Справа № 366/2051/25
Провадження № 3/366/1414/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2025 с-ще Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділення поліції №1 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

І. Суть правопорушення, визнана недоведеною

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 709868 від 25.06.2025, по суті правопорушення зазначено таке:

25.06.2025 року о 21 год. 30 хв. в смт. Іванків по вул. Михайлівська, 21, ОСОБА_1 не виконав неодноразову законну вимогу про припинення правопорушення, шарпав працівників поліції за формений одяг, поводив себе зухвало та нахабно, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

ІІ. Позиції сторін

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. З огляду на положення ст. 268 КУпАП суддя приходить до висновку про розгляд справи за його відсутності.

ІІІ. Оцінка судді

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 254, 255 та 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, який відповідним чином повинен бути оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП та є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення.

Вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення визначені ст. 256 КУпАП, відповідно до якої у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається суть адміністративного правопорушення.

Положення ст. 256 КУпАП є імперативними та підлягають виконанню всіма без виключення посадовими особами, які уповноваженні на складання протоколів про адміністративне правопорушення, що визначені у ст. 255 КУпАП.

Викладення суті адміністративного правопорушення є формою викладення об`єктивно суб`єктивних складових ознак складу адміністративного делікту, який повинен відображати всі ключові елементи складу правопорушення, що ставиться особі в провину.

Саме зміст такої суті правопорушення є орієнтиром, який визначає межі розгляду справи та діяння, які є предметом перевірки.

Вихід за межі висунутого звинувачення (суті) адміністративного правопорушення, усунення суддею недоліків її змісту, зміна фабули тощо є порушенням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд (рішення ЄСПЛ: від 20.09.2016 у справі «Карелін проти росії» («заява № 926/08) від 30.05.2013 (заява №36673/04).

Відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, суди в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство (постанова ККС ВС від 16.02.2021 у справі № 263/10894/2020)

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20.12.2023 у справі № 454/247/23, суд не може визнати особу винною в діяннях, в яких вона не обвинувачувалась, оскільки це є порушенням вимог процесуального закону.

Виклад формулювання обвинувачення з одного боку повинен бути конкретним і зрозумілим для забезпечення здійснення стороною захисту ефективного захисту від такого обвинувачення, але з іншого боку, в частині способу правопорушень такий виклад не повинен бути настільки детальним, щоб стороння особа могла розцінити його як свого роду «методичні рекомендації» для способу вчинення кримінального правопорушення.

Такі висновки викладені у постанові ККС ВС від 23.02.2022 у справі № 946/271/20

Відповідальність за ст. 185 КУпАП настає у злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» роз`яснив, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, а також, що адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

З об`єктивної сторони злісна непокора виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.

Відмінність опору від злісної непокори полягає в тому, що опір це активна фізична протидія законній діяльності потерпілих, а злісна непокора це пасивна поведінка.

З системного аналізу положень КУпАП з урахуванням позиції Верховного Суду України, висловленої в узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2 КУпАП) випливає, що це правопорушення обов`язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження, акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов`язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред`явлене відповідне посвідчення, у зв`язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов`язків.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ставиться у провину невиконання законних вимог поліцейського, що за своїм змістом не є тотожним поняттю «злісна непокора законним вимогам поліцейського» (постанова Київського апеляційного суду від 23.10.2023 у справі № 366/1022/23)

Крім цього, у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано, яким саме нормативним актом (з посиланням на його частину, пункт, підпункт тощо) передбачались вимоги, висловлені поліцейськими до ОСОБА_1 , а також не зазначено про те, який саме поліцейський їх висував та зо він знаходився при виконанні службових обов`язків.

У цьому випадку суть адміністративного правопорушення є неконкретизованою та не містить ознак об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, у зв`язку з чим у цьому випадку ОСОБА_1 не може бути притягнутий до відповідальності.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, а тому, провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 7, 185, 245, 247, 251, 254, 256, 268, 280, 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена особами, визначеними ч. 2 ст. 294 КУпАП до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Іванківський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня вручення копії постанови.

Суддя Н.П. Слободян