ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №334/9/25 Головуючий в 1 інст. Добрєв М.В.
Провадження №33/807/499/25 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.173-2 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участі захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) адвоката Кузнецова Д.О., представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Железняка А.В., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Железняка А.В. на постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень,

стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою суду, 23 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №004601, згідно якого 05 грудня 2024 року приблизно о 16-00 год. гр. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, штовхав свою цивільну дружину гр. ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насилля психологічного та фізичного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психологічному здоров`ю.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_2 - адвокат Железняк А.В. просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 діб.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з оскаржуваною постановою суду першої інстанції не погоджується в частині накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Вказує, що потерпіла у справі ОСОБА_2 є обмежено дієздатною особою та є особою з інвалідністю третьої групи з причини наявного у неї певного психічного захворювання.

Зауважує, що суд при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП не залучив до участі у цій справі законного представника потерпілої.

Зазначає, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу умисно та систематично вчиняє стосовно ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного, психологічного та економічного характеру, внаслідок чого ним умисно завдається шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 .

Окрім того, апелянт вказує, що ОСОБА_1 неодноразово від імені обмежено-дієздатної потерпілої ОСОБА_2 , без відома та за відсутності згоди на вчинення правочину її піклувальника ОСОБА_3 укладає договори з банками про надання споживчого кредиту на підставі заяви ОСОБА_2 . При цьому, всі одержані потерпілою ОСОБА_2 за цими договорами про надання споживчого кредиту кредитні кошти привласнив собі ОСОБА_1 , скориставшись наявністю у ОСОБА_2 певного тяжкого психічного захворювання, яке перешкоджає їй усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Зауважує, що у грудні 2024 року потерпіла ОСОБА_2 та її законний представник ОСОБА_3 зверталися до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області із заявами про вчинене кримінальне правопорушення, пов`язане із шахрайськими діями ОСОБА_1 , щодо заволодіння ним шляхом обману отриманими ОСОБА_2 кредитними коштами.

Також, 08 січня 2025 року ОСОБА_3 , в особі представника-адвоката Железняка А.В., діючи в інтересах своєї обмежено-дієздатної доньки ОСОБА_2 , звернулася до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя з позовом до АТ «А-БАНК про визнання недійсними кредитних договорів. Справа була передана до іншого суду на розгляд, рішення у цій справі судом ще не ухвалено.

Наголошує, що вчинення ОСОБА_1 стосовно потерпілої ОСОБА_2 домашнього насильства призвело до того, що протягом останнього часу на адресу ОСОБА_2 надходять численні погрози від кредиторів, що вкрай негативно впливає на її й без того незадовільний психічний стан.

Зазначає, що наявна у матеріалах справи заява від 09 січня 2025 року, складена від імені потерпілої ОСОБА_2 та адресована Ленінському районному суду м.Запоріжжя, ОСОБА_2 не складалася, а була складена самим ОСОБА_1 з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинення ним стосовно ОСОБА_2 домашнього насильства.

Також, представник потерпілої вказує на те, що наявні в матеріалах справи заперечення ОСОБА_1 від 10 січня 2025 року, характеристика на ОСОБА_1 від 09 січня 2025 року та заява від імені потерпілої ОСОБА_2 від 09 січня 2025 року були складені та надіслані поштою до суду однією й тією ж особою, оскільки почерк особи, яка складала ці три документа, є ідентичним.

Вважає, що викладене свідчить про незаконність та необґрунтованість постанови судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП в частині накладеного суддею на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн, яке не передбачено санкцією частини 1 статті 173-2 КУпАП, що є підставою для скасування цієї постанови та прийняття нової постанови з накладенням на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, у виді адміністративного арешту на строк десять діб ( тобто у межах санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП ).

Заявлене представником потерпілої ОСОБА_2 адвокатом Железняком А.В. клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Потерпіла, її представник, законний представник участі у розгляді справи судом першої інстанції не брали. Відомості про те, що потерпіла була повідомлена про день, час і місце розгляду справи, в матеріалах справи відсутні. Також, відсутні відомості про отримання потерпілою копії постанови суду протягом строку на її апеляційне оскарження. 28 лютого 2025 року представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Железняк А.В. звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи та отримав копію постанови суду 04 березня 2025 року, що підтверджується відповідною розпискою, та вже 12 травня 2025 року представником потерпілої ОСОБА_2 адвокатом Железняком А.В. подано апеляційну скаргу, тобто зловживання своїми процесуальними правами з боку апелянта не убачається. Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення потерпілій можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

На адресу Запорізького апеляційного суду 22 травня 2025 року надійшли заперечення на апеляційну скаргу від захисника ОСОБА_1 адвоката Кузнєцова Д.О., в яких останній просить апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Железняка А.В. залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - залишити без змін. Захисник зазначає, що ознайомившись зі змістом апеляційної скарги, сторона захисту в т.ч. ОСОБА_1 , повністю не погоджуються з доводами, які в ній викладені. Зауважує, що предметом розгляду у справі №334/9/25 були лише обставини, які мали місце 05 грудня 2024 року, та полягали у тому, що ОСОБА_1 приблизно о 16-00 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, штовхав свою цивільну дружину гр. ОСОБА_2 . Будь-які інші обставини не можуть бути предметом розгляду у справі №334/9/25. Разом з тим, вказує, що в апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 наводить обставини, які стосуються отримання ОСОБА_2 кредитів. До апеляційної скарги представник ОСОБА_2 додає численні докази, які свідчать про отримання ОСОБА_2 кредитів, та докази перебування цивільних справ щодо визнання недійсними вказаних кредитних договорів. По-перше, ці всі обставини жодним чином не стосуються подій, які мали місце 05 грудня 2024 року о 16-00 годині, які були предметом розгляду у справі №334/9/25. По-друге, обставини щодо отримання ОСОБА_2 кредитів жодним чином не мають відношення до ОСОБА_1 . Звинувачення ОСОБА_1 у тому, що він ніби то змусив ОСОБА_2 отримати кредити, є надуманими та такими, що не ґрунтуються на жодному доказі. Всі докази, які додані до апеляційної скарги, свідчать лише про факт отримання ОСОБА_2 кредитів, та оскарження їх у суді, але жодним чином вони не свідчать про факт змушування ОСОБА_2 до отримання кредитів. Представник ОСОБА_2 у апеляційній скарзі наводить фрагмент з письмових пояснень ОСОБА_2 (а.с.8) де вказано: «Також можу пояснити, що 05 грудня 2024 року виник конфлікт на побутовому підґрунті, він ( ОСОБА_1 ) хотів забрати мою банківську картку». Вказана фраза якраз навпаки свідчить, що ОСОБА_1 не має жодного відношення до оформлення кредитів ОСОБА_2 , оскільки станом на 05 грудня 2025 року банківська картка була у розпорядженні ОСОБА_2 . Кредити були оформлені ОСОБА_2 у жовтні 2024 року. Однак, знову ж таки, наведені обставини, які стосуються кредитів, не мають жодного відношення до цієї справи, оскільки суд притягнув ОСОБА_1 до відповідальності за конкретні дії, які мали місце 05 грудня 2024 року.

Заслухавши аргументи представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Железняка А.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) адвоката Кузнецова Д.О., який заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі; перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, в повному обсязі підтверджена наявними в справі доказами, зокрема відомостями, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №004601 від 23 грудня 2024 року, згідно з яким, 05 грудня 2024 року приблизно о 16-00 год. гр. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, штовхав свою цивільну дружину гр. ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психологічному здоров`ю;

- у рапорті працівника поліції від 06 грудня 2024 року;

- у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 06 грудня 2024 року;

- у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 06 грудня 2024 року;

- у письмових поясненнях ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 06 грудня 2024 року.

Зазначені докази у їх сукупності підтверджують те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах.

Фактичні обставини справи ніким не оспорюють ся, в т.ч. самим ОСОБА_1 та його захисником, а тому постанова суду в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, з огляду на вимоги ст.294 КУпАП, апеляційним судом не переглядається.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах поданої представником потерпілої ОСОБА_2 - адвокатом Железняком А.В. апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить таких висновків.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Железняк А.В. не погоджується з накладеним на ОСОБА_1 адміністративним стягненням у виді штрафу в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень, оскільки вважає, що на ОСОБА_1 має бути накладено більш суворіше адміністративне стягнення - у виді адміністративного арешту строком на 10 діб, з огляду на фактичні обставини справи, з урахуванням наданих представником потерпілої адвокатом Железняком А.В. додаткових доказів. Окрім того, представник потерпілої зазначає, що накладення адміністративного стягнення у виді штрафу саме у розмірі 170 грн не передбачений санкцією ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Такої позиції притримувався представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Железняк А.В. і при апеляційному розгляді справи.

Законний представник потерпілої ( ОСОБА_2 ) - ОСОБА_3 при апеляційному розгляді справи підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та додатково зазначила, що коли донька ОСОБА_2 познайомилась з ОСОБА_1 , останній навіть не знав, що вона є особою з інвалідністю. Наразі стан ОСОБА_2 погіршився після двох років життя з ОСОБА_1 . ОСОБА_1 постійно її бив по голові, донька це приховувала та не говорила нікому, була замкнута, проте після чергового побиття, донька прийшла та повідомила про це. Після цього, вони звернулись до поліції. Коли донька проживала з ОСОБА_1 , останній забороняв їй їсти м`ясо, рибу, носити яскраві речі, при цьому, дозволяв їсти лише овочі та кефір, в результаті чого донька дуже схудла. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають спільну дитину, яка наразі проживає з нею (законним представником). ОСОБА_1 постійно вчиняє щодо ОСОБА_2 домашнє насильство, оформлює на її ім`я кредити, а потім доньці телефонують кредитори та вимагають від неї повернути борг. При цьому, стан в якому перебуває її донька, не дозволяє їй оформлювати кредити, остання навіть не може доглядати за своєю дитиною. Коли подали заяву до поліції, ОСОБА_1 викрав у доньки рахункову картку та користувався дитячими коштами. До суду першої інстанції їх ніхто не викликав. Наразі донька проживає разом з нею. Також, коли донька знаходилась в лікарні, ОСОБА_1 намагався продати без відому доньки її власну квартиру. Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , донька та ОСОБА_1 проживали за цією адресою разом з братом ОСОБА_1 , який також є особою з інвалідністю.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Кузнєцов Д.О. при апеляційному розгляді справи заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та додатково зауважив, що в апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Железняк А.В. на обґрунтування своїх вимог наводить обставини, які не стосуються предмету розгляду у справі про адміністративне правопорушення №334/9/25, за обставин, що мали місце 05 грудня 2024 року.

Дослідивши обставини справи та наявні в ній докази, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Згідно з вимогами ст.8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП, метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Зі змісту оскаржуваної постанови убачається, що при накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини та ставлення до правопорушення, наявність обставини, що пом`якшує відповідальність, та відсутність обставин, що її обтяжують.

Так, санкція ч.1 ст.173-2 КУпАП (в редакції, яка діяла на час вчинення інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення) є альтернативною та передбачала накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Таким чином, накладення на правопорушника адміністративного стягнення у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн, була передбачена законом, який діяв під час і за місцем вчинення вищевказаного правопорушення.

З оскаржуваної постанови убачається, що ОСОБА_1 визнав свою провину, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано обставиною, що пом`якшує відповідальність, виходячи з положень ст.34 КУпАП.

В матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, серед іншого і за домашнє насильство.

Відповідно до долученої до протоколу про адміністративне правопорушення Форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 06 грудня 2024 року (далі Форма), поліцейським уповноваженого підрозділу поліції визначено високий ризик небезпеки, проте на підставі яких саме матеріалів зроблений такий висновок, з матеріалів справи встановити неможливо.

Разом з цим, в цій же Формі одночасно зазначено, що ОСОБА_1 не має алкогольної залежності та не зловживає наркотичними речовинами, раніше до постраждалої особи не вчиняв фізичне, психологічне, економічне та сексуальне насильство, сім`я постраждалої особи перебуває під соціальним супроводом, суд не видавав щодо ОСОБА_1 обмежувальний припис.

За наведених обставин, порушень з боку суду першої інстанції при накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення не убачається.

Доводи представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Железняка А.В., викладені в апеляційній скарзі, щодо необхідності накладення на ОСОБА_1 найсуворішого виду адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту, на думку суду апеляційної інстанції не є слушними, з підстав зазначених вище.

Зокрема, на обґрунтування своїх вимог в апеляційній скарзі представник потерпілої вказує на те, що ОСОБА_1 від імені обмежено-дієздатної потерпілої ОСОБА_2 , без відома та за відсутності згоди на вчинення правочину її піклувальника ОСОБА_3 укладає договори з банками про надання споживчого кредиту на підставі заяви ОСОБА_2 , та всі одержані потерпілою ОСОБА_2 за цими договорами кредитні кошти присвоює собі, скориставшись наявністю у ОСОБА_2 певного тяжкого психічного захворювання, яке перешкоджає їй усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

На підтвердження таких доводів апелянтом надано певні документи: копії судових рішень, виписки по картці ОСОБА_2 , договори про надання споживчого кредиту, претензії ТОВ СЕЛФІ КРЕДИТ до ОСОБА_2 , паспорти споживчого кредиту, позовні заяви ОСОБА_3 про визнання недійсними кредитних договорів тощо.

Проте, вказані апелянтом обставини не є предметом доказування у цій справі та не стосуються події правопорушення, про яку ідеться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №004601 від 23 грудня 2024 року, складеного щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

З приводу доводів представника потерпілої про те, що ОСОБА_1 вчинив стосовно ОСОБА_2 домашнє насильство економічного характеру, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що, згідно з вищевказаним протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не інкримінуються вчинення таких дій. Відповідно, вказані доводи представника потерпілої виходять за межі складеного протоколу.

Більше того, в рапорті працівника поліції від 06 грудня 2024 року та у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 06 грудня 2024 року не ідеться про насильство економічного характеру, а зазначено про вчинення домашнього насильства фізичного характеру щодо потерпілої ОСОБА_2 .

Що стосується доводів апелянта про те, що суд при розгляді справи щодо ОСОБА_1 не залучив до участі у цій справі законного представника потерпілої, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Дійсно, як вже зазначено вище, розгляд справи в суді першої інстанції відбувся у відсутність потерпілої ОСОБА_2 , її представника та законного представника - ОСОБА_3 , але вказані обставини, на думку апеляційного суду, не завадили суду першої інстанції повно і всебічно з`ясувати всі обставини, що мають значення.

В свою чергу, під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_2 через своїх представників мала можливість реалізувати всі свої процесуальні права, проте, правильність висновків суду першої інстанції її представниками не була спростована в установленому законом порядку.

Інші доводи, що викладені в апеляційній скарзі представника потерпілої ( ОСОБА_2 ) адвоката Железняка А.В., та ті, що заявлені представником під час апеляційного розгляду справи, на думку апеляційного суду, правильності висновків суду першої інстанції теж не спростовують.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку.

Неповноти та однобічності з`ясування обставин, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення з боку суду першої інстанції не убачається.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

Отже, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити представнику потерпілої ( ОСОБА_2 ) - адвокату Железняку А.В. строк на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 лютого 2025 року.

Апеляційну скаргу представника потерпілої ( ОСОБА_2 ) - адвоката Железняка А.В. залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 334/9/25