Справа № 132/1461/25
Провадження № 33/801/655/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Роїк Олени Олександрівни, прокурора Вінницької обласної прокуратури Грушковського Віталія, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 23 травня 2025 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

встановив:

Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 23 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн 00 коп. в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 грн 60 коп..

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП.

У скарзі зазначає, що фактично він приступив до виконання обов`язків директора підприємства 08 березня 2024 року, з моменту внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації про нього, як керівника підприємства. З вимогами щодо подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, його було ознайомлено 20 березня 2024 року. У період з 21 березня по 04 квітня 2024 року він перебував у відрядженні та 05 квітня 2024 року подав декларацію. На дату складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст. 38 КУпАП, відтак суд притягнув його до відповідальності поза межами визначених законом строків. Наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не встановлена. Суд не встановив, чи уповноважене Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України спеціальним уповноваженим суб`єктом у сфері протидії корупції виявляти правопорушення, які було вчинено декларантом за попереднім місцем роботи.

Також ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, мотивуючи тим, що вперше апеляційну скаргу було подано 27 травня 2025 року, тобто в межах визначеного законом строку. Однак, постановою Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2025 року апеляційну скаргу було повернуто.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що Калинівським районним судом Вінницької області постанову винесено 23 травня 2025 року.

26 травня 2025 року через систему «Електронний суд» адвокатом Роїк О.О. в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, яку постановою Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2025 року повернуто, так як вона подана неповноважною особою.

Повторно апеляційну скаргу адвокатом Роїк О.О. в інтересах ОСОБА_1 подано через систему «Електронний суд» 09 червня 2025 року.

Оскільки апеляційну скаргу вперше було подано ОСОБА_1 в межах визначеного законом строку, зважаючи на усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Вислухавши пояснення захисника Згурського Ю.В., прокурора, дослідивши мотиви апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до протоколу №352 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 23 квітня 2025 року, ОСОБА_1 , будучи 03 вересня 2024 року увільненим від виконання обов`язків директора та 06 вересня 2024 року звільненим з посади заступника директора з фінансово-економічних питань ДП «Управління справами Фонду державного майна України», являючись згідно пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону), суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік (2023) в чому вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

У вказаному протоколі зазначено, що правопорушення вчинено при наступних обставинах.

Відповідно до наказу № 104 від 09 жовтня 2023 року ДП «Управління справами Фонду державного майна України» ОСОБА_1 призначено на посаду помічника директора з 10 жовтня 2023 року.

В подальшому згідно до наказу №4 від 10 січня 2024 року ДП «Управління справами Фонду державного майна України» ОСОБА_1 переведено за посаду заступника директора з фінансово-економічних питань з 10 січня 2024 року .

Згідно наказу №28 від 07 березня 2024 року ДП «Управління справами Фонду державного майна України» ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора підприємства з 07 березня 2024 року.

Відповідно до наказу №2062 від 03 вересня 2024 року Фонду Державного майна України ОСОБА_1 увільнено від виконання обов`язків директора, за датою наступною за датою видання даного наказу, продубльовано наказом №76 від 04 вересня 2024 року ДП «Управління справами Фонду державного майна України».

Згідно наказу №78 від 06 вересня 2024 року ДП «Управління справами Фонду державного майна України» ОСОБА_1 звільнено із посади заступника директора з фінансово-економічних питань підприємства з 06 вересня 2024 року.

Згідно до пп.«а» п. 2 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та зобов`язаний подавати декларації відповідно до цього Закону.

У ОСОБА_1 виник обов`язок подати щорічну декларацію за 2023 рік до 01 квітня 2024 року.

За даними публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які розміщенні на веб-сайті НАЗК встановлено, що ОСОБА_1 лише 05 квітня 2024 року о 07:06 год. подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування особи за 2023 рік.

Відповідно до листа Фонду Державного майна України №19/ВС від 31 січня 2025 року ОСОБА_1 доводились вимоги чинного законодавства про запобігання корупції та необхідність заповнення та подання декларацій.

Так, ОСОБА_1 подавав наступні декларації - 27.04.2017 щорічна; - 30.03.2019 після звільнення; - 20.01.2020 кандидата на посаду; - 19.03.2020 кандидата на посаду; - 19.03.2020 щорічна; - 20.01.2021 перед звільненням; - 28.01.2021 після звільнення; - 28.01.2021 щорічна; - 20.11.2023 кандидата на посаду.

У зв`язку із заповненням ОСОБА_1 вищевказаних декларацій йому відомий порядок подачі декларацій.

Відповідно до ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Одним із мотивів апеляційної скарги (який повністю збігається з мотивами клопотання про закриття провадження у справі, яке подано в суді першої інстанції) є притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності поза межами строків, визначених ст. 38 КУпАП.

Інший мотив апеляційної скарги це відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На переконання апеляційного суду, якщо при розгляді справи буде встановлено порушення суб`єктом декларування строків подання щорічної декларації, то в першу чергу слід дослідити наявність (відсутність) поважних причин невчасного подання такої декларації, а в другу чергу чи не сплив строк притягнення до адміністративної відповідальності суб`єкта.

В протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією не вказано, яка із посад ОСОБА_1 на підприємстві зобов`язувала останнього подати декларацію. В протоколі лише вказано накази, відповідно до яких ОСОБА_1 був на тій чи іншій посаді.

І взагалі є незрозумілим, які правові наслідки у даній справі від твердження в протоколі: « ОСОБА_1 будучи 03.09.2024 звільненим від виконання обов`язків директора та 06.09.32024 року звільненим з посади заступника директора….», адже таке формулювання можливе лише щодо факту неподання суб`єктом декларації при звільненні, але ж ніяк щодо невчасного подання щорічної декларації.

Зокрема, в протоколі згадуються посади помічника директора, заступника директора з фінансово-економічних питань, виконуючого обов`язки директора.

В період компанії декларування підпадають дві посади: посада заступника директора з фінансово-економічних питань та посада виконуючого обов`язки директора підприємства.

Відсутність конкретизації щодо посади, перебуваючи на якій ОСОБА_1 мав подати декларацію за 2023 рік, має наслідки, адже заступником директора ОСОБА_1 був призначений з 10.01.2024, а виконуючим обов`язки директора з 07.03.2024. Тобто, в залежності від посади, кількість днів для подання декларації до квітня 2024 року інша, і це явно впливає на висновок при дослідженні питання наявності чи відсутності суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції теж не встановив за якою посадою у ОСОБА_1 виник обов`язок подавати декларацію.

ОСОБА_1 в своїх пояснення вказує, що вчасно не подав декларацію, оскільки був у відрядженні з 21.03.2024 по 04.04.2024. В цей період він займав посаду виконуючого обов`язки директора, а відтак, ОСОБА_1 сприймав посаду, за якою мав подати декларацію, саме посаду виконуючого обов`язки директора підприємства.

Отже, саме ця посада береться до уваги апеляційним судом, і від дати призначення на цю посаду будуть досліджуватись строки у даній справі.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

ОСОБА_1 звинувачують в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.1726 КУпАП - несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Об`єктивна сторона даного правопорушення складається з двох невід`ємних частин несвоєчасне подання декларації при умові відсутності поважних на те причин.

Уповноважена особа, складаючи протокол (що є завершальною стадією створення матеріалів справи про адміністративне правопорушення), не перевірила наявність чи відсутність поважних причин пропуску строку для подання декларації, обмежившись лише тим, що ОСОБА_1 , який неодноразово подавав декларації, знав як і коли потрібно їх подавати.

Суд першої інстанції в свою чергу фактично перебрав на себе функцію обвинувачення, аналізуючи поважність пропуску ОСОБА_1 строку для подання декларації, і це є абсурдним, без встановлення судом посади, за якою ОСОБА_1 мав подати декларацію, робити висновок, що відрядження це не той доказ, яким можна обґрунтувати поважність пропуску строку. Адже, якщо брати до уваги першу посаду (заступника директора з 10.01.2024) то дійсно відрядження в кінці компанії декларування є безглуздим доказом, а якщо другу посаду (виконуючий обов`язки директора з 07.03.2024) то на думку апеляційного суду цим доказом можна обґрунтувати поважність не подання вчасно декларації.

Однак, це є все припущення, на якому не може базуватись доказування вини.

Судове рішення повинно бути обґрунтоване лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Разом з цим, ОСОБА_1 не можливо притягнути до адміністративної відповідальності за інкримінуєме йому правопорушення, адже, на переконання апеляційного суду, закінчились строки передбачені ст. 38 КУпАП - адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Для встановлення дати виявлення адміністративного правопорушення необхідно дослідити обставини у справі.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 з 07.03.2024 виконував обов`язки директора Державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України».

В матеріалах справи є протокол пояснення, які 23.04.2024 відбирав старший оперуповноважений ОСОБА_2 (а.с.41), і з цих пояснень вбачається, що ОСОБА_1 опитували: про період його роботи на посаді виконуючого директора підприємства; про знання ним вимог Закону України «Про запобігання корупції»; про знання ним принципу «не знання закону не звільняє від юридичної відповідальності; про поважність причин несвоєчасного подання щорічної декларації за 2023 рік; про визнання чи невизнання вини щодо невиконання вимог закону стосовно виконання вимог фінансового контролю, а саме невчасне неподання декларації за 2023 рік.

31.05.2024 на адресу державного підприємства управлінням стратегічних розслідувань в місті Києві ДСР НПУ було направлено запит про надання інформації та копій документів, в якому останні вказують про здійснення збору доказів та інших фактичних даних про можливе порушення вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом декларування ОСОБА_1 , що можуть стати підставою для складання протоколу за ст. 172-6 КУпАП.

В запиті просили надати належним чином завірені копії документів відносно ОСОБА_1 : наказ про призначення на посаду заступника директора державного підприємства; посадові обов`язки заступника директора; попередження про вимоги, заборони та обмеження передбачені законом; статут підприємства.

ОСОБА_1 на той момент займав посаду виконуючого обов`язки директора підприємства, і 05.06.2024 на адресу запитувача останній надав запитувані документи, а також коротке пояснення.

Апеляційний суд зважає на те, що протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, складено 23.04.2025.

Складанням протоколу завершується створення справи про адміністративне правопорушення, після чого справа направляється до суду.

Отже, протокол складено через рік після того, як у ОСОБА_1 відбирали пояснення з приводу несвоєчасного подання ним декларації за 2023 рік, та через 10 місяців після направлення ОСОБА_1 на адресу уповноважених органів всіх запитуванних ними матеріалів.

Відтак, на переконання апеляційного суду, днем виявлення адміністративного правопорушення є встановлення всіх складових адміністративного правопорушення об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

У даній справі встановлено, що спеціально уповноваженим суб`єктом у сфері протидії корупції встановлена особа правопорушення ОСОБА_1 , та надані ним пояснення разом з всіма документами (доказами), які (як вказано в згадуваному запиті) можуть стати підставою для складання протоколу, і це все мало місце 05.06.2024.

Апеляційний суд погоджується з позицією апелянта, що момент виявлення порушення не можна ототожнювати з днем складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення є засобом не виявлення правопорушення, а його фіксації.

Моментом виявлення порушення, пов`язаного з корупцією є дата отримання інформації про таке порушення особами, уповноваженими на складання відповідних протоколів.

Після виявлення правопорушення розпочинається процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Заперечуючи проти такої позиції, прокурор в письмових поясненнях обґрунтовував їх позицією Верховного Суду, яка викладена в листі №701/0/158-21 від 21.09.2021, разом з тим прокурор не надав копію цього листа. У відкритому доступі в мережі Інтернет цей лист апеляційним судом не був знайдений, а на деяких сайтах лише існує авторська робота юристів на цю тему, де згадується про цей лист. Тому перевірити на предмет дійсності таке бачення ВС неможливо.

На противагу цим запереченням, апеляційний суд бере до уваги позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладену в постанові від 28.02.2019 у справі № 149/2498/17: «Колегія суддів зазначає, що початок перебігу строку накладення адміністративного стягнення слід пов`язувати з днем виявлення правопорушення саме органом, який уповноважений на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, як початкового етапу процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Днем виявлення правопорушення слід також вважати і день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення».

Висновки Верховного Суду, зроблені в конкретних справах, мають більше правове значення, ніж листи.

Суд першої інстанції з певним формалізмом підійшов до розгляду цієї справи, не дослідивши та не надавши аналіз тим значущим для справи обставинам у справі, які встановлені та описані вище апеляційним судом.

Відповідно до ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу (ч. 1 ст. 247КУпАП).

Таким чином, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Калинівського районного суду Вінницької області від 23 травня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 23 травня 2025 року скасувати.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало