ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання Гонти М.В., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Колодезного Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою з доповненнями представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Данила С.М., на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчук від 21 лютого 2025 року,

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і накладено на нього стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 605 гривень 60 копійок судового збору.

За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 21 вересня 2024 року о 23 годині 07 хвилин по просп. Лесі Українки в м. Кременчук у порушення вимог п.2.5 ПДР України керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, порушення мови, та відмовився від проходження огляду на стан названого сп`яніння у встановленому законом порядку.

В апеляційній скарзі з доповненнями адвокат Данило С.М. просить скасувати постанову Автозаводського районного суду м. Кременчук від 21 лютого 2025 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, належним чином не мотивував постановлене рішення та не врахував те, що: ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а це здійснював ОСОБА_2 , про що ним і було повідомлено; показання поліцейських підлягали відхиленню, оскільки ними допущено упереджене ставлення щодо ОСОБА_1 та поліцейський ОСОБА_4, з огляду на дорожні обставини, не міг помітити особу водія; поліція не мала підстав для зупинки транспортного засобу, що обумовлює недопустимість отриманих у подальшому доказів; поліцейські не представились після зупинки транспортного засобу, не встановили в ОСОБА_1 ознак сп`яніння, не довели наявність передбачених законом підстав для проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння та висування йому вимоги щодо здійснення такого огляду, не ознайомили ОСОБА_1 із наявними в нього правами, не відсторонили його від керування транспортним засобом, а також у них не було підстав для перевірки документів у ОСОБА_1 ; протокол про адміністративне правопорушення є неналежним, недопустимим і недостатнім доказом через порушення процедури й форми його складання, те, що в ньому не зазначено дії водія щодо ухилення від огляду, наведено відомості, які не відповідають дійсності та не підтверджуються сукупністю доказів; долучені до протоколу докази є недопустимими, так як: оптичні диски з відеозаписами не підписані електронним цифровим підписом і в протоколі відсутня вказівка повної назви портативного відеореєстратора, його інвентарного й номенклатурного номерів; у наявному в матеріалах справи рапорті відсутнє прохання інспектора до начальника та поліцейський, який його складав, є зацікавленою особою; ОСОБА_1 на момент складання протоколу був військовослужбовцем, проте на місце події в порушення порядку здійснення огляду на стан алкогольного сп`яніння не було викликано працівників ВСП, висування йому поліцейським вимоги щодо проходження огляду на стан названого сп`яніння здійснено з істотним порушенням приписів ст.266-1 КУпАП. Також апелянт посилається на те, що застосування позбавлення права керувати транспортними засобами не є можливим щодо ОСОБА_1 , який проходить військову службу в Збройних Силах України, оскільки вказане стягнення призведе до негативних наслідків.

Суд апеляційної інстанції заслухав думку адвоката Колодезного Я.В. (у судовому засіданні від 18 липня 2025 року), адвоката Данила С.М. та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (у попередньому судовому засіданні), на підтримку апеляційної скарги з доповненнями, перевірив матеріали справи, проаналізував доводи апеляційної скарги з доповненнями та дійшов висновку про те, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмови як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №134221 21 вересня 2024 року о 23 годині 07 хвилин ОСОБА_1 по просп. Лесі Українки в м. Кременчук у порушення вимог п.2.5 ПДР України керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, порушення мови, та відмовився від проходження огляду на стан названого сп`яніння у встановленому законом порядку (а.с.1).

Як убачається з матеріалів справи та підтверджено самим ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційної інстанції станом на 21 вересня 2024 року він був власником зазначеного вище автомобіля.

