ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
11 липня 2025 рокуСправа №: 695/3829/24
Номер провадження 3/695/59/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2025 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Бойко Н.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представників особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокатів Орел С.І., Геращенка М.В., розглянувши матеріали справи, які надійшли від Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП в матеріалах справи відсутній, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2024 о 01 годині 13 хвилин водій ОСОБА_1 в м. Золотоноша по вул. Новоселівська, 11, керував автомобілем Opel Astra державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування даним типом транспортним засобом, правопорушення вчинено повторно протягом року 23.04.2024 року постановою серії ЕНА 1982436, ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1 а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

У судовому засіданні гр. ОСОБА_1 вину у скоєному не визнав, та пояснив що, йому дійсно належить вказаний автомобіль, проте станом на сьогоднішній день він ще не отримав водійського посвідчення, в зв`язку з чим, власним автомобілем він самостійно не користується. 28.09.2024 року близько першої години ночі, його автомобіль дійсно виїжджав з місця парковки біля його будинку, проте за кермом перебував ОСОБА_2 , з яким він перебуває у дружніх стосунках. При цьому, наскільки йому відомо, під час керування його автомобілем, ОСОБА_3 не потрапляв в ДТП та його не зупиняли співробітники поліції, а отже, у органів поліції відсутня достеменна інформація з приводу того, хто саме керував його автомобілем 28.09.2024 р. Також, слід звернути увагу на те, що складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення серія ААД №ЕПР1 №145268 датований 07.10.2024 року, тобто він був складений більш ніж через тиждень після 28.09.2024. В матеріалах даної справи міститься також протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та пояснення, датовані 30.09.2024, відповідно до яких Золотоніському районному відділенню поліції гр. ОСОБА_4 було повідомлено про пошкодження 28.09.2024 його автомобіля, внаслідок контакту з його автомобілем. При цьому, гр. ОСОБА_4 в своїх поясненнях вказав лише на його автомобіль, а не особисто на нього оскільки не бачив хто саме керував його автомобілем 28.09.2024р. Враховуючи те, що в матеріалах справи не міститься більше жодних доказів того, що його автомