КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/4214/25-п Головуючий у суді І інстанції Константінова К.Е.
Провадження № 33/824/3431/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Кухаренко Ольги Володимирівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Кухаренко Ольги Володимирівни на постанову Печерського районного суду міста Києва від 14 квітня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді шести місяців позбавлення права керування транспортними засобами, а також стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що він 18 січня 2025 року о 14 год. 52 хв. в м. Києві по бульв. Миколи Міхновського, керуючи автомобілем БМВ, д.н.з. НОМЕР_2 , всупереч п. 8.9 (а) ПДР не виконав вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, яка була подана за допомогою жезла та свистка, внаслідок чого автомобіль був зупинений шляхом переслідування службовим автомобілем працівників поліції, за допомогою проблискових маячків, що було зафіксовано на боді-камеру 471739 працівників поліції, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 23 квітня 2025 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Кухаренко О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що вказана постанова є незаконною та необґрунтованою.

14 квітня 2025 року було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови, а її повний текст ще не виготовлено, що позбавляє сторону захисту підготувати обґрунтовану апеляційну скаргу, а відтак будуть подані доповнення до апеляційної скарги.

04 липня 2025 року від захисника ОСОБА_1 - адвоката Кухаренко О.В. на електронному адресу суду надійшли доповнення до апеляційної скарги та клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом відеофайлів.

В судовому засіданні 07 липня 2025 року адвокат Кухаренко О.В. навела доводи і доповнила апеляційну скаргу, вказавши, що в протоколі серії ЕПР 1 № 224188 від 18 січня 2025 року не зафіксовано чіткого місця, де саме відбулося порушення ПДР, не зафіксовано в п. 7 протоколу анкетні данні водія, який керував транспортним засобом, а крім того докази невиконання вказівки працівника поліції, які зафіксовані на бодікамеру, відсутні, як і відсутні будь-які інші належні та допустимі докази.

Вказувала, що з відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається.

Також адвокат в судовому засіданні заявила клопотання про визнання недопустимим доказом відеофайлу, який міститься на DVD-диску, долученому до матеріалів справи, у зв`язку з тим, що він не долучений до протоколу про адміністративне правопорушення уповноваженою особою в порушення законного порядку встановленого ч. 2 ст. 251, п. 1. ч. 1. ст. 255, ч.2 ст. 266 КУпАП.

В судовому засіданні 15 липня 2025 року адвокат Кухаренко О.В. підтримала свою апеляційну скаргу та доповнення до неї, просила задовольнити в повному обсязі та визнати відеозапис очевидно недопустимим доказом.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Положеннями ст. 1 КУпАП передбачено, що завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами ст. 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно з ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 8.9 ПДР України вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: a) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки; б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; в) гучномовного пристрою; г) спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу.

Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.

Згідно із ч. 1 ст. 122-2 КУпАП передбачена відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 224188 ОСОБА_1 18 січня 2025 року о 14 год. 52 хв. в м. Києві по бульв. Миколи Міхновського, керуючи автомобілем БМВ, д.н.з. НОМЕР_2 , всупереч п. 8.9 (а) Правил дорожнього руху не виконав вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, яка була подана за допомогою жезла та свистка, внаслідок чого автомобіль був зупинений шляхом переслідування службовим автомобілем працівників поліції за допомогою проблискових маячків, що було зафіксовано на боді-камеру 471739 працівників поліції, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Також протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Матеріали даного провадження також містять відеозапис події, який є доказом у справі.

Як убачається з вказаного відеозапису, працівники поліції здійснювали переслідування транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , оскільки останній на вимогу працівників поліції не зупинився та продовжував рухатись.

У подальшому, працівниками поліції транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , було зупинено, повідомлено про причину вимоги працівників поліції зупинити транспортний засіб, а саме ОСОБА_1 виїхав на смугу руху громадського транспорту, не зупинився на вимогу працівника поліції, який його зупиняв жезлом та свистком.

Працівники поліції попросили ОСОБА_1 надати документи для встановлення особи, останній тривалий час документи не надавав, намагався домовитися та повідомив, що він не зупинився, оскільки перебуває в розшуку.

Під час розмови з працівниками поліції ОСОБА_1 вищевказані обставини не спростовував та пояснював, що йому так сказали робити.

Відтак, факт відсутності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції підтверджується належними і допустимими доказами, а саме відеозаписом з нагрудної бодікамери працівника поліції.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню та мають значення при прийнятті рішення по справі, є належними та допустимими.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю доказів, оцінених судом першої інстанції.

Доводи захисника - адвоката Кухаренко О.В. про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та того, що вказівки від працівників поліції про зупинку не було, є безпідставними, оскільки жодних заперечень про те, що він не керував транспортним засобом, ОСОБА_1 не висловлював, а навпаки вказував, що не зупинився, бо йому так порадили. Крім того, на відеозаписі зафіксовано, що працівники поліції наздоганяли ОСОБА_1 , заблокували його автомобіль з двох сторін для перешкоди в подальшому русі, за кермом перебував саме ОСОБА_1 і після повідомлення йому причини зупинки жодних заперечень ним висловлено не було.

Щодо клопотання про визнання недопустимим доказом наданого суду відеофайлу, то апеляційний суд вважає, що у його задоволенні слід відмовити, оскільки право поліцейського на фото- та відеофіксацію за допомогою технічних приладів і технічних засобів закріплено у Законі України «Про Національну поліцію» та Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі - Інструкція № 1026).

Так, частиною другою статті 30 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до статті 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.

Підпунктом 1 п. 2 розділу І Інструкції № 1026 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

В графі 10 «Технічний засіб відеозапису» протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 224188 від 18 січня 2025 року зазначено «технічний засіб відеозапису 471739», що свідчить про те, що під час події, яка мала місце 18 січня 2025 року за участю ОСОБА_1 , велась відеофіксація на вказані портативні відеореєстратори.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відсутність в графі 11 «До протоколу додаються» протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 224188 від 18 січня 2025 року відомостей про відеоматеріали з бодікамери № 471739 не є тією обставиною, яка унеможливлює прийняття зафіксованих фактів, відображених на цих відеозаписах, як доказу у справі про адміністративне правопорушення чи визнання цього доказу недопустимим.

Тому наведена вище обставина, за умови, що відеозапис стосується предмету доказування, не може слугувати підставою для визнання цього джерела доказу недопустимим, як про це зазначає захисник. Крім того, положеннями ст. 251, 256 КУпАП взагалі не передбачено обов`язкового зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення вказаних відомостей.

Водночас, апеляційний суд враховує і те, що докази наявні в матеріалах справи взаємно узгоджуються один з одним і підстав для сумніву в їх об`єктивності та суперечливості, як на те вказує захисник, не вбачається.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви в об`єктивності оцінки доказів, зробленої судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи щодо ОСОБА_1 не надано і не здобуто в процесі апеляційного розгляду.

Відтак, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахування всіх фактичних обставин справи.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 порушення ПДР за своїм видом та розміром узгоджується з вимогами ст. 33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Кухаренко Ольги Володимирівни залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду міста Києва від 14 квітня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122-2 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.А. Голуб