ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/1730/25 Головуючий в 1 інст. Дмитрюк О.В..
Провадження №33/807/620/25 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 липня 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Коломоєць І.В., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Коломоєць І.В. на постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24 березня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що 28 січня 2025 року о 08 год. 42 хв., ОСОБА_1 , не маючи права керування транспортними засобами відповідної категорії, біля будинку № 72а по вул. Студентській в м. Запоріжжі, повторно протягом року, керував транспортним засобом «ВАЗ 2108», д.н. НОМЕР_2 , чим порушив п. 2.1а Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Коломоєць І.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення працівниками поліції вимог КУпАП.

В обґрунтування наведеного вказала, що співробітниками поліції 28 січня 2025 року, другий екземпляр протоколу під час його складання ОСОБА_1 не вручався. Процесуальні права останньому не роз`яснювалися, свідки не залучалися, навіть з урахуванням того, що в автомобілі був пасажир.

Крім того, не було запропоновано ОСОБА_1 надати пояснення і зауваження до змісту протоколу, відмова в підписанні чи отриманні протоколу відсутня. Отже вважає, що співробітниками поліції порушена процедура складання протоколу, через що протокол не є належним доказом.

Акцентує увагу, що постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2025 року (справа №336/922/25) встановлено відсутність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом 11 січня 2025 року біля 12 годин, що в свою чергу виключає повторність вчинення порушення за керування транспортним засобом, без такого права.

Вважає, що з розписки ОСОБА_1 від 7 березня 2025 року про визнання вини вбачається відсутність розуміння змісту тексту, який він підписав, та їх наслідків, оскільки право на правову допомогу, йому не роз`яснено.

Наполягає, що працівниками поліції був зупинений ТЗ під керуванням ОСОБА_1 без наявних достатніх підстав для здійснення такої зупинки, чим порушено вимоги ст. 31 ЗУ «Про Національну поліцію».

Окрім вимог щодо скасування вказаної постанови суду просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на поважність причини його пропуску.

В обґрунтування своїх доводів захисник зазначила, що про зміст оскаржуваного рішення, захисник дізналась 18 квітня 2025 року, після ознайомлення з матеріалами справи. Оскаржувана постанова ОСОБА_1 не направлялася, жодного доказу про отримання останнім судового рішення матеріали справи не містять.

Отже вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови судді суду першої інстанції, апелянтом пропущений з поважних причин.

Дослідивши матеріали справи, доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, суддя апеляційного суду приходить до наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП апеляційну скаргу на постанову в справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

Враховуючи, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладені в клопотанні доводи, суддя апеляційного суду вважає за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити апелянту строк апеляційного оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24 березня 2025 року.

Враховуючи належне повідомлення ОСОБА_2 про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, шляхом доставки смс повідомлення (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. № 28), присутність його захисника адвоката Коломоєць І.В., яка зазначила про можливість розгляду справи за відсутністю ОСОБА_2 , суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу за відсутністю останнього, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

У судовому засіданні апеляційного суду адвокат Коломоєць І.В. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити. Наголосила, що працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_2 його право на захист.

Суддя апеляційного суду, згідно з вимогами ст. 294 КУпАП, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши адвоката Коломоєць І.В. вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду змінити.

Так, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що вина ОСОБА_2 за наведених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №232173 від 28 січня 2025 року та встановлених судом доведеними обставин, підтверджується:

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3835661 від 11 січня 2025 року (а.с. 3);

- даними довідки УПП в Запорізькій області (а.с. 5);

- відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції (обкладинка справи).

Так, за даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №232173 від 28 січня 2025 року, ОСОБА_2 інкриміновано, що він 8 січня 2025 року о 08 год. 42 хв., не маючи права керування транспортними засобами відповідної категорії, біля будинку № 72а по вул. Студентській в м. Запоріжжі, повторно протягом року, керував транспортним засобом «ВАЗ 2108», д.н. НОМЕР_2 , чим порушив п. 2.1а Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3835661 від 11 січня 2025 року, яка завірена належним чином вбачається, що до ОСОБА_2 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП;

Відповідно до довідки інспектора відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, згідно бази даних «Інформаційний портал Національної поліції України» - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія не отримував.

Дослідженим апеляційним судом відеозаписом події зафіксовано факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом, підтвердження водієм відсутності у нього права керування транспортними засобами та притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, у зв`язку із відсутністю вказаного права.

Отже, наведеними доказами підтверджується факт притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та відсутність у останнього права на керування транспортними засоб.

Вказані докази відповідають критеріям належності та допустимості, та у своїй сукупності достатні для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні ним вимог п.2.1 а ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Частиною 5 статті 126 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Апеляційним переглядом справи не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для закриття провадження у справі через відсутність в діях ОСОБА_2 події і складу інкримінованого йому правопорушення. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Суддя апеляційного суду зауважує і на рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, в якому зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Між тим, суддя апеляційного суду в частині накладення на ОСОБА_2 стягнення звертає увагу на наступному.

З аналізу санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП слідує, що санкцією передбачено позбавлення права керування транспортним засобом.

Одночасно, суд зауважує, що відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від № 18 від 19.12.2008 р.) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч.3 ст. 121, ч.4 ст. 122, ст. 122-2, ч.3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Суд першої інстанції, наклавши на ОСОБА_2 стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, проігнорував викладену у зазначеній вище Постанові позицію.

Беручи до уваги, що матеріали справи містять відомості про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія не отримував, накладене на нього стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами підлягає виключенню.

Доводи сторони захисту про те, що постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2025 року (справа №336/922/25) встановлено відсутність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом 11 січня 2025 року біля 12 годин, що в свою чергу виключає повторність вчинення порушення за керування транспортним засобом, без такого права, суддя апеляційного до уваги не приймає, оскільки на час складання протоколу в рамках даної справи, постанова серії ЕНА № 3835661 не була скасована та набрала законної сили і, крім того, це жодним чином не спростовує факту керування транспортним засобом ОСОБА_2 як особою позбавленою права керування транспортним засобам, що вчинено повторно протягом року.

Доводи щодо не роз`яснення прав особі, яка притягається до адміністративної відповідальності при складенні протоколу про адміністративне правопорушення слід відхилити, оскільки ОСОБА_2 його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України були роз`яснені, про що міститься його підпис у відповідному протоколі.

Доводи апелянта щодо відсутності законних підстав у працівників поліції для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 , суддя апеляційного суду вважає непереконливими, виходячи з покладених на працівників поліції повноважень з регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками згідно Закону України «Про Національну поліцію України», з урахуванням того факту, що транспортний засіб під керування ОСОБА_2 мав зовнішні ознаки можливої причетності до дорожньої транспортної пригоди, що і встановлювалося працівником поліції після його зупинки.

Крім того, матеріали провадження не містять результатів оскарження неправомірних дій працівників поліції під час зупинки та складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Посилання апелянта на те, що протокол складений з порушеннями чинного законодавства не знайшло свого підтвердження.

Протокол відносно ОСОБА_2 відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, зокрема в ньому зазначено місце складання, місце і дата вчинення правопорушення, суть правопорушення, анкетні дані особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підписи особи, яка склала протокол та підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За наведених вище обставин, апеляційна скарга адвоката підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова - зміні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату Коломоєць Ірині Василівні, яка діє в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2025 року.

Апеляційну скаргу адвоката Коломоєць Ірині Василівні, подану в інтересах ОСОБА_1 ,задовольнити частково.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, змінити.

Виключити із постанови судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24 березня 2025 року, рішення про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на п`ять років.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/1730/25