Справа № 467/770/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2025 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; відомості про місце роботи і сімейний стан відсутні; відомості про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні,

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

24 травня 2025 року о 01 год. 44 хв. на 116 км автодороги «Благовіщенське Миколаїв» ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 2105, д.р.н. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, внаслідок чого вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таких висновків суд дійшов за наслідками дослідження і аналізу сукупності наданих у його розпорядження доказів.

ОСОБА_1 в судове засідання викликався тричі шляхом направлення судової повістки за вказаною у протоколі адресою, у тому числі й шляхом публікації оголошення на офіційному сайті Арбузинського районного суду Миколаївської області.

Проте, до він суду не прибув, причин неявки не повідомляв, заяв і клопотань, у тому числі й про відкладення судового засідання, не заявляв.

Разом із цим, згідно із положеннями ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді такого роду справи не є обов`язковою, ураховуючи, що судом ужито усі можливі заходи для повідомлення ОСОБА_1 про це судове засідання.

Про розгляд справи Арбузинським районним судом Миколаївської області ОСОБА_1 знає, бо розписався про це у протоколі.

У той час, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі і добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (постанова ВС від 15 травня 2019 року у справі № 0870/8014/12).

Звідси суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , з огляду й на те, що ним уживались визначені законом дії, спрямовані на забезпечення його участі у цьому судовому засіданні.

Суддя, у свою чергу, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, перевіривши наявні матеріали справи у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, прийняв рішення, виходячи з такого.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

А положення статті 280 КУпАП зобов`язують орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі висновки, зокрема, суд має зробити на підставі доказів, як то, будь яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, й протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. ( ст. 251 КУпАП).

У цьому провадженні суддею зроблено висновки про учинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, на підставі наступних доказів.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №3400032 від 24 травня 2025 року підтверджуються обставини щодо часу, місця, способу та, загалом, обставин учинення правопорушення.

Із нього слідує, крім цього, що огляді водія на стан алкогольного сп`яніння проводився за його згодою на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер».

Результат тесту склав 1,38 проміле, про що у справі наявна роздруківка, і шляхом перегляду відеозапису із нагрудної камери поліцейського було установлено, що своєї незгоди ОСОБА_1 із цим показником приладу не виказував.

Такий результат очевидно перевищує показник у 0,2 проміле і однозначно вказує на вміст алкоголю в крові водія поза межами допустимої норми.

Натомість протокол підписав із зазначенням, що надасть пояснення у суді.

У справі наявний акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме: алкотестеру «Драгер» 6820.

Безпосередньо сам протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП стосовно свого змісту, у той час, як будь яких даних про допущення істотних порушень прав і свобод особи при його складанні у розпорядженні судді немає, що виключає можливість визнання такого протоколу недопустимим доказом.

А відповідно до п. 2.5 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водночас, адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Тому суд вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Тому у ракурсі проаналізованих фактичних обставин справи шляхом встановлення юридично значущих ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненої дії інкримінованому складу правопорушення, суддя приходить до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, так як безсумнівно установлено, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Водночас, докази, на підставі яких суд зробив такі висновки, є належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у цьому провадженні і мають для нього значення, а так само і допустимими, так як підстав вважати, що вони отримані з порушенням встановленого законом порядку немає. Принаймні, протилежного судом не установлено та іншими особами не доведено.

Усі докази у сукупності, підтверджують обставини, що підлягають встановленню у цій справі, а саме: що було учинено адміністративне правопорушення і що особа, яка притягається до відповідальності, винна у цьому.

Будь яких інших доказів в ході судового розгляду здобуто не було та суду не надано.

Суд, крім цього, ураховував практику Європейського суду з прав людини,зокрема, його рішення у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («OHalloran and Francis v. the United Kingdom»)[GC] no. 15809/02 і 25624/02 ECHR 29.06.2007, яким постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Обставин, що виключають адміністративну відповідальність, передбачених ст.ст. 18-20 КУпАП, у цьому провадженні суд не установив.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення відповідно до вимог ст. 33 КУпАП суддя враховує: характер вчиненого правопорушення, зокрема, підвищений ступінь небезпеки при керуванні автомобілем в стані сп`яніння як для самого водія, так і інших осіб, а також, що учиненим правопорушення не було завдано шкоди фізичним чи юридичним особам чи їх майну; особу порушника, зокрема, його молодий вік, відсутність даних про його притягнення до відповідальності, у тому числі й протягом одного року; ступінь його вини, у тому числі й даних, які свідчать про спрямованість умислу, адже установлено, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції після переслідування; відсутність, згідно ст.ст. 34,35 КУпАП, обставин, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, і вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Про набуття ОСОБА_1 права керування транспортними засобами свідчить наявність у нього посвідчення водія НОМЕР_2 , про що зазначено у протоколі.

Посвідчення водія не вилучалось, було перевірено через застосунок «Дія».

На підставі ст. 40-1 КУпАП із ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню й судовий збір у розмірі 605,60 грн., розмір якого передбачений ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 283 -285 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.(ч.1ст.307 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першоюстатті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на неї.

Строк пред`явлення до виконання три місяці з дня її винесення постанови.

Суддя Ірина Явіца