Наведені ж у протоколі обставини об`єктивно підтверджуються даними відеозаписів, записаних на технічному носієві інформації, з аналізу яких установлено те, що 21 вересня 2024 року приблизно о 23 годині 07 хвилин по просп. Лесі Українки в м. Кременчук Полтавської обл. поліцією було зупинено транспортний засіб «Volkswagen Golf», н.з. НОМЕР_1 , який під час свого руху попередньо здійснив проїзд на червоний сигнал світлофора. Відразу після зупинки відбулися коливання вказаного вище транспортного засобу внаслідок переміщення всередині його салону й на місці водія залишилося взуття ОСОБА_1 , який на момент відкриття дверей поліцейським уже перебував позаду водійського сидіння без взуття. Із переднього пасажирського сидіння вийшов ОСОБА_2 , а із заднього правого сидіння - пасажир жіночої статі. За проїзд на заборонений сигнал світлофора щодо ОСОБА_1 поліцейським складено постанову про накладення адміністративного стягнення, проти чого ОСОБА_1 не заперечував. Саме в ОСОБА_1 перебували ключі від транспортного засобу, на запитання ОСОБА_2 і його прохання «заглушити» автомобіль він ( ОСОБА_1 ) відповідав про те, що вже вимкнув двигун, зачинив транспортний засіб і зазначав про стан пального в ньому. Затим поліцейський повідомив ОСОБА_1 про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, зокрема, запаху алкоголю з порожнини рота, в ході чого ОСОБА_1 неодноразово підтвердив факт виконання ним функцій водія, зазначаючи, що він підвозив пасажира - свого товариша ОСОБА_2 , та цілий день перебуває за кермом. Проте ОСОБА_1 на вимоги поліцейського відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку: як на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу, який здійснюється поліцейським, так і в медичному закладі. Після висловлення поліцейським вимоги щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 почав заперечувати керування ним автомобілем і підтримував версію ОСОБА_2 , який посилався на те, що він був водієм. Висування такої версії ОСОБА_2 пошепки аргументував поліцейському тим, що не бажає «здавати» товариша. При цьому, ОСОБА_2 повідомляв непослідовні та недостовірні відомості, зокрема, про належність йому згаданого вище автомобіля, спочатку вказував, що в нього весілля, потім заперечував це, постійно пропонував поліцейському поспілкуватись без відеокамери.

Таким чином, зазначені вище обставини на основі аналізу їх сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Викладені вище докази безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і об`єктивних обставин не довіряти їм немає. Підстав для висновку про недопустимість, недостовірність, неналежність чи недостатність цих доказів для прийняття рішення по справі перевіркою матеріалів провадження не встановлено.

Таким чином, показання допитаних місцевим судом поліцейських ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та зміст протоколу про адміністративне правопорушення підтверджуються даними відеозаписів, через це викладені апелянтом доводи щодо сумнівів у їх достовірності є необгрунтованими. Зміст безперервної відеофіксації засвідчує те, що поліцейськими було вжито належні заходи для повного й об`єктивного з`ясування всіх обставин адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, яке було вчинене ОСОБА_1 , не здійснювались щодо нього упереджені чи інші дії, які би ставили під сумнів обгрунтованість його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Водночас твердження ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційної інстанції та показання ОСОБА_2 , який, як підтверджено ОСОБА_1 на відеозаписі, є його товаришем, надані в місцевому суді, з приводу того, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а це здійснював ОСОБА_2 , підлягають критичній оцінці, оскільки вони повністю спростовуються: даними відеофіксації, яка є засобом об`єктивного контролю, не викликає сумнівів у своїй достовірності та містить безсумнівні обставини, які свідчать про виконання саме ОСОБА_1 функцій водія; поведінкою і твердженнями самого ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу; повідомленням ОСОБА_2 поліції непослідовних і неправдивих відомостей. Тому зазначена вище версія спрямована на уникнення ОСОБА_1 відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На доводи ж апелянта, що стосуються встановлення ознак алкогольного сп`яніння, апеляційний суд зауважує наступне.

Пунктом 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння.

У силу приписів ч.1 ст.130, ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського, який установив наявність підстав для висновку про перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, відповідно до встановленого законодавством порядку є безумовним обов`язком водія.

Як убачається з матеріалів провадження, поліцією було встановлено наявність достатніх підстав уважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння з огляду на наявні в нього ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота, про які поліцейський повідомив ОСОБА_1 у контексті наявності підстав для проведення його огляду на стан названого сп`яніння, що підтверджується відеозаписами. У протоколі та направленні теж констатовано те, що ОСОБА_1 мав запах алкоголю з порожнини рота й поряд із цим порушення мови (а.с.1, 4).

Отже, з урахуванням наведених вище обставин і вимог закону, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень у ході висування поліцією ОСОБА_1 вимог щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння чи безпідставності таких вимог.

Згідно з п.п.1, 3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо:

водій порушив Правила дорожнього руху;

є інформація, що свідчить про причетність водія транспортного засобу до вчинення адміністративного правопорушення.

Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачено відповідальність за проїзд на заборонений сигнал світлофора.

