Справа №: 148/1364/25
Провадження № 3/148/629/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Дамчук О.О. розглянувши матеріали, які надійшли від Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 за мобілізацією, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ст. 126 ч. 3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

18.05.2025 близько 22:00 години водій ОСОБА_2 , керував транспортним засобом ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_2 , будучи обмеженим в праві керування транспортними засобами постановою 62849948 від 18.08.2020 Нікопольським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління МЮ (м. Дніпро), чим порушив ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП.

У судові засідання, призначені на 19.06.2025 та 14.07.2025 особа, відносно якої розглядається справа про адміністративне правопорушення не прибула, про причини неявки суд не повідомила, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Клопотань про відкладення слухання справи до суду не надав, представника до суду не направив.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 277 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються протягом 15 діб.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ч. ст. 277-2 КУпАП України, повістка особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Водночас зауважую, що ОСОБА_1 вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить довідка про причини повернення поштової кореспонденції Ф.20 (а.с.26) у якій зазначено, що адресат відсутній за вказаною адресою. У матеріалах справи міститься клопотання про зупинення провадження у справі (а.с.19), що свідчить про те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності була обізнана про те, що справа перебуває в провадженні Тульчинського районного суду Вінницької області. Також як вбачається зі справи № 148/1295/25, яка одночасно з цією справою призначена до розгляду та по якій надійшло клопотання про відкладення розгляду з причини надання додаткового часу задля залучення захисника, ОСОБА_1 на власний розсуд розпорядився своїми правами та не подав відповідного клопотання в дану справу, а тому вважаю за можливе провести судове засідання у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Верховний Суд не одноразово зазначав, що у тому випадку, якщо судова повістка повертається до суду з причин того, що «адресат відмовився» чи «адресат відсутній за вказаною адресою», то судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, а особа вважається повідомленою належним чином.

Отже, у разі, якщо судову повістку направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, тощо, враховуючи те, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що розгляд справи відбудеться за викликом Тульчинського районного суду, також особа, яка притягається до адміністративної відповідальності повідомлявся викликом через офіційний сайт Судової влади, шляхом розміщення оголошення про виклик на сторінці Тульчинського районного суду Вінницької області, то вважаю, що адресат повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Звертаю увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2021 по справі № 911/3142/19, відповідно до яких направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Таким чином, сам лише факт неотримання поштової кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав судову повістку за належним адресом та яка повернулася до суду в зв`язку з відмовою від її отримання або відсутністю адресата за вказаною адресою, вважається належним повідомленням, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка повідомила таку адресу проживання під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення.

З огляду на те, що ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності, був обізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не вжив заходів для явки або направлення представника до суду, був обізнаний про знаходження справи в провадженні Тульчинського районного суду Вінницької області про що свідчить його звернення до суду з клопотанням про зупинення провадження в справі, також на офіційному сайті Тульчинського районного суду було оприлюднено оголошення про виклик ОСОБА_1 на 14.07.2025, тому вважаю, що судом вжито усіх можливих заходів задля повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про дату, час та місце розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року, у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року) неодноразово зазначав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на зазначене вище, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про наявність відносно нього адміністративного матеріалу, яке розглядається судом, не вжив жодних заходів, щоб дізнатись про стан судового провадження, а тому за вказаних обставин, відповідно до ч.1 ст. 268 КУпАП, справа розглядається за відсутності ОСОБА_1 , оскільки його неявка не перешкоджає вирішенню даного питання.

Стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 126 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Таким чином, як встановлено у судовому засіданні, своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст. 126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Приймаючи дане рішення, суд керується принципом "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України". Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Статтями 9 та 10 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Виходячи зі змісту статей 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно вимог пункту 2.1 (а) Правил дорожнього руху України - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до вимог Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На вимогу працівника поліції особа, яка керує транспортним засобом повинна зупинитись та надати посвідчення водія, інші документи, що визначені законодавством.

Статтею 32 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи.

Із змісту ст. 23 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 33 КУпАП визначено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Також стаття 30 КУпАП не містить застереження про накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на осіб, які обмежені в такому праві.

