Справа № 570/2622/25
Номер провадження 3/570/1159/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2025 року м. Рівне

Cуддя Рівненського районного суду Рівненської області Таргоній М.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції Рівненській області ДПП НП України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, прож. АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працює вчителем, одруженої, мати-вихователь дитячого будинку сімейного типу, на утриманні 11 неповнолітніх прийомних дітей, п/в НОМЕР_1

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

в с т а н о в и в:

На розгляд до Рівненського районного суду Рівненської області надійшла справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 згідно протоколу від 26.05.2025 р. серії ЕПР1 № 341795 за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні порушення є, зокрема своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи. Згідно ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно положень пункту 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. В пункті 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР передбачена статтею 130 КУпАП.

За змістом протоколу (а.с. 1) 26.05.2025 р. о 00 год. 26 хв. на а/д М-06 Київ-Чоп, 148 км, що в межах Рівненського району Рівненської області, водій ОСОБА_1 керувала автомобілем Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_2 , та відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, сп`яніння. Вказано, що такими діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

В судовому засіданні ОСОБА_1 якій роз`яснено права передбачені ст. 268 КУпАП, заперечила свою вину у вчиненні зазначеного правопорушення. Пояснила, що керувала зазначеним автомобілем та була зупинена працівниками поліції. Відразу поліцейський повідомив про необхідність пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки ТЗ. В свою чергу, вона, маючи сумніви в об`єктивності поліцейських, оскільки не перебувала в стані сп`яніння, намагалася з`ясувати про можливість проходження огляду незалежно від поліцейських, тобто в закладі охорони здоров`я. На таке її звернення поліцейський чітких роз`яснень про огляд в закладі охорони здоров`я, строків його проведення не надав, та повернувся до своєї вимоги про огляд виключно на місці зупинки ТЗ, із зазначенням що відмова пройти огляд на місці автоматично призводить до притягнення відповідальності та складання протоколу. Також неодноразово повідомляв про можливість відмовитись від огляду взагалі. Вважає, що її стан та поведінка не мали ознак сп`яніння, а висновок поліцейського про зворотнє є помилковим та непідтвердженим, та може бути зумовленим тим, що вона сама повідомила поліцейським що вживала в обідню пору близько 14 год. напередодні події в 00 год. наступної доби незначну кількість шампанського (лише пригубила із келиха, не випиваючи). Вказані вимоги поліцейських сприйняла як протиправні, та штучно створюванні, оскільки вказані ними ознаки сп`яніння не підтверджувалися об`єктивно, про що вона повідомляла поліцейським та демонструвала відсутність тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, як і запаху алкоголю у неї також не було. Заперечила наявність у неї вказаних поліцейськими ознак та перебування в стані сп`яніння про що поліцейські їй стверджували. Її поведінка та висловлювання відповідали обстановці, будь-яких ознак дезорієнтації не проявляла, була скоординована, правильно сприймала спілкування із поліцейськими, не вчиняла деструктивних дій та не допускав висловлювань, які ставили б під сумнів її адекватність. Коли ж в ході розмови, вона відмовилася від огляду поліцейськими на місці зупинення ТЗ та висловила сумніви щодо проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейські відразу склали протокол про відмову від проходження огляду, хоча від огляду в закладі охорони здоров`я вона не відмовлялася. Вважає, що дії працівників поліції при оформленні події не відповідають вимогам Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09.11.2015 р. № 1452/735 (далі - Інструкція). Звернулась до суду із клопотанням про закриття провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, вказуючи про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Із матеріалів справи. У доданому до протоколу акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 26.06.2025 р. (а.с. 4) вказано про відмову особи від проходження такого огляду, однак не зазначено відомості про особу відносно якої такий огляд мав проводитись. Із урахуванням зазначених неточностей, допущених при складанні вказаного акту, такий документ не може вважатись таким, що відповідає критеріям належності та допустимості як доказу винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки (як вище зазначено) будь-які дані про неї у вказаному акті відсутні.

