не вбачає в діях ОСОБА_1 скоєння злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків.

Тобто, судом першої інстанції в порушення вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, не було встановлено фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У зв`язку з цим позбавлений такої можливості і апеляційний суд.

Інших доказів, які б підтверджували факт вчинення злісної непокори ОСОБА_1 вчинене групою осіб судом також не встановлено.

Відповідно до статті 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Така ж позиція встановлена і в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом, а тому подану апеляційну скаргу стороною захисту необхідно задовольнити, постанову суду в цій частині - скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу правопорушення відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Івашко Я.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,- задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1, ч. 2 ст. 185-10 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, - за відсутністю в його діях події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага