Справа № 471/1014/24 Головуючий у першій інстанції Жила Н.М.
Провадження № 33/812/305/25 Доповідач апеляційного суду Лівінський І.В.
Категорія: ч.4 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Лівінського І.В.,

з секретарем судового засідання Коростієнко Н.С.,

за участю захисника Ліпатова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

захисника Ліпатова Сергія Володимировича

на постанову Братського районного суду Миколаївської області від 03 червня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки,

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 104490, 26 липня 2024 року о 20:00 год. в с. Костувате Вознесенського району Миколаївської області по вул. Шкільна, 26, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW 3161» державний номерний знак НОМЕР_1 та не впорався з керуванням, вчинив дорожньо-транспортну пригоду з припаркованим на узбіччі автомобілем марки «Шевролет Авео». В ході об`єктивного розгляду причин ДТП ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою алкотестера «Драгер 6810» та в КНП «Братська лікарня», на що водій ОСОБА_1 категорично відмовився та пояснив, що вживав спиртні напої після вчинення ДТП, чим порушив вимоги пункту 2.10 є Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), за що передбачена відповідальність за частиною 4 статті 130 КУпАП. Згідно вказаного протоколу, особу ОСОБА_1 було встановлено з посвідчення водія НОМЕР_2 .

В серпні 2024 року до Братського районного суду Миколаївської області надійшли матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 4 статті 130 КУпАП.

Постановою Братського районного суду Миколаївської області від 13 серпня 2024 року справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 130 КУпАП повернуто до Відділення поліції № 1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області для належного оформлення, в зв`язку з тим, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам КУпАП та Інструкціям.

03 вересня 2024 року матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 4 статті 130 КУпАП вдруге надійшли до Братського районного суду Миколаївської області.

Постановою Братського районного суду Миколаївської області від 03 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Вирішено питання про судовий збір.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, захисник Ліпатов С.В., подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, ухваленою поверхнево, без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що

-при надходженні до суду, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не відповідав вимогам статті 256 КУпАП, оскільки не містив даних, які характеризують об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 130 КУпАП;

- поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим він вважається недійсним, а протокол недопустимим доказом вини ОСОБА_1 . В протоколі суть порушення сформульована незрозуміло, адже не зазначено, який порядок проходження такого огляду було запропоновано водієві та відповідно яким саме чином поліцейськими було встановлено факт вживання алкогольних напоїв після ДТП;

-у протоколі фактично не зазначені конкретні дії правопорушника, які б підпадали під об`єктивну сторону та мали ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого саме частиною 4 статті 130 КУпАП, що є обов`язковою ознакою саме цього правопорушення;

-на відеозаписі з бодікамери поліцейських видно та чутно, як ОСОБА_1 повідомляє поліцейським, що хоче пройти медичне освідування саме в медичному закладі. Проте, поліцейські розуміючи, що вже пройшло більше 2-х годин з моменту вчинення ДТП, що підтверджується часом зафіксованим на відеозаписі, маніпулюють та не доставляють ОСОБА_1 до найближчого медичного заклалу;

- ОСОБА_1 був учасником ДТП та відповідно його огляд мав відбуватися в лікарні, про що водій висловив бажання, проте до цього моменту поліцейський вже склав протокол, тобто до моменту завершення фіксації правопорушення. Поліцейський в порушення вимог статті 266 КУпАП не забезпечив огляд ОСОБА_1 в медичному закладі, хоч на відео є бажання водія пройти огляд, натомість в протоколі вказано, що водій не побажав пройти огляд в лікарні. Тобто дані відеозапису спростовують інформацію, що викладена в протоколі про адміністративне правопорушення;

- при складанні протоколу було порушено право особи не свідчити проти себе, оскільки таке право поліцейським роз`яснено ОСОБА_1 не було до моменту питань про обставини події;

- поліцейський в протоколі не зазначив які саме він долучає докази. Жодного направлення на освідування, акту огляду та висновків, тобто конкретних доказів на які він посилається та які конкретно вказують на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення до матеріалів справи не долучено;

-протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в самому протоколі, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликати сумніви у суду;

- суд не має права за своєю ініціативою збирати додаткові докази винуватості особи. Проте, суд самостійно викликав до суду поліцейських, долучив дублікат протоколу відносно ОСОБА_1 , при цьому позбавив сторону захисту допитати в судовому засіданні поліцейських про обставини складання протоколу, що в свою чергу було порушено принцип змагальності сторін;

- фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 130 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані, а також належні та допустимі докази факту вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 після ДТП;

- матеріали справи не містять відомостей щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Таким чином, співробітниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення були грубо порушені вимоги КУпАП, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена належним чином, відповідно, постанова суду підлягає скасуванню на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП із закриттям провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 130 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду не з`явився прокурор, який повідомлявся судом про час та місце судового розгляду справи. Оскільки перегляд справи за апеляційною скаргою захисника Ліпатова С.В., який проводиться в межах наявних у справі матеріалів, не може призвести до погіршення положення ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності прокурора.

Згідно з частиною 7 статі 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Заслухавши пояснення захисника Ліпатова С.В., перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 130 КУпАП, оскільки він після дорожньо-транспортної пригоди за його участі, вживав алкогольні напої.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає, що вони ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 статті 7 КУпАП).

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2.10 «є» ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Невиконання вимог пункту 2.10 «є» ПДР утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, відповідно до якої адміністративним правопорушенням є вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 4 статті 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 104490, 26 липня 2024 року о 20:00 год. в с. Костувате Вознесенського району Миколаївської області по вул. Шкільна, 26, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW 3161» державний номерний знак НОМЕР_1 та не впорався з керуванням, вчинив дорожньо-транспортну пригоду з припаркованим на узбіччі автомобілем марки «Шевролет Авео». В ході об`єктивного розгляду причин ДТП ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою алкотестера «Драгер 6810» та в КНП «Братська лікарня», на що водій ОСОБА_1 категорично відмовився та пояснив, що вживав спиртні напої після вчинення ДТП, чим порушив вимоги пункту 2.10 є ПДР, за що передбачена відповідальність за частиною 4 статті 130 КУпАП.

Від ознайомлення під підпис зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився В графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» водій ОСОБА_1 ніяких пояснень не надав (а.с.12).

У вищевказаному протоколі зазначені посада, найменування підрозділу поліції, звання та прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вказаний протокол складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395 (далі Інструкція № 1395).

Порушень співробітниками поліції положень вказаної Інструкції при оформленні відносно ОСОБА_1 матеріалів про адміністративне правопорушення за частиною 4 статті 130 КУпАП судом апеляційної інстанції не виявлено.

Поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 , що відносно нього буде складений адміністративний протокол за статтею 130 частина 4 КУпАП. Також поліцейський роз`яснив йому наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Достовірність викладених у протоколі серії ЕПР1 № 104490 від 26 липня 2024 року відомостей, зокрема, факт вживання алкогольних напоїв водієм, який керував транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за його участі, також підтверджено відеозаписом правопорушення з нагрудного реєстратору працівника поліції, в якому зафіксовані усі викладені в протоколі обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Фіксація правопорушення була здійснена працівниками поліції технічними засобами відеофіксації відповідно до вимог частини 2 статті 266 КУпАП.

Зокрема, з відеозапису, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 на місці ДТП пояснив працівникам поліції, які прибули на виклик, що він не впорався з керуванням автомобіля та здійснив зіткнення.

Далі, під час спілкування, поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що чує від нього запах алкоголю із ротової порожнини, на що ОСОБА_1 відповів «так» «конечно» ( час запису 21:27:14). На питання поліцейського «що саме вживали»? ОСОБА_1 відповів, що півтори години тому сталося ДТП, а десь годину тому він випив літр пива, бо був в стресовому стані (час запису 21:27:25). Поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що відповідно до пункту 2.10 «є» ПДР після скоєння ДТП, заборонено вживати алкоголь, на що ОСОБА_1 відповів, що він цього не знав. Поліцейський запропонував останньому, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою « Алкотестера Драгер» на місці зупинки транспортного засобу або проїхати для освідування до найближчого медичного закладу - КНП «Братська лікарня», на що останній почав комусь телефонувати та не надав чіткої відповіді. Поліцейський вдруге запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою « Алкотестера Драгер» на місці зупинки, на що ОСОБА_1 відповів «ні, я не буду» (час запису 21:31:32) Поліцейський ще раз уточнив у ОСОБА_1 чи буде він продувати «Алкотестер Драгер» на що останній відповів, що він не відмовляється, но «дуть не буду» (час запису 21:31:41). Поліцейський вкотре запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою « Алкотестера Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, на що останній надав чітку відповідь «нет» ( час запису 21:33:57). На пропозицію поліцейського проїхати для освідування до найближчого медичного закладу - КНП «Братська лікарня», ОСОБА_1 відмовився, посилаючись на те, що він згоден їхати лише в Миколаїв, а проходження огляду в КНП «Братська лікарня» вважає недоцільним (час запису 21:35:24) ).

Така поведінка ОСОБА_1 обґрунтовано була сприйнята поліцейським як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, при цьому поліцейським неодноразово було роз`яснено водію про наслідки такої відмови.

Таким чином, працівник патрульної поліції зафіксував у встановленому законом порядку відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у відповідному медичному закладі.

Отже доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, є необґрунтованими.

Вказаний відеозапис зроблено працівниками поліції з дотриманням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), в тому числі щодо безперервності запису з моменту, коли ОСОБА_1 пояснив, що вживав алкоголь після ДТП за його участі, та до того моменту коли поліцейський запропонував водію пройти огляд на стан сп`яніння, а останній відмовився від проходження такого огляду.

Відеозапис, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації.

Тому цей відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 130 КУпАП.

Зафіксовані відеозаписом обставини стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Враховуючи, що ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.10 «є» ПДР, а саме, вживав після ДТП за його участі алкогольні напої, що підтверджено фіксацією технічними засобами відеозапису, зокрема, поясненнями ОСОБА_1 , які він надав поліцейському під відеозапис, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, обґрунтовано вважав доведеним факт вчинення ним правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 130 КУпАП України.

За такого, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 , перебуваючи як водій за кермом автомобіля, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, після чого вжив алкоголь, тобто вчинив правопорушення, передбачене частиною 4 статті 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівником поліції був порушений порядок проведення огляду на стан сп`яніння, зокрема, в матеріалах справи відсутнє направлення на медичне освідування, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи, на аркуші 4, 6 міститься відповідне направлення ОСОБА_1 на огляд до КНП «Братська лікарня» та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи відомостей про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, не спростовують доведеність його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 130 КУпАП.

Відсутність відеозапису про роз`яснення ОСОБА_1 прав, передбачених статтею 63 Конституції України щодо можливості відмовитися надавати свідчення проти себе, не може бути достатнім для визнання протоколу не належним доказом, оскільки такі наслідки положення статей 256, 266 КУпАП не передбачені.

Також не може бути достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови суду, виклик судом за власною ініціативою поліцейського та долучення дублікату протоколу відносно ОСОБА_1 , на яке посилається апелянт, оскільки прямої заборони на такі дії суду КУпАП не містить.

Таким чином, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 104490, відеозапису правопорушення з нагрудного реєстратору працівника поліції, які є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, свідчать про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 130 КУпАП.

За такого, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого частиною 4 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, вчинення останнім ДТП та вживання алкогольних напоїв після скоєння ДТП, який підтверджений, доказів протилежного матеріали справи не містять, а викладена ОСОБА_1 версія події, навпаки, не знайшла свого підтвердження.

Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 130 КУпАП, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності та спростовується матеріалами справи.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції, як того просить апелянт, відсутні.

Керуючись статтею 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Ліпатова Сергія Володимировича, залишити без задоволення, а постанову Братського районного суду Миколаївської області від 03 червня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду І.В. Лівінський