Санкцією ч. 3 ст. 126 КУпАП передбачене стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом особи без будь-яких застережень.

Частина 3 ст. 126 КУпАП є спеціальною нормою, яка передбачає відповідальність особи, яка обмежена в праві керування транспортним засобом, однак, здійснює таке керування. При цьому санкція ч.3 ст.126 КУпАП встановлює обов`язкове стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк від 3 до 6 місяців.

Зважаючи на викладене вище, особа, яка обмежена у праві керування транспортними засобами, однак вчинила правопорушення у виді такого керування, є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, і до такої особи в обов`язковому порядку застосовується накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Санкція ч. 3 ст. 126 КУпАП є безальтернативною стосовно видів стягнень, які мають бути накладені на особу, що порушила відповідні вимоги ПДР; дискреційні повноваження суду згідно з цією нормою поширюються виключно на визначення строку позбавлення права керування.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Водночас Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2007 року по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Факт вчинення адміністративного правопорушення встановлений у судовому засіданні та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 334791; копіями постанов серії ЕНА № 4763277 від 19.05.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення останнім правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, де зазначені причини зупинення транспортного засобу, а саме: керування транспортним засобом 19.05.2025 у темну пори доби з непрацюючим заднім правим габаритним ліхтарем та серії ЕНА № 4763267 від 19.05.2025 про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126, у якій зазначено, що ОСОБА_1 19.05.2025 керував транспортним засобом без реєстраційних документів на транспортний засіб; копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 334807 від 19.05.2025 за ч.1 ст. 130 КУпАП; ідентифікуючими матеріалами на особу, яка вчинила адміністративне правопорушення та транспортний засіб; довідкою начальника Тульчинського РВП щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення у сфері безпеки дорожнього руху; копіями постанов про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 серії БАБ № 388351 у сфері безпеки дорожнього руху від 14.03.2021 за ч.4 ст. 126 та серії БАА № 18.58.71 від 23.12.2020 за ч. 1 ст. 126 КУпАП; копією постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.01.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП; копією постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.04.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП DVD диском із відеофіксацією події; від надання особистих пояснень та підписання протоколу про адміністративне правопорушення особа, яка притягується до адміністративної відповідальності відмовився.

При призначенні адміністративного стягнення прийнято до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого адміністративного правопорушення, перевіривши існування обтяжуючих та пом`якшуючих обставин (судом не встановлено), дані про особу щодо якої розглядається справа про адміністративне правопорушення, який не вперше притягується до адміністративної відповідальності, його ставлення до скоєного, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення повідомлення анкетних даних іншої особи, зухвалої поведінки, неявки у судове засідання; майновий та сімейний стан, ступінь його вини, характер вчиненого правопорушення за ч. 3 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим вбачаю підстави задля накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в межах встановлених санкцією відповідної частини статті 126 КУпАП та вважаю, що накладення такого стягнення є необхідним і достатнім в даному випадку, та відповідатиме меті адміністративного стягнення.

В силу ст. 40-1 КУпАП, на підставі ч.5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності підлягає стягненню судовий збір, в розмірах встановлених законодавством України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 33-35, 40-1, ч. 3 ст. 126, 221, 268, 280, 283-285, 287, 289, 307-308 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) місяці.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ), судовий збір на користь держави (отримувач коштів : ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, код класифікації доходів бюджету 22030106, рахунок UA 0026001, банк отримувача Казначейство України (ЕАП)) у розмірі 605,60 (Шістсот п`ять) грн 60 коп.

Штраф підлягає сплаті у 15-денний строк з дня вручення постанови або залишення апеляційної скарги без задоволення.

Копії платіжних документів подаються до органу, від імені якого накладено стягнення, у триденний строк з дня сплати.

Своєчасно несплачений штраф буде примусово стягнутий у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП, за умови несвоєчасної сплати штрафу та виконання постанови в примусовому порядку, з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначений у відповідній статті КУпАП та витрати на облік зазначеного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області.

Суддя О.О. Дамчук