Справа №588/437/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Огієнко О. О.
Номер провадження 33/816/267/25 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Пирогової О.Т. на постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 25 вересня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, який є військовослужбовцем, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених, ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 25 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наступних обставин.

Так, 08 березня 2024 року близько 16 год. 30 хв. у м. Тростянець по вул. Благовіщенська, 30, керував транспортним засобом «ВАЗ 2115», номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР.

Крім того, 08 березня 2024 року близько 16 год. 30 хв. у м. Тростянець по вул. Благовіщенська поблизу будинку 30, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2115», номерний знак НОМЕР_1 , не був уважний, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, чим порушив п. 12.1, п. 13.1 ПДР та допустив зіткнення з транспортним засобом «ВАЗ 2109», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а власникам завдано матеріальні збитки.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Пирогова О.Т. оскаржила її в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 25 вересня 2024 року, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративних правопорушень.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що в основу оскаржуваної постанови суд поклав пояснення допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_3 , який працює працівником поліції та прибув на місце дорожньо-транспортної пригоди вже після зіткнення транспортних засобів. Проте допит останнього відбувся у відсутність сторони захисту під час повітряної тривоги, не в час призначений для розгляду справи.

Рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, що відповідає правової позиції Касаційного адміністративного суду Верховного Суду.

Долучені письмові пояснення ОСОБА_2 , відбиралися працівниками поліції одноособово та не зафіксовано на відеокамеру. Таким чином, враховуючи правову позицію ВС, показання свідка, які були надані при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не є належним доказом у справі, оскільки вказана особа у судовому засіданні не допитувалася та не попереджалася про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень.

Таким чином, особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Протокол про адміністративне правопорушення не може бути самостійним доказом, а обставини викладені в ньому мають бути перевірені за допомогою інших доказів.

Ураховуючи вищезазначене, апелянт вважає, що зібраними у справі доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, не доведено поза розумним сумнівом порушення ОСОБА_1 вимог пунктів 12.1, 13.1, 2.9 а ПДР України.

У судове засідання призначене на 09 год. 00 хв. 15 липня 2025 року, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 і його захисник адвокат Пирогова О.Т. будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце апеляційного розгляду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, до апеляційного суду не з`явилися.

При вирішенні питання щодо можливості здійснення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб апеляційний суд враховує наступне.

Апеляційна скарга захисника Пирогової О.Т. на постанову суду перебуває в провадженні апеляційного суду з жовтня 2024 року. Подія інкримінованого правопорушення ОСОБА_1 відбулась 08 березня 2024 року, розгляд зазначеної справи в суді першої інстанції тривав сім місяців.

Крім цього, в призначене на 13 год. 00 хв. 03 січня 2025 року перше в цій справі судове засідання апеляційного суду, ні адвокат Пирогова О.Т., ні ОСОБА_1 не з`явилися, захисник просила відкласти у зв`язку із перебуванням у відпустці, і таке клопотання було задоволено і розгляд справи було відкладено на 13 березня 2025.

Вподальшому, до початку судового засідання 13 березня 2025 року, захисник Пирогова О.Т. повторно подала клопотання про відкладення розгляду, у зв`язку з перебуванням на лікуванні.

15 липня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшло чергове клопотання захисника Пирогової О.Т. про відкладення судового розгляду, призначене на 09 год. 00 хв., у зв`язку з перебуванням на лікарняному.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Пономарьов проти України", та "Трух проти України").

У рішенні в справі "Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи, їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Враховуючи численні клопотання захисника Пирогової О.Т. про відкладення, без надання підтверджень поважності відкладення судового розгляду, та принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, з метою її розгляду у розумні строки, апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення апеляційного розгляду та вважає за можливе здійснити розгляд поданої апеляційної скарги на постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 25 вересня 2024 року, у відсутність як ОСОБА_1 , так і захисника Пирогової О.Т.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На думку апеляційного суду, розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначеного закону та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу як адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, так і правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, вина останнього у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень була встановлена судом із врахуванням наявних у матеріалах справи доказів, а саме:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 283747 від 08 березня 2024 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- роздруківки спеціального технічного приладу «Drager Alcotest 6820» від 08 березня 2024 року, відповідно якого рівень алкоголю у видихуваному повітрі ОСОБА_1 становить 2,69 % проміле;

- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, яким засвідчено погодження ОСОБА_1 із результатом проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці з використанням приладу «Drager Alcotest 6820»;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно якого ОСОБА_1 від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я відмовився;

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 283742 від 08 березня 2024 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , відповідно якого останній пояснив, що 08 березня 2024 року близько 16 год. 30 хв. керуючи автомобілем «ВАЗ 2115», номерний знак НОМЕР_1 по вул. Благовіщенська в м. Тростянці, поблизу будинку № 30, не розрахував відстань між транспортним засобом «ВАЗ 2109», номерний знак НОМЕР_2 , який їхав попереду, та здійснив зіткнення. Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди приїхали працівники поліції, яким надано покази;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 , відповідно, якого 08 березня 2024 року близько 16 год. 30 хв. рухався на автомобілі «ВАЗ 2109», номерний знак НОМЕР_2 , по вул. Благовіщенська в м. Тростянець. Поблизу будинку № 30 відчув сильний удар в задню частину автомобіля та зупинив рух, увімкнувши аварійну сигналізацію. Вийшовши з транспортного засобу побачив, що позаду знаходився автомобіль «ВАЗ 2115», номерний знак НОМЕР_1 , котрий здійснив зіткнення та пошкодив його транспортний засіб;

- схемою наслідків дорожньо-транспортної пригоди без потерпілих від 08 березня 2024 року із зазначенням місця розташування транспортних засобів та перелік отриманих автомобілями механічних пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди;

- відеозаписами із нагрудних камер працівників поліції, якими підтверджено керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та наслідки дорожньо-транспортної пригоди.

Дослідивши вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.п. 2.9 а, п. 12.1, п. 13.1 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, у поза розумний сумнів.

На спростування доводів апелянта про відсутність в матеріалах справи належних доказів підтвердження вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, апеляційний суд зауважує про те, що пояснення свідка ОСОБА_2 , з огляду на приписи ч. 1 ст. 251 КУпАП, є самостійним джерелом доказів.

Відтак, зміст пояснень ОСОБА_2 , наданих ним в письмовій формі працівникам поліції на місці події, слугує вагомим підтвердженням вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Окрім цього, долучені письмові покази свідка узгоджуються з іншими письмовими доказами та беззаперечно підтверджують винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень.

Та обставина, що на нагрудну камеру працівника поліції не зафіксовано відібрання письмових пояснень свідка ОСОБА_2 , не впливає на належність і допустимість цього доказу, оскільки вказаний письмовий доказ відібраний згідно з вимогами процесуального закону, тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Також апеляційний суд не вбачає порушень права на справедливий суд, принципу змагальності з посиланням сторони захисту на те, що захисник був позбавлений права ставити питання свідку ОСОБА_3 , оскільки остання була обізнана про дату судового засідання, а тому могли прибути до суду. При цьому, апеляційний суд враховує ту обставину, що розгляд справи з часу надходження її до суду (11 березня 2024 року) неодноразово відкладався за клопотаннями сторони захисту з різних підстав, що розцінюється як затягування розгляду справи.

Окрім цього, наявний журнал судового засідання спростовує доводи апелянта про розгляд судом першої інстанції матеріалів відносно ОСОБА_1 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, у невизначений в судових повістках час та під час оголошеної повітряної тривоги в Сумській області.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що рапорт працівника поліції не може бути доказом, то дійсно рапорт працівника поліції не може бути доказом, але в даному випадку він не суперечить протоколам про адміністративні правопорушення, відеозапису, письмовими поясненнями, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, які містяться в матеріалах справи та визнанні судом першої інстанції як доказ.

Отже, на переконання апеляційного суду, досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим було порушено вимоги п.п. 2.9 а, 12.1, 13.1 ПДР України при обставинах, встановлених постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 25 вересня 2024 року, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП.

У свою чергу апелянтом в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків суду першої інстанції про наявність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначених правопорушень.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при постановленні рішення про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст. 23 та ст.ст. 33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Пирогової О.Т. є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Тростянецького районного суду Сумської області від 25 вересня 2024 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 25 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Пирогової О.Т. на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.