Єдиний унікальний номер 142/391/25
Номер провадження № 3/142/224/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 липня 2025 року смт. Піщанка

Суддя Піщанського районного суду Вінницької області Нестерук В.В., розглянувши матеріали, що надійшли від Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дунаївці Хмельницької області, громадянина України, із вищою освітою, відповідно до протоколу проживаючого в АДРЕСА_1 , відповідно до протоколу заступника начальника відділення інспекторів прикордоннної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип "Б") відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " (тип "Б") з матеірально- технічного забезпечення,

за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

06 червня 2025 року на адресу суду від Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшов протокол про вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 05 червня 2025 року відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до вказаного протоколу про адміністративне правопорушення в ході службового розслідування по факту неналежного виконання службових обов`язків військовослужбовцями відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) встановлено, що неналежне виконання службових обов`язків заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) з матеріально- психологічного забезпечення капітаном ОСОБА_1 , який в період з 17:35 год. до 19:00 год. 28.03.2025 року ніс службу молодшим прикордонного наряду «Група реагування» з завданням пошуку, переслідування і затримання правопорушників, а також своєчасного реагування на зміни обстановки на ділянці підрозділу охорони кордону в межах прикордонних знаків № № 0243- 0243/06, та виразилось в тому, що отримавши інформацію від начальника прикордонного оперативно-розшукового відділу головного оперативно- розшукового відділу про спрацювання фотопастки та рух трьох невідомих осіб в бік державного кордону на напрямку Україна Республіка Молдова, склад прикордонного наряду «Група реагування» не врахував тактику дій правопорушників, не зміг забезпечити своєчасний пошук, блокування району, виявлення та затримання правопорушників, які в свою чергу, скориставшись особливостями місцевості (кущі, посадки), вдаючись до хитрощів змогли обійти прикордонний наряд та вийти на лінію державного кордону, що в свою чергу призвело до порушення державного кордону на вихід з України двома невідомими особами (одну особу було затримано) в районі прикордонного знаку № 0243/02, чим порушив вимоги ст. ст. 11, 13, 16, 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-18 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, вчинене в умовах особливого періоду.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 своєї вини у скоєнні правопорушення не визнав, пояснив, що він є військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, дійсно 28 березня 2025 року був залучений до виконання службового завдання з охорони Державного кордону України, у складі наряду «Група реагування», у зв`язку із спрацюванням фотопастки, та приїхавши на відведену зону відповідальності вздовж ДК України старший наряду капітан ОСОБА_2 визначив кожному сектор хто де мав знаходитись, їх було близько 15 військовослужбовців з різних нарядів, розташувались в ОСОБА_3 лісі на відстані видимості один від одного, він пішов на свій сектор та там нічого не відбувалось. Жодних повідомлень по радіостанції не надходило, пострілів також чути не було, інші військовослужбовці, з якими він підтримував візуальний контакт, також ні про що не повідомляли. Про подію дізнався пізніше, коли капітан ОСОБА_2 прийшов до його місцезнаходження та розповів що порушники вийшли на сержанта Дидинського, одного з яких той затримав а двоє інших утекли, хто з військовослужбовців знаходився в найближчих секторах до сержанта Дидинського не знає.

Захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності - адвокат Кабанов М.О. провадження у справі просив закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, також вказував на відсутність доказів, оскільки долучений до матеріалів справи висновок службового розслідування не містить підписів голови комісії, начальника прикордонного загону в графі затверджено, та дати його складання.

Суд, дослідивши зміст протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та долучені до нього матеріали, приходить до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 повинно бути закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 172-18 КУпАП встановлено відповідальність за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України.

В частині 2 ст. 172-18 КУпАП встановлено відповідальність за діяння, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.

Диспозиція сформульована в ч. 1 ст. 172-18 КУпАП норми є бланкетною, тобто такою, що не називає конкретних ознак правопорушення, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність. При прийнятті рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, необхідно з`ясовувати, серед іншого, чи порушила норму спеціального закону особа, якщо так, то яку саме і в чому полягає суть цих порушень, із відповідним закріпленням вказаних норм, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові суду.

Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про військове адміністративне правопорушення покладається на уповноважену посадову особу, яка складає протокол.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний достатнім доказом винуватості особи у цій справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували винуватість особи, котра притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у судді.

Варто зауважити, що згідно з ч.1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Механізм складання протоколів про військові адміністративні правопорушення щодо військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів (далі - військовозобов`язані) у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, які вчинили військові адміністративні правопорушення, передбачені главою 13-Б «Військові адміністративні правопорушення» Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлений Інструкцією зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом Міністерства оборони України від 23 жовтня 2021 року № 329

Відповідно до п. 7 Розділу 2 Інструкції до протоколу долучаються матеріали (докази), що підтверджують факт вчинення військового адміністративного правопорушення (рапорти посадових осіб, заяви, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків правопорушення, інші документи, які стосуються правопорушення). Матеріали, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства.

Натомість протокол про вчинення військового адміністративного правопорушення від 05.06.2025 не містить у собі інформації щодо суті правопорушення, котре ставиться в вину ОСОБА_1 (обстановки вчинення правопорушення, форми вини певної особи), у цьому процесуальному документі не зазначено, в чому саме полягає протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність саме ОСОБА_1 , яка посягає на встановлений порядок військового управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, під час складання протоколу відносно ОСОБА_1 не конкретизовано, у який спосіб останній, як особа, що притягається до адміністративної відповідальності, яку норму, якого нормативного акту він порушив та яких саме обов`язків не виконав, що прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у рішеннях ЄСПЛ (п. 31 по справі «Ракевич проти росії» та п. 109 по справі «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови»), згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

У випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Натомість протокол містить посилання на загальні ст. 11,13,16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.1-4 Дисциплінарного статуту ЗСУ та ст. 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ.

Статті 11 - 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України покладають на військовослужбовців обов`язки сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статуту Збройних Сил України. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначають статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статті 1-4 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначають сутність військової дисципліни.

У протоколі про вчинення військового адміністративного правопорушення від 05.06.2025 року зовсім не відображено, в чому саме полягали порушення правил несення прикордонної служби капітаном ОСОБА_1 , який, до того ж, не був старшим наряду.

З огляду на зміст протоколу про адміністративне правопорушення від 05.06.2025, складеного відносно ОСОБА_1 , та заперечення останнім своєї вини, необхідно довести факт порушення останнім (як особою, котра входить до складу наряду з охорони державного кордону України) в особливий період правил несення прикордонної служби.

Водночас, в даній справі не встановлено обставин, які б безумовно підтверджували те, що ОСОБА_1 порушив правила несення прикордонної служби, покладені на нього обов`язки належним чином не виконував.

Залишається незрозумілим питання, якими саме діями останній порушив вимоги Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, які конкретні дії мав би вчинити під час несення військової служби з метою попередження та виявлення вчиненого правопорушення, однак їх не вчинив або ж вчинив інші дії, які б свідчили про неналежне виконання ним службових обов`язків.

Неможливо встановити наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю ОСОБА_1 з наслідками, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Статті 11,13,16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.1-4 Дисциплінарного статуту ЗСУ та ст. 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, в порушенні яких звинувачується ОСОБА_1 , є загальними й не вказують на необхідність вчинення тих чи інших дій при зазначених в протоколі обставинах.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статтею 172-15 КУпАП, не доведена належними, допустимими та достатніми доказами по справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Частиною 2 статті 251 КУпАП передбачено обов`язок осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, збирати докази.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що належних, достовірних та достатніх доказів які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, та беззаперечно підтверджували його вину у вчиненні вказаного правопорушення, суду не надано, керуючись положеннями ст. 62 Конституції України, відповідно до яких, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, а тому справа про адміністративне правопорушення відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 172-15, 247, 251, 252, 283, 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Піщанський районний суд Вінницької області.

Суддя: