Рівненський апеляційний суд
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 року м. Рівне

Справа № 559/2111/25

Провадження № 33/4815/592/25

Суддя Рівненського апеляційного суду Полюхович О.І.,

з участю: секретаря судового засідання Супрунюк К.Р.,

захисника Мацея А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 04 червня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 04 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та до нього застосовано стягнення у виді 17000 (сімнадцяти тисяч) гривень штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

З матеріалів справи вбачається, що 18.05.2025 року о 20:09 год. в м. Дубно на вул. М. Грушевського водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 7510 (0004), що підтверджується тестом №884 від 18.05.2025 року, результат 0,43 ‰, чим порушив п.2.9 (а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження відносно нього закрити.

Вважає, що оскаржувана постанова винесена без повного та без всебічного з`ясування обставин по справі, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що з матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що він допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим всі наступні вимоги працівників поліції він не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначає, що після того, як він пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу, результатом якого виявлено 0,43 ‰, поліцейським йому не було запропоновано проходження відповідного огляду на стан сп`яніння в найближчому медичному закладі охорони здоров`я. Доводить, що всупереч вимог даної інструкції, відеозапис з портативного відеореєстратора працівників поліції не є суцільним, переривається на важливих моментах, які встановлюють дійсні обставини справи.

Заслухавши доводи захисника Мацея А.М. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на сукупності зібраних в справі та досліджених в судовому засіданні достатніх та достовірних доказах, яким дана правильна юридична оцінка.

Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння при встановлених судом обставинах підтверджується: актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.6), результатом огляду за допомогою газоаналізатора «Alcotest №7510», відповідно до якого ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного сп`яніння з показником 0,43 ‰ (а.с.5), відеоматеріалами з нагрудних камер працівників поліції, якими зафіксовано проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу (а.с.11).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які процесі доказування не встановлюються від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.

Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_2 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Жодних доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до апеляційної скарги додано не було.

Апеляційний суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що після того як він пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу, результатом якого виявлено 0,43 ‰, поліцейським йому не було запропоновано проходження відповідного огляду на стан сп`яніння в найближчому медичному закладі охорони здоров`я та спростовуються відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі (файл 4knda, час 08:30, 32:10).

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо причини зупинки транспортного засобу ОСОБА_2 , то з вищевказаного відеозапису вбачається, що транспортний засіб, яким керував останній, було зупинено у зв`язку з його технічним пошкодженням, а саме наявністю тріщини на лобовому склі (файл 4knda, час 24:10).

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для скасування судового рішення та не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.ст.33, 38 КУпАП в межах санкції даної статті.

На думку апеляційного суду, таке стягнення буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_2 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст.294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 04 червня 2025 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович