Справа № 592/689/25
Провадження № 3/592/368/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Катрич Ольга Михайлівна, розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

04.01.2025 о 01 год. 52 хв. в с. Верхнє Піщане, вул. Парнянська, 2 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Hilux, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager та в закладі охорони здоров`я категорично відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Мамай І.С. суду пояснив, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає, так як вважає, що зі змісту відеозапису, наданого суду як нібито доказ вини, не вбачається очевидним факт керування цим транспортним засобом зі сторони ОСОБА_1 , протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи. Вказує, що Інспектор, перед здійсненням пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння, взагалі не називав і не оголошував (навіть формально) зазначених ним в подальшому у протоколі ознак алкогольного сп`яніння, які нібито були встановлені ним у ОСОБА_1 . Більш того, як вбачається зі змісту відеозапису бодікамери інспектора, після зупинки транспортного засобу і ОСОБА_1 , і особа, яка наполягала, що саме вона була водієм, повідомляли інспектора про те, що вони знаходяться при виконанні військових обов`язків. Зі змісту наведених ним письмово положень чинного законодавства вбачається, що контроль за дотриманням ПДР та порядку використання військових транспортних засобів та транспортних засобів під керуванням діючих військовослужбовців здійснюється інспекторами військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, і саме зазначені посадові особи уповноважені здійснювати зупинку транспортного засобу під керуванням діючих військовослужбовців, фіксувати порушення ними ПДР та проводити процедуру огляду на стан сп`яніння у випадку встановлення у водія-військовослужбовця ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Взагалі транспортний засіб під керуванням діючих військовослужбовців був безпідставно і безпричинно зупинений працівником поліції, а не інспектором військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Підсумовуючи, просить суд визнати недійсною на підставі ч. 5 ст. 266 КУпАП процедуру огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у зв`язку із грубим порушення при її проведення вимог ч. 1 ст. 266 КУпАП, п. п. 2, 3 Інструкції від 09.11.2015 № 1452/735. 2. З підстав, викладених у цьому клопотанні, з урахуванням вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 за відсутністю події адміністративного правопорушення та/або за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованих адміністративних правопорушень (а.с. 55-59)

Також раніше заявив клопотання про застосування принципу індивідуалізації покарання,в якому зазначив, що у разі визнання ОСОБА_1 винним в інкримінованому йому діянні, застосувати за аналогією закону ст.69 КК України і не призначити йому покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік, оскільки, позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на один рік фактично паралізує не тільки його військову службу, але й решти військовослужбовців його відділення, оскільки без права керування транспортними засобами останній буде позбавлений можливості виконувати безпосередні військові обов`язки (а.с.31-33).

Також адвокат надав суду клопотання про зупинення провадження у справі до звільнення ОСОБА_1 з військової служби, яке підтримав у судовому засіданні. (а.с.36-37). Розглянувши дане клопотання, суддя зазначає наступне. Так, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не врегульовано порядок зупинення провадження у справі, за виключенням справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією.

Відповідно до ст. 335 КПК України, у разі якщо обвинувачений був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його звільнення з військової служби.

Згідно з ч.1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

При цьому, частиною 2 цієї статті не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи за ч.1 ст.130 КУпАП.

Також слід зазначити, що наведені вище положення ст. 268 КУпАП не містять заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Крім того, суд звертає увагу, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не позбавлена можливості подавати свої письмові пояснення щодо обставин справи і як уже зазначалось вище, має захисника адвоката Мамая А.С., який представляє його інтереси під час розгляду справи, тому він не позбавлений можливості забезпечити належним чином свій судовий захист .

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі.

Не дивлячись на такі пояснення та заперечення захисника, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ст. 130 ч.1 КУпАП повністю підтверджується зібраними матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 212457 від 04.01.2025 (а.с.1); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого в результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає дійсності, порушення координації рухів (а.с.2); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 не проводився (а.с.3)

Як убачається із відеозапису (а.с.6), в районі дорожнього укріпленого контрольно-пропускного пункту був зупинений транспортний засіб, в ході спілкування поліцейського із водієм- ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини роту і цю ознаку називає поліцейський, що дало підставу для запропонування пройти йому огляд на стан алкогольного сп`яніння. При цьому були роз`яснені права та процедура проходження такого огляду та відповідальність за відмову його проходити тощо. ОСОБА_1 все було зрозуміло, був відсторонений від керування т.з., після чого починає на неодноразове пропонування пройти огляд на стан сп`яніння ставити поліцейському свої умови його проходження, більш того у розмову втручається пасажир, який називає себе водієм, виражається нецезурною лайкою, веде себе зухвало з посадовою особою. В решті ОСОБА_1 як водій автомобіля категорично відмовився проходити медичний огляд на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я у відповідності до пункта 2.5 ПДР України, яким передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У суді інспектор 2 взводу 2 рота 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області, старший лейтенант поліції Тієчко О.С., який складав протокол про адміністративне правопорушення пояснив, що ніс службу на БП разом із працівниками інших підрозділів, в тому числі, військової служби правопорядку, ними був зупинений для перевірки документів водій транспортного засобу Toyota Hilux, номера на якому були іноземні, а тому і встановити не вдалося за можливе його власника, під керуванням ОСОБА_1 , у автомобілі також знаходилися пасажири. В ході спілкування у ОСОБА_1 була млява мова, порушена координація рухів, поведінка не відповідала обстановці, бо він не розумів, що перед ним поліцейський під час виконання своїх службових обов`язків, не реагував на законні вимоги поліцейського, було чути запах алкоголю з порожнини рота. У зв`язку з цим було запропоновано пройти медичний огляд на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager та ц медичному закладі, на що водій категорично відмовився. Йому були роз`яснені права, тобто процедура огляду була ним цілком дотримана. Також вказує, що чинне законодавство не розмежовує окремо адміністративну відповідальність за ст.130 КУпАП для цивільних осіб та військовослужбовців, було видано спільний наказ, за яким поліцейський уповноважений також складати протоколи про адміністративні правопорушення відносно військовослужбовців, більш того це питання врегульовано у ст.15 КУпАП.

Так, підстав не довіряти наданим поліцейським поясненням та доказам разом з протоколом у суду немає. В той же час позицію сторони захисту суд розцінює як обраний спосіб захисту, є надуманими і заявлені із власних міркувань на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, тощо.

Згідно з статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Будучи наділеним правом керування транспортним засобом, ОСОБА_1 , мав знати про заборонні пункти ПДР та про відповідальність, яка настає у разі їх недотримання, і у даному випадку, ключовим є те, що останній, відповідно до п. 2.5 ПДР, не мав право, а був зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти такий огляд, чого не зробив.

Що стосується доводів про те, що огляд на стан сп`яніння мав бути проведений виключно посадовою особою, уповноваженою на те, а саме, начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, а не інспектором поліції, то слід зазначити наступне.

Так, адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, відноситься до правопорушень, вчинених, зокрема, під час керування транспортними засобами.

У свою чергу, ст. 255 КУпАП визначено органи, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, зокрема, органи Національної поліції складають протоколи за ст. 130 КУпАП, а управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - по правопорушенням, вчиненим військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків (ст. 44, ч.2,3 ст. 123, ст. 172-10 - 172-20, 173, 174, 178, 182, 184-1, 185, 185-7 КУпАП).

Крім того, Наказом Міністерства оборони України від 23 жовтня 2021 року № 329 затверджено Інструкцію зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, якою визначено, що органи Військової служби правопорядку (ВСП) здійснюють оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, передбаченні статей 172-10-172-20 КУпАП.

Крім того, у п. 3 Постанови КМУ № 32 від 12 січня 2024 року зазначено, що огляду підлягають військовослужбовці/військовозобов`язані, щодо яких є підстави вважати, що вони виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин (установ, закладів) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Такі положення також узгоджуються із нормами ч. 2 ст. 266-1 КУпАП, відповідно до якої огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Тобто із системного аналізу наведеного законодавства слідує, що Військова служба правопорядку є належним органом по складанню протоколу відносно лише тих військовослужбовців, які безпосередньо в момент вчинення (припинення або виявлення) правопорушення виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом підтверджується те, що ОСОБА_1 керував приватним транспортним засобом з цивільними номерами (з іноземними літерами) у с. В.Піщане, що відноситься до Ковпаківського районного м.Суми, про виконання будь-яких військових обов`язків та несення служби на той час, як був зупинений, працівникам поліції конкретно не повідомляв, більш того, на місці були працівники ВСП і вони не підтвердили про виконання воєнних завдань.

Таким чином, з врахуванням вищезазначених положень та встановлених обставин, працівники поліції є належним суб`єктом складання адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно військовослужбовця ОСОБА_1 і у даному випадку доводи захисника є помилковими.

Постанова судді згідно з статтею 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», що судам слід ураховувати, що відповідальність за статтею 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюється шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів.

Водночас, вважаю неприпустимим, щоб окремі, ймовірно існуючі незначні процедурні порушення під час оформлення матеріалів адміністративного порушення чи розгляду справи, призводили до уникнення відповідальності окремими громадянами, які нехтують вимогами чинного законодавства України і наражають на реальну небезпеку інших громадян.

З огляду на викладене, проаналізувавши наявні в справі докази, приходжу до висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, вважаю за необхідне накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, тобто в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо клопотання про застосування ст.69 КК України суддя зазначає наступне.

Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено імперативне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Тобто, позбавлення права керування транспортними засобами є основним, а не додатковим стягненням, а тому є обов`язковим до його накладення.

Діючий КУпАП, на відміну від загальних положень КК України, не передбачає можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції певної норми, або не накладення одного з видів стягнень, передбаченого санкцією відповідної норми як обов`язкового.

На підставі ст. 40-1 КУпАП з правопорушника необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Керуючись ст.ст. 40-1, ч.1 ст. 130, 283 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Відповідно до ч.1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому копії постанови про накладення штрафу.

Відповідно до ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м.Суми протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.М. Катрич