Згідно направлення водія ТЗ з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 26.05.2025 р. ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я КП "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" не направлялась із зазначенням про відмову водія від такого огляду (а.с. 5). Даними відеозапису (диск - а.с. 8) зафіксовано спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 біля ТЗ, під час якого, вони самі ж стверджуюють, що остання перебуває в стані сп`яніння, хоча такий факт не був встановлений в передбаченому законом порядку. На неодноразові вимоги поліцейського проходити огляд саме на місці зупинення ТЗ водій ОСОБА_1 не погоджувалася та зверталася про її огляд лікарями в закладі охорони здоров`я. Незважаючи на погодження водія проходити огляд в закладі охорони здоров`я поліцейський в заклад охорони водія не доставив, а зазначив про необхідність огляду саме на місці зупинення ТЗ та про автоматичне складання протоколу разі відмови "продувати на місці", тобто проходити огляд поліцейськими на місці події. Крім того, після звернення ОСОБА_1 про роз`яснення їй порядку та строків проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський не відреагував та повернувся до вимоги проходити огляд на місці зупинення ТЗ. Відомості про об`єктивну неможливість забезпечення поліцейським огляду водія в закладі охорони здоров`я в межах передбаченого Інструкцією двох годинного проміжку часу відеозапис та матеріали справи не містять.

Тому у даному випадку, залишається не спростованим те, що за вказаних обставин, дії поліцейських на місці події при спілкуванні із водієм, не відповідають усім критеріям "пасивності" при виявленні та фіксуванні правопрушення. Також наведене ставить під сумнів обставини вказані поліцейським у протоколі та дотримання поліцейськими при огляді водія на стан сп`яніння вимогам ст. 266 КУпАП та п. 7 Загальних положень Інструкції.

При цьому, із вказаних відеозаписів підтверджуються доводи ОСОБА_2 про помилковість висновків поліцейського про наявність у неї ознак сп`яніння. Поведінка ОСОБА_2 за вказаних обставин не мала ознак невідповідості обстановці. Не підтверджується із відеоматеріалів вказані поліцейським порушення координації рухів та виражене тремтіння пальців рук, що ОСОБА_1 демонструвала. Очевидно, що за дослідженням відеоматеріалів неможливо перевірити іншу ознаку сп`яніння, яка вказана у протоколі, а саме запах алкоголю з порожнини рота, однак таке твердження як і вказане поліцейськи про сстан сп`яніння водія не може ґрунтуватися виключно на поясненнях водія (вказаного вище в такій частині пояснень ОСОБА_1 ) про вижвання напередодні алкогольних напоїв. Водій може надавати пояснення про вид та кількість напою, який він вживав, щоб надати інформацію для встановлення стану сп`яніння, однак це не є обов`язковим та визначальним для встановлення ознак сп`яеіеея та стану сп`яніння,оскільки такий стан водія визначається в порядку, передбаченому Інструкцією та ст. 266 КУпАП. Тобто у даному випадку підтверджуються із відеоматеріалів доводи ОСОБА_1 , що висновок поліцейського про вказані ознаки сп`яніння є надуманими та мають ознаки штучно сформульованих тверджень поліцейського, які не відповідають дійсності.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися в т.ч. на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Також у даному випадку, суд звертається до застосовування Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 р. у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

Із урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що у даному випадку матеріали справи не містять достатнього обсягу належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП. Обставини вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення та наявність в її діях скаду вказаного правопорушення матеріалами справи не підтверджуються, а винуватість особи вважається недоведеною. Згідно ч. 2 ст. 284 КУпАП, при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу, виноситься постанова про закриття справи.

При цьому, враховується практика ЄСПЛ, яка визначає, що фабула, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має в суді доводитися, а суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ч. 1 ст. 130, ст. 280, 283-284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, згідно п. 1 ч. 1 ст. 247, ч. 2 ст. 284 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня її винесення, в порядку ст. 294 КУпАП.

Суддя Таргоній М.В.