Дата документу 01.07.2025
Справа № 334/4890/25
Провадження № 3/334/1817/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року суддя Дніпровського районного суду м. Запоріжжя Філіпова І.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Національної поліції України Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 4 ст. 130, 122-4, 124 КУпАП,

установила:

ОСОБА_1 ставиться за провину вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 130, 122-4, 124 КУпАП, які з огляду на необхідність повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи постановою суду від 01 липня 2025 року об`єднані в одне провадження відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 356565, 09.06.2025 о 13 год 40 хв в м. Запоріжжя, по вул.Дубова (Блюхера), буд. 29, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21114, д.н.з. НОМЕР_1 , та після скоєння ДТП за його участю, до проведення медичного огляду з метою встановлення стану сп`яніння (чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду), вживав алкоголь. Огляд проведено у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820», тест № 3049 результат огляду був позитивним 2.55% проміле, чим порушив п. 2.10 є ПДР.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 356536, 09.06.2025 о 13 год 40 хв в м. Запоріжжя, по вул. Дубова (Блюхера), буд. 29, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21114, д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не врахував безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати ним, та не був уважним , не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміни у результаті чого втратив керування транспортним засобом та здійснив наїзд на перешкоду, а саме: електроопору, чим порушив 2.3 (б) п. 10.1 та 12.1 ПДР.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 356571, 09.06.2025 о 16 год 18 хв в м. Запоріжжя, по вул. Дубова (Блюхера), буд. 29, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21114, д.н.з. НОМЕР_1 , скоївши ДТП, а саме наїзд на перешкоду, залишив місце ДТП, чим порушив п.2.10 а ПДР.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява №3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вжити якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що право особи, щодо якої складено адміністративний протокол, на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, порушене не було. Особі повинно бути відомо про час і місце розгляду справи, оскільки є можливість стежити за ходом справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. З таким висновком погодився ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти росії» № 12307/16.

Крім того, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, враховуючи безпідставне умисне затягування правопорушником справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Суд враховує те, що рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" доставляються відповідно до вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, а згідно п.991 згаданих Правил рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Такі дії ОСОБА_1 суд розцінює як ухилення від явки до суду з метою затягування розгляду справи та неможливості прийняти рішення у строк, встановлений ст. 38 КУпАП, а тому суд не вбачає підстав відкладати розгляд справи, оскільки правопорушник за період перебування на розгляді суду матеріалів справи не скористався правами, наданими йому чинним законодавством, передбаченими статтею 268 КУпАП, не надав пояснень щодо протоколу про адміністративне правопорушення, обставин справи й доказів на їх підтвердження, беручи до уваги той факт, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені, ст.122-4, ст. 124, ч.4 ст.130 КУпАП, не віднесено до таких, які підлягають розгляду за обов`язкової присутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, а тому, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності правопорушника, на підставі наявних документів, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до наступного.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами тощо.

У відповідності до рішення від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Диспозицією статті 124 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 26 постанови від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 ставиться за провину за ст. 124 КУпАП те, що він при зміні напрямку руху не врахував безпечної швидкості руху, щоб постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, та не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою , щоб відповідно реагувати на її зміни у результаті чого втратив керування та здійснив наїзд на перешкоду ( електроопору).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013., заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016).

Аналіз наданих доказів з урахуванням вимог статті 62 Конституції України вказує на те, що особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення не надано переконливих доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Також ОСОБА_1 ставиться за провину вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, тобто, залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Пунктом 2.10.а ПДР передбачено, що в разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Оскільки суд дійшов висновку про не доведення належними та допустимими доказами в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, то в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 122-4 КУпАП, а тому провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

За третім протоколом ОСОБА_1 ставиться за провину порушення пункту 2.10.є ПДР та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Частина 4 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

З дослідженого відеозапису вбачається, що працівники поліції зупиняються біля цвинтаря «Святого Миколая», де припарковані кілька автомобілів, у тому числі і автомобіль ОСОБА_1 . Через деякий час з території цвинтаря приходить ОСОБА_1 , якому повідомляють що він був учасником ДТП та встановлюють, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 заперечував факт ДТП, оскільки перебував на цвинтарі, проте не заперечує факт вживання алкоголю після того, як припаркував машину. Перебуваючи на місці поліцейський приходить до висновку, що факт ДТП відсутній, проте після спілкування у телефонному режимі з невідомими особами приходить до висновку необхідності складання протоколів з метою складання протоколу за ч. 4 ст. 130 КУпАП.

На відео ОСОБА_1 факт вживання алкоголю не заперечував. Водночас, ключовим доказом для кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 4 ст.130 КУпАП є доведення факту дорожньо-транспортної пригоди за його участю.

Оскільки суд установив, що особами, уповноваженими на складання протоколів в даній справі не зібрано доказів на підтвердження в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, тому з урахуванням вимог ст. 62 Конституції України слід дійти висновку, що також не надано переконливих доказів на підтвердження наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, а тому провадження в цій частині також підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Досліджені докази узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Аналіз досліджених судом доказів свідчить про те, що особи, які складали протоколи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не надали належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували факт вчинення останнім адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4, ч. 4 ст. 130 КУпАП, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 9, 122-4, 124, ч. 4 ст. 130, п. 1 ч. 1 ст. 247, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

постановила:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , закрити за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4, ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Філіпова І. М.