ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/3058/24 Номер провадження 33/814/702/25Головуючий у 1-й інстанції Река А. С. Доповідач ап. інст. Костенко В. Г.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.,

з секретарем Гнітько А.М.,

з участю захисника Красницької Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , на постанову судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 червня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, працюючий інженером в ПП «Королівський смак»,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 27 листопада 2024 року о 08 год. 45 хв. керував транспортним засобом «Dodge Ram Van», днз НОМЕР_1 , на автодорозі Р-10, 189 км, поблизу с. Білецьківка Кременчуцького району Полтавської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння та, в порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

При цьому зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення містить лише одну з ознак сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, про наявність якої йому не повідомлялась працівником поліції.

Зазначає про відсутність у працівників поліції підстав пропонувати йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки він не мав будь-яких ознак, які б могли про це свідчити, у зв`язку з чим вважає, що його відмова від проходження огляду не може свідчити про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Вказує, що відеозапис події не відповідає вимогам п.4 та п.5 розділу ІІ, п.1 та п.2 розділу ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів щодо безперервності запису, а також не містить жодної інформації щодо моменту виявлення правопорушення.

Наголошує на відсутності доказів правомірності підстав зупинки транспортного засобу та вказує, що не був відсторонений від подальшого керування автомобілем.

Стверджує, що працівники поліції не роз`яснили наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Зауважує, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього в дохід держави судовий збір в сумі 605,60 грн, оскільки згідно з довідкою медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ №398062 йому встановлено ІІ групу інвалідності з 16 лютого 2024 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення адвоката Красницької Я.С. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, приходжу до такого.

Фактичні обставини відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння узгоджуються з даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №750857 від 27 листопада 2024 року і підтверджуються відеозаписом події, який долучений до цього протоколу.

Всупереч доводам апеляційної скарги, причиною зупинки автомобіля «Dodge Ram Van», днз НОМЕР_1 , стало порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.2.3в Правил дорожнього руху України, оскільки він не був пристебнутий ременем безпеки.

Незгода водія із причинами зупинки не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Адже право уповноважених осіб органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 Правил дорожнього руху України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних речовин чи лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.

Крім того, порушник наділений правом оскаржувати незаконні, на його думку, дії працівників поліції, однак ухилення від виконання вимоги працівника поліції на момент оголошення такої вимоги не може вважатися допустимим способом захисту ймовірно порушених прав.

З відеозапису події видно, що під час спілкування з ОСОБА_1 поліцейський виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння, які відповідають приписам п.4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 та зазначив про це у протоколі про адміністративне правопорушення.

Також працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України і ст.268 КпАП України.

Доводи апеляційної скарги порушника про те, що йому не було роз`яснено наслідків відмови від проходження огляду є неприйнятними.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд у встановленому порядку з метою визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозицією ст.130 КпАП України встановлено адміністративну відповідальність не лише за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водночас законодавство України не передбачає примусового огляду на стан сп`яніння у цій категорії справ, залишаючи за водієм можливість самостійно розпоряджатися своїми правами.

Як видно зі змісту долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису, працівником поліції у зрозумілій формі запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосування газоаналізатора або в закладі охорони здоров`я, на що останній одразу ж вказав, що відмовляється від огляду, підтвердивши своє рішення після уточнюючого запитання працівника поліції.

Доводи порушника щодо неточності сформульованої працівником поліції ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з машини), а також можливе походження відповідного запаху в автомобілі від матеріалів, які він перевозив, в даному випадку не спростовують висновків судді місцевого суду та не звільняють ОСОБА_1 від обов`язку пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції.

Твердження ОСОБА_1 про невідповідність долученого до матеріалів справи відеозапису вимогам Інструкції є неприйнятними, оскільки цей доказ отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

При цьому, відеозапис хоча і складається з декількох фрагментів, проте за своєю суттю він є безперервним, про що свідчать відображені на ньому дата та час проведення зйомки, достатньо інформативним та фіксує повну картину розвитку подій. Крім того, кожний наступний фрагмент відеозапису є логічним продовженням попереднього без будь-яких розривів у часі.

Більше того, в апеляційній скарзі не ставиться під сумнів достовірність обставин, зафіксованих на відео.

Крім того, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявні письмові пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких останній власноруч зазначив про відмову проходити огляд у встановленому Законом порядку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що його не було відсторонено від подальшого керування транспортним засобом спростовуються наявною в матеріалах справи про адміністративне правопорушення письмовою заявою його сина ОСОБА_2 , за змістом якої останній повідомив, що прийняв керування транспортним засобом та зобов`язується протягом доби не передавати його ОСОБА_1 .

Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності за ст.130 КпАП України.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те посадовою особою, як передбачено приписами ст.255 КпАП України, та відповідає вимогам ст.256 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, вважаю обґрунтованим висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та правильною кваліфікацію його дій за ч.1 ст.130 КпАП України.

Стягнення накладене у відповідності з вимогами ст.33 КпАП України, у межах, установлених цим Кодексом, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та майнового стану.

Водночас, ОСОБА_1 слушно зауважує про відсутність підстав для стягнення з нього судового збору.

Як вбачається з наданої ОСОБА_1 до суду першої інстанції копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №398062, йому встановлено другу групу інвалідності з 16 лютого 2024 року безстроково.

Згідноз п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Таким чином, ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю ІІ групи, звільняється від сплати судового збору в усіх судових інстанціях.

Суд першої інстанції наведених обставин не врахував та дійшов до помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору.

Враховуючи викладене, постанова судді в цій частині підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної та резолютивної частини вказівки про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в сумі 605,60 грн.

Отже, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 червня 2025 року стосовно ОСОБА_1 змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин постанови вказівку про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 605,60 грн.

В іншій частині постанову судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 червня 2025 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.