справа № 619/1767/25
провадження № 3/619/759/25
ПОСТАНОВА

іменем України

05 червня 2025 року м. Дергачі

Суддя Дергачівського районного суду Харківської області Риков М.І., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харків, громадянки України, українки, з профільною середньою освітою, вдови, ФОП, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП (ІПН) НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 2033868 від 06.03.2025 року, 06 березня 2025 року об 12 год 30 хв ОСОБА_1 , являючись фізичною особою підприємцем, в приміщенні кіоску за адресою: АДРЕСА_2 , здійснила продаж слабоалкогольних напоїв без наявності ліцензії на здійснення такої діяльності, чим порушила вимоги ч. 22 ст. 15 ЗУ "Про державне регулювання виробів спирту етилового, алкогольних напоїв».

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечувала проти обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому зазначила, що вона є суб`єктом підприємницької діяльності, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи, підприємницьку діяльність здійснює з 2003 року. З 2012 року перейшла на спрощену систему оподаткування. Місцем провадження господарської діяльності є кіоск, який розташований в АДРЕСА_2 . Вид господарської діяльності - 47.11. Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями. Порушень діючого законодавства вона не допускала. У зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, торгівля фактично призупинилась, крім того у віці 41 рік помер її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .Вона тяжко перенесла смерть свого сина, в її сім`ї склалась скрутне матеріальне становище, вона є вдовою. Оскільки торгівля продуктами харчування фактично є збитковим, тому вона в березні місяці цього року вирішала отримати ліцензію на продаж слабоалкогольних напоїв, для чого напочатку березня завезла пробну партію слабоалкогольних напоїв, які поставила в холодильник. В суді стверджувала, що продажом слабоалкогольних напоїв, без отримання ліцензії на здійснення такої діяльності, не займалась.

06 березня 2025 року в обідню перерву ОСОБА_1 знаходилась в кіоску, готовилась перекусити і в цей час зайшов незнайомий чоловік, який наполегливо просив продати пляшку пива. ОСОБА_1 пояснила, що на даний час не реалізує пиво, однак незнайомець дуже прохав продати даний вид товару, самостійно з холодильника взяв пляшку пива, ємністю 0,5 л та пляшку «Джин тонік», ємністю 0,33 л., дав їй 100 грн. Вона дала решту здачі даному чоловікові і він пішов. Через деякий час зайшли працівники поліції і стали складати протокол. Вона одразу сказала працівникам поліції, що це є провокація. Суду запевняла, що це був єдиний випадок продажу з її сторони пляшки пива на вимоги незнайомої особи. При прийнятті рішення просила врахувати її матеріальний стан, що вона є пенсіонеркою, вдовою, поховала сина.

Суд, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, як визначено ст. 245 КУпАП, є своєчасне всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За змістом ч. 1 ст. 164 КУпАП відповідальність за цією нормою закону настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у діяльності, що містить ознаки господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Наведена норма КУпАП є бланкетною, оскільки відсилає до закону, що регулює певні види господарської діяльності і передбачає відповідальність за вчинення ряду окремих протиправних діянь, які врегульовані законом, а відтак у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначений закон, який передбачає одержання ліцензії, та який всупереч цим приписам особа не виконала.

Як слідує із змісту протоколу серії ВАВ № 2033868, 06 березня 2025 року об 12 год 30 хв ОСОБА_1 , перебуваючи в кіоску за адресою: АДРЕСА_2 , здійснила продаж слабоалкогольних напоїв (яких саме в протоколі не зазначено) без наявності ліцензії на здійснення такої діяльності, чим порушила вимоги ч. 22 ст. 15 ЗУ "Про державне регулювання виробів спирту етилового, алкогольних напоїв» (Закон втратив чинність на підставі Закону № 3817-IX від 18.06.2024).

Тобто ОСОБА_1 ставиться в провину провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону. Суд зазначає, в протоколі не зазначено, який саме пункт, частину, статтю Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» було порушено ОСОБА_1 .

Крім того, в протоколі не конкретизовано обставини вчинення адміністративного правопорушення, оскільки не зазначено яким чином ОСОБА_1 здійснювала реалізацію алкогольних напоїв, а саме пива; не відображена систематичність її дій по здійсненню господарської діяльності, що є обов`язковою ознакою вищевказаного адміністративного правопорушення (навпаки в протоколі зафіксовано єдиний факт продажу пива «здійснила»), а також відсутня інформація щодо оплати реалізованого товару чи вилучення грошових коштів, одержаних внаслідок вчинення правопорушення, що унеможливлює ідентифікувати її дії як здійснення господарської діяльності та встановити мету суб`єкта господарювання щодо отримання прибутку.

Даний протокол не містить посилання на спеціальну норму закону або підзаконного нормативно-правового акту, який діяв на момент складання даного протоколу, та який регламентує господарську діяльність, що потребує ліцензуванню, та який, на думку поліцейського, було порушеноОСОБА_1 .

Відтак, зміст об`єктивної сторони правопорушення при викладенні обставин його вчинення не розкрито і не описано, а лише на думку працівників поліції констатовано факт вчинення такого порушення, без посилання на норму Закону, що в свою чергу порушує право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення посилання на нормативні акти, які передбачають отримання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, свідчить про невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП.

У роз`ясненнях, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26 червня 1992 року № 8 зазначено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення судді зобов`язані перевіряти правильність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

З огляду на те, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі, суд вважає, що складений відносно ОСОБА_1 протокол не може бути визнаний належним доказом на підтвердження наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Згідно положень КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі.

У випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу.

Крім того, варто зазначити, що згідно чинного законодавства, ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності»).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За змістом ч. 1 ст. 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Пунктом 5 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25 квітня 2003 року передбачено, що під здійсненням без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню згідно зі статтями 2, 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» (наразі Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності») та ст. 4 Закону України «Про підприємництво», треба розуміти здійснення без ліцензії таких видів господарської діяльності фізичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємництва, та юридичними особами.

Виходячи із вищенаведеного, суб`єктом даного адміністративного правопорушення, а саме провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, є фізична особа, зареєстрована як суб`єкт підприємництва, або юридична особа.

У постанові Пленуму ВСУ від 25.04.2003 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності" Верховний Суд України роз`яснив, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи у період зупинення дії ліцензії повністю або частково суб`єкти господарювання притягаються до адміністративної відповідальності, передбаченої Кодексом України про адміністративні правопорушення.

З огляду на зазначене, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 164 КУпАП, з`ясуванню підлягають як факти здійснення реалізації продукції (виконання робіт чи надання послуг) особою без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, так і факти систематичності такої діяльності (три і більше рази), її самостійність та ініціативність, наявність в особи господарської компетенції щодо такої діяльності.

Таким чином, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 164 КУпАП суду мали бути надані докази про те, що особа систематично здійснювала господарську діяльність без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Також, в матеріалах провадження відсутні докази отримання нею прибутку від такої діяльності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Однак, достатніх, допустимих та достовірних доказів здійснення ОСОБА_1 торгівлі слабоалкогольними напоями, її систематичності, матеріали справи не містять.

Суд намагався викликати в судове засідання ОСОБА_3 , однак останній в судове засідання не з`явився.

Наявні у справі письмові пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були присутніми в якості понятих при вилученні пива ізприміщенні кіоску за адресою: АДРЕСА_2 , не можуть бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень для складання протоколу про адміністративне правопорушення і не звільняються останнього від доведення вини правопорушника. Так, із письмових пояснень даних свідків вбачається, що «їм пояснили, що в кіоску за вищевказаною адресою ОСОБА_1 здійснює торгівлю слабоалкогольними напоями без наявної діючої ліцензії», тобто свідчення даних свідків зі слів, а тому судом не беруться до уваги.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними, допустимими та достовірними доказами не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини ОСОБА_1 .

При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).

За змістом ст. 62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п. 110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченої особи, а в матеріалах справи відсутні достатні та допустимі докази, які б переконливо свідчили, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, суд приходить до висновку про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП. За таких обставин, провадження у справі відносно ОСОБА_1 слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

У зв`язку із закриттям провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, вилучені слабоалкогольні напої повернути власнику ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 9, 10, 11, ч. 1 ст. 164, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , РНОКПП (ІПН) НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Вилучені слабоалкогольні напої, (квитанція № 54-25, ІПНП № 5470 від 06.03.2025), які зберігаються у ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області повернути власнику ОСОБА_1 .

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП, шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня винесення постанови.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя М. І. Риков