Справа № 951/401/25
Провадження №3/951/225/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року селище Козова

Суддя Козівського районного суду Тернопільської області Чапаєв Р.В., розглянувши матеріали, що надійшли із СПД №1 (смт. Козова) ВП №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 358989 від 11.06.2025, 11.06.2025 о 22 год. 29 хв. на автомобільній дорозі Дибще-Козівка водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21063», н.з. НОМЕР_1 , будучи обмеженим у праві керування транспортними засобами відповідно до постанови ДВС від 13.03.2025, чим порушив вимоги ч.10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух». Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

ОСОБА_1 прибув у судове засідання та надав свої пояснення.

В судове засідання також прибув захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокат Крамар В.П.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що йому не було відомо про те, що він обмежений у праві керування транспортним засобом.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвокат Крамар В.П. зазначив, що його підзахисному не було відомо про встановлення відносно нього тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом, а тому в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, та просив провадження по справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши докази, суддею встановлено такі обставини.

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Бережанського відділу державної виконавчої служби Тернопільського району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції серії ВП № 64285537 від 13.03.2025 ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Положеннями частини третьої статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Тлумачення вказаної статті дозволяє зробити висновок, що адміністративне правопорушення може бути вчинене тільки з умислом, тобто особа, яка керує транспортним засобом, повинна знати, що щодо неї встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, однак не дотримується такого обмеження.

Жодних доказів про те, що ОСОБА_1 був повідомлений про винесення державним виконавцем відносно нього постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами в матеріалах справи немає.

Стаття 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами надсилаються рекомендованим поштовим відправленням, і боржник вважається повідомленим про таке обмеження, якщо йому надіслано постанову державного виконавця.

Частиною 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобам направляється до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного ч. 5 ст. 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

Однак, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 як боржнику у межах виконавчого провадження було вручено копію постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 13.03.2025 з метою реалізації його права на її оскарження у визначені законом строки. Відтак в матеріалах справи відсутні відомості про обізнаність ОСОБА_1 щодо її винесення.

У матеріалах справи відсутні запити та відповіді на них із підрозділу ДВС із оригіналом (примірником) постанови та копією супровідного листа, відповідно до якого копія постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 13.03.2025 була направлена на адресу боржника, тобто на адресу ОСОБА_1 , та на адресу стягувача. Також відсутні відомості про отримання ОСОБА_1 рекомендованого листа із підрозділу ДВС разом із супровідним листом та зазначеною постановою державного виконавця. Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять також розписки про ознайомлення ОСОБА_1 як боржника із матеріалами виконавчого провадження.

У судовому засіданні переглянуто матеріали відеофіксації з місця складання протоколу, здійсненої на нагрудну камеру поліцейського. Відповідно до вказаних матеріалів ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу поліцейськими за описаних обставин неодноразово повідомляє їм про необізнаність щодо тимчасового обмеження його як боржника у виконавчому провадженні у праві керування транспортними засобами (назва фалу «export-wbb2q» - 22 год. 33 хв. 47 сек.; 22 год. 33 хв. 19 сек.; 22 год. 37 хв. 58 сек.).

Такі пояснення, надані ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу поліцейськими та у судовому засіданні, є послідовними та несуперечливими.

Відповідно до положень пункту 3 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів для доказування вини особи суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи та є неприпустимим.

Згідно з частиною другою статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В той же час, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в статті 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Також, практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Судді не надано жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 знав про існування постанови про обмеження керування транспортними засобами, а отже, мав умисел на порушення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Направлені працівниками поліції до суду першої інстанції відповідні матеріали (протокол про адміністративне правопорушення, копія постанови державного виконавця про накладення обмежень в керуванні транспортними засобами) не можуть бути самі по собі доказами наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

З цих підстав, оскільки не доведена вина прирівнюється до невинуватості, суддя доходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що, згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 126, 247, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Cуддя Р.В. Чапаєв