Відповідно до вимог п.8.7.3 «е» червоний сигнал світлофора, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Згідно з даними відеофіксації ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf», н.з. НОМЕР_1 , здійснив проїзд на заборонений червоний сигнал світлофора, у зв`язку з чим, був зупинений поліцією. За вчинення цього правопорушення поліцією притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, а саме за те, що він 21 вересня 2024 року о 23 годині 07 хвилин по просп. Лесі Українки в м. Кременчук у порушення вимог п.8.7.3. «е» ПДР України, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf», н.з. НОМЕР_1 , здійснив проїзд на заборонений червоний сигнал світлофора, про що прийнято постанову серії ЕНА №3102780 (а.с.5). При цьому, перевіркою матеріалів справи не встановлено даних щодо оскарження та скасування цього рішення в установленому законом порядку. Не надано відомостей про це й ОСОБА_1 і його представниками.

Тому на підставі п.п.1, 3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський мав підстави для зупинки вказаного вище транспортного засобу, що спростовує доводи апелянта про безпідставність зупинки ОСОБА_1 .

Твердження адвоката про необізнаність ОСОБА_1 з його правами є неспроможними, оскільки спростовуються даними відеофіксації, відповідно до якої поліцейський детально роз`яснив ОСОБА_1 його права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, та їх зрозумілість підтвердив ОСОБА_1 .

Водночас питання, порушені в апеляційній скарзі, щодо обставин здійснення зупинки автомобіля, перевірки документів та відсторонення від керування транспортним засобом за своїм змістом не стосуюються конструктивних ознак диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, не утворюють достатню підставу для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо ОСОБА_1 , адже не спростовують факт керування ним транспортним засобом і його відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто, наявність у діях останнього події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і, враховуючи викладене вище, також самі по собі не обумовлюють недопустимість доказів по справі (за ч.1 ст.130 КУпАП) із огляду на відсутність безпосереднього прямого зв`язку між цими питаннями та обставинами, які мають місце в межах складу вказаного вище адміністративного правопорушення.

Аргументи адвоката з приводу того, що на місце події в порушення порядку здійснення огляду на стан алкогольного сп`яніння не було викликано працівників ВСП, висування ОСОБА_1 поліцейським вимоги щодо проходження огляду на стан названого сп`яніння здійснено з істотним порушенням приписів ст.266-1 КУпАП, підлягають відхиленню.

За змістом ст.266-1 КУпАП ця норма закону підлягає застосуванню лише коли військовослужбовці виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях,

У той же час, ст.266 КУпАП визначено спеціальний порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння спеціального суб`єкта - водія транспортного засобу.

За змістом ч.1 ст. 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що цією нормою закону не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного сп`яніння під час керування ними транспортним засобом у загальному порядку як водіями, до того ж, поза межами військової частини та не при виконанні обов`язків військової служби.

При цьому, у відповідності до положень ст.235-1 КУпАП військова інспекція безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України розглядає справи про вчинені водіями військових транспортних засобів - військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків правопорушення, передбачені частинами першою, четвертою і п`ятою статті 121,статтею 121-1, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1-126, статтею 132-1 цього Кодексу. Стаття 130 КУпАП до переліку вказаних статей і частин статей не належить.

Зі змісту відеофіксації вбачається, що ОСОБА_1 у нічний час (о 23 годині 07 хвилин) керував автомобілем, у салоні якого знаходилися його товариш і пасажир жіночої стані, поза межами військової частини, перебував у цивільному одязі, він і його пасажири прямували у власних справах, тобто ОСОБА_1 не виконував обов`язки військової служби. Окрім того, ОСОБА_1 узагалі спочатку заперечував те, що є військовослужбовцем.

Перевіркою матеріалів справи встановлено відсутність жодних підстав для висновку про те, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем за вказаних вище обставин, виконував обов`язки військової служби. Не наведено мотивованих і підтверджених обставин про це й у апеляційній скарзі.

Висування ОСОБА_1 як водієві транспортного засобу вимог щодо проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння здійснювалось із дотриманням спеціально передбаченого порядку, який міститься у вимогах ст.266 КУпАП, а тому посилання адвоката на незалучення працівників ВСП і порушення порядку висування вимог щодо проходження огляду на стан названого сп`яніння не знайшли свого підтвердження.

При цьому, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується даними відеозаписів, то посилання апелянта на допущення поліцейським порушень під час складання рапорту не здатні вплинути на результат судового розгляду, не впливають на доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, й правильність притягнення його до адміністративної відповідальності за це правопорушення, а також не ставлять під сумнів належність, допустимість і достовірність протоколу про адміністративне правопорушення та відеозаписів.

Усупереч доводам представників особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, матеріальний носій - це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях.

Як видно з матеріалів провадження, поліцією було здійснено безперервну відеофіксацію за допомогою нагрудних камер, реєстратора службового автомобіля і направлено здійснену відеофіксацію обставин, які стосувались змісту протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , записану на технічному носієві інформації, до суду першої інстанції (зібрано й надано до суду докази) (а.с.8).

Місцевий суд, притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, послався, зокрема, на дані відеофіксації як на доказ його винуватості.

Твердження представників про неможливість врахування даних зазначеної вище відеофіксації з посиланням на отримання судом нових доказів є неспроможними, оскільки апеляційним судом не витребовувався новий доказ, а лише здійснено запит про надсилання технічного носія інформації належної якості з відеофіксацією, попередньо здійсненою та долученою до справи поліцією, з метою забезпечення відтворення цього носія для проведення апеляційного розгляду та перевірки доводів апелянта, що підтверджується даними акту Полтавського апеляційного суду від 04 березня 2025 року, складеного уповноваженими працівниками суду при отриманні справи з місцевого суду, про наявність пошкодження на носієві інформації з відеофіксацією на а.с.8 (а.с.161).

Долучений технічний носій інформації з відеофіксацією був виготовлений поліцією у зв`язку із необхідністю запису інформації, що має значення у провадженні про адміністративне правопорушення та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається в електронному вигляді, у вигляді файлів. Зі змісту відеофіксації вбачається, що її поліцією здійснено з використанням службових пристроїв - нагрудної камери та реєстратора службового автомобіля, в ході реалізації своїх службових повноважень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію». Відеофайли з нагрудних камер засвідчено із зазначенням ідентифікуючих ознак відеофіксації, записано поліцейськими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Зміст відеофіксації зі службового реєстатора також засвідчує те, що він був установлений у службовому автомобілі та записаний поліцією. Технічний носій із цією відеофіксацією було долучено поліцією.

За таких обставин, походження, допустимість і достовірність відеофіксації, яка міститься на технічному носієві інформації, не викликає сумніву.

У свою чергу, складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за своїм змістом, формою і процедурою складання не містить істотних порушень вимог ст.ст.254-256 КУпАП. Наведене в цьому протоколі формулювання обставин вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відповідає змісту диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, у тому числі в ньому констатовано, що протиправні дії ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, полягали у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому доводи апелянта в цій частині також є неспросожними.

Окрім того, всупереч доводам апелянта, приписами ст.256 КУпАП не передбачено обов`язку зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення назви портативного відеореєстратора, його інвентарного й номенклатурного номерів.

Позбавлені підстав і посилання представника на неможливість застосування до ОСОБА_1 стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Таким чином, за вчинення цього адміністративного правопорушення позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік є обов`язковим.

При цьому, положеннями КУпАП не передбачено можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції певної норми, або не накладення одного з видів стягнень, передбаченого санкцією відповідної норми як обов`язкового.

Наведений вище підхід відповідає п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому з урахуванням наведеного вище нормативного регулювання, закріпленого в КУпАП, визначено, що судам за правилами КУпАП основні й додаткові стягнення слід застосовувати в межах санкцій відповідних норм.

А згідно з вимогами ч.4 ст.3 КК України застосування закону про кримінальну відповідальність (у тому числі приписів ст.69 КК України) за аналогією заборонено.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та керувати ними, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху, що обумовлено змістом і характером протиправних дій, які становить загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, а також безпосередньо для себе особисто, та власності третіх осіб.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 є водієм з водійським посвідченням серії НОМЕР_2 , що підтверджується даними довідки ВАП БПП у м. Кременчук УПП у Полтавській області ДПП, підтверджено ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційної інстанції та не оспорюється в апеляційній скарзі (а.с.7).

Тому суд першої інстанції з урахуванням положень ст.23, 33 КУпАП правильно наклав на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Отже, апеляційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу з доповненнями представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Данила С.М., залишити без задоволення, а постанову Автозаводського районного суду м. Кременчук від 21 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун