КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/8016/25-п
№ апеляційного провадження: 33/824/3077/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Слюсар Т.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року у складі судді Юшкова М.М., у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 184 КУпАП,-

У С Т А Н О В И Л А :

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 30 січня 2025 року серії ВАД № 625605, 27 грудня 2024 року ОСОБА_1 , не виконала своїх батьківських обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуваючи у ДНЗ №731 «Казка», розташованого за адресою: м. Київ, бул. Л. Українки, буд.21-В, 27 грудня 2025 приблизно о 12:10 ображав інших дітей, а саме: завдавав фізичної шкоди дітям та псував одяг, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП.

Не погодившись з указаною постановою, 28 травня 2025 року ОСОБА_1 , подала до суду апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року та закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що жодних відомостей стосовно перебування ОСОБА_1 27 грудня 2024 року приблизно о 12 год 10 хв за адресою: м. Київ, вул. Л. Українки, 21-В матеріали провадження не містять, а тому наявна підстава для закриття провадження у справі.

Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано, в чому саме полягає ухилення ОСОБА_1 від виконання обов`язків щодо виховання дитини та яким чином було здійснено відповідне ухилення чим конкретно це підтверджено та в чому саме полягає її вина.

Посилається на те, що сама по собі обставина щодо наявності конфлікту між малолітніми особами в садочку не може бути підставою для висновку про те, що ОСОБА_1 ухиляється чи не виконує покладені на неї обов`язки по вихованню сина.

Окрім цього зазначає, що невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей мають містити систематичний та триваючий характер.

Зазначає, що висновками спеціалістів ОСОБА_2 жодних дефектів розвитку не має, жодних патологій по неврологічному статусу дитини не виявлено, ані адаптації, ані індивідуального навчального плану ані модифікації програми він не потребує.

Звертає увагу, що висновок про те, що трирічна дитина вчиняє систематичне цькування потребує спеціальних неврологічних та психологічних знань. При цьому, суддя спеціальних неврологічних та психологічних знань, необхідних для належної оцінки трирічної дитини не має.

Крім того, в апеляційній скарзі порушено питання поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку вказано, що вперше апеляційну скаргу було подано у визначений КУпАП строк, а саме 14 березня 2025 року. Однак постановою Київського апеляційного суду від 23 травня 2025 року апеляційну скаргу було повернуто у зв`язку з пропуском строку встановленого для її подання, у зв`язку з чим усунувши обставини, що стали підставою для повернення апеляційної скарги 28 травня 2025 року апеляційну скаргу було подано повторно з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Враховуючи значене ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року.

З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року як такий, що пропущений з поважних причин.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисниця - адвокат Урсу І.М. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, а постанову районного суду - скасувати.

ОСОБА_4 , заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а постанову районного суду - без змін.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 268 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 30 січня 2025 року серії ВАД № 625605, 27 грудня 2024 року ОСОБА_1 , не виконала своїх батьківських обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуваючи у ДНЗ №731 «Казка», розташованого за адресою: м. Київ, бул. Л. Українки, буд.21-В, 27 грудня 2025 приблизно о 12 год 10 хв ображав інших дітей, а саме: завдавав фізичної шкоди дітям та псував одяг, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП (а.с. 1 т. 1).

Відповідно до п. 9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України від 06 листопада 2015 року №1376, зазначаються, зокрема: у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол, з конкретизацією суті порушення.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, яким саме чином ОСОБА_1 , не виконувала свої батьківські обов`язки, не конкретизовано, у який спосіб особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини та яких саме обов`язків така особа не виконала.

Сама лише констатація у протоколі факту вчинення малолітньою особою певних протиправних дій не може бути підставою для висновку про ухилення батьків від виконання їх обов`язків по вихованню дітей.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними группами.

Відповідно до ст. 184 КУпАП ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей тягне за собою попередження або накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, а об`єктивна сторона полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Диспозиція ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Всупереч вимогам ст. 256, 184 КУпАП, у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, в чому конкретно полягає з її боку ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У свою чергу, апеляційний суд наголошує, що суд першої інстанції помилково визнав доведеним наявність у діях ОСОБА_1 ухилення від виконання обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_2 , оскільки доказів, які б доводили факт неналежного виконання батьківських обов`язків матірю дитини та скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП, матеріали справи не містять.

Судом не взято до уваги те, що невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей мають містити систематичний та триваючий характер.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 не належно займається вихованням своєї дитини - ОСОБА_2 .

З огляду на вищевикладене, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містить ознак об`єктивної сторони даного правопорушення, зокрема, в чому саме полягає ухилення особи від виконання обов`язків щодо виховання дитини та яким чином було здійснено відповідне ухилення.

Також апеляційний суд, зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Крім того, відповідно до висновку Інклюзивно-ресурсного центру №6 Печерського району м. Києва про комплексну психолого-педадогічну оцінку розвитку особи від 19 лютого 2025 року убачається, що ОСОБА_2 вступає в контакт легко невимушено, охоче відповідає на запитання. Фізичний розвиток відповідає віковій нормі, володіє основними рухами (ходьба, біг, стрибки). Мовленнєвий розвиток близький до вікової форми, лексичний запас на достатньому рівні. В процесі обстеження емоційно-вольова регуляція реакцій та поведінки відповідають ситуації дослідження. Емоційний фон нейтральний. Не потребує адаптації освітніх напрямів з урахування особливих освітніх потреб дитини (а.с. 73-79 т. 1).

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного перегляду справи, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, апеляційний суд вважає, що сукупністю зібраних та досліджених судом доказів не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Згідно статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі № 1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Частина 1 ст. 7 КУпАПпередбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Неврахування цих обставин призвело до хибних висновків судді про доведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає задоволенню, а постанова Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП скасувати та провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.А. Слюсар