ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1769/25 Справа № 213/1037/25 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Акуленко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Акуленко В.В., при секретарі Сербіній І.В., за участю захисника Хараїм О.В., яка діє в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника на постанову судді Інгулецького районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 26 травня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає: АДРЕСА_1

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605,60 грн.

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови судді, 01.03.2025 о 01:44:00 год. за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Чумацький шлях, е/о 306, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Daewoo Sens днз НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку водій відмовився на портативний нагрудний відеореєстратор Motorolla VB 400 475331, 475323. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП

На вказане рішення захисник Хараїм О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати, закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення або визнати винним ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами. Зазначає, що постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам закону. Вказує, що з боку робітників поліції відбулась провокація та схилення ОСОБА_1 , до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Відеозапис адміністративного правопорушення не є безперервним. Огляд на стан сп`яніння проводився за відсутності свідків. Наголошує, що огляд на стан сп`яніння проводився з порушенням вимог ст. 266-1 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 перебував на службі та виконував бойові завдання. Захисник просить застосувати вимоги ст.69 КК України та призначити ОСОБА_2 штраф за адміністративне правопорушення без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він є водієм і це його єдине джерело доходу. Шмалія не було ознайомлено з направленням на огляд на стан сп`яніння. Рапорт та акт огляду на стан сп`яніння не є доказами причетності ОСОБА_1 , до адміністративного правопорушення. Крім того, долучений доказ карта обліку адміністративного правопорушення не містить підпису уповноваженої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2. 5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до ст. 130 КУпАП встановлено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Тобто, для визначення складу даного правопорушення необхідно встановити чи керувала особа, що притягується до адміністративної відповідальності транспортним засобом, законність запропонованого їй порядку огляду та сам факт відмови.

Згідно з вимогами ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Так, факт порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується відповідним протоколом, відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер та у закладі охорони здоров`я. Факт вказаної відмови також був зафіксований на бодікамеру робітниками поліції.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 безумовно наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність дій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Він отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних в них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Той факт, що відеозапис переривається, не є порушенням, оскільки в ньому чітко простежується хід подій.

Щодо тверджень сторони захисту про необхідність присутності двох свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та огляду на стан сп`яніння, то слід зазначити, що їх присутність є необхідною у разі, якщо не має можливості застосування технічних засобів відеозапису, на що вказує ст. 266 КУпАП. Однак така можливість була реалізована працівниками поліції, відеозапис правопорушення був долучений до матеріалів справи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі Надточій проти України, п. 33 рішення у справі Гурепка проти України). Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що провокація злочину має місце, коли поліцейські або особи, які діють за їх вказівками не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто порушення справи та здобуття доказів, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину,який у іншому разі не був би вчинений.

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Згідно приписів статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням цього Кодексу є, зокрема, охорона прав і свобод громадян, власності, встановленого правопорядку, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

На думку апеляційного суду, згідно наявних матеріалів справи робітниками поліції не було здійснено дій, які можливо було розцінити як провокацію. Оскільки дії ОСОБА_1 були добровільними, а саме відмова від проходження огляду на стан сп`яніння та відмова від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення, тому доводи апеляції в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, що протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП на військовослужбовця ОСОБА_1 , складено не уповноваженою на те особою, зазначаю наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Виходячи з аналізу вказаних норм, огляд на стан сп`яніння в порядку передбаченому ст. 266-1 КУпАП проводиться щодо тих військовослужбовців, щодо яких є підстави вважати, що вони розпивають алкогольні напої або вживають наркотичні чи психотропні речовини на території військової частини або об`єктів, за що передбачена відповідальність за ст. 172-20 КУпАП, а не за ст. 130 КУпАП.

При цьому, огляд саме водія, який керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння проводиться на підставі ст. 266 КУпАП.

Отже, в даному випадку ОСОБА_1 , як суб`єкт правопорушення, тобто будучи саме водієм, огляд на стан сп`яніння обґрунтовано проведений відповідно до вимог ст. 266 КУпАП. Факт перебування його у якості військовослужбовця не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідності проведення огляду в особливому порядку.

Твердження захисту, що огляд останнього на стан сп`яніння повинен був здійснюватися в порядку визначеному ст. 266-1 КУпАП, ґрунтується на помилковому тлумаченні наведеної норми закону.

За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП складено уповноваженою посадовою особою, відповідно до вимог ст. 254, 256 КУпАП та підстав для визнання його недопустимим апеляційний суд не вбачає.

Даний вид стягнення, у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що визначений законодавцем, як основний, так і додатковий є безальтернативними.

У цьому разі, загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вважаю, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку щодо відсутності підстав застосування до ОСОБА_1 положень ст. 69 КК України при призначенні додаткового адміністративного покарання та в повній мірі обґрунтував своє рішення.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також врахуванням особи правопорушника, з метою запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.

Обговорюючи доводи сторони захисту, про відсутність підпису робітника поліції на картці обліку адміністративного правопорушення, слід зазначити, що вказана карта містить всі дані, які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , який належним чином оформлений та підписаний уповноваженою особою, тому жодних порушень при оформлені додатків до протоколу не вбачається.

Суд не бере до уваги твердження сторони захисту про те, що направлення на медичний огляд не було вручено ОСОБА_1 , оскільки це не має істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу, так як наявність такого направлення має правове значення для лікаря медичної установи, який у цьому випадку повинен провести медичний огляд.

Досліджені апеляційним судом матеріали справи та відеозапис, є інформативним і не вказують на упередженість чи суб`єктивне ставлення працівників поліції. Ними роз`яснено права особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, підстави для проходження огляду на стан сп`яніння і наслідки відмови від його проходження.

Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується вказаними у постанові доказами.

Оскільки всі наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, тому підстав для скасування постанови суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається. Постанова суду є законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Інгулецького районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 26 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Хараїм О.В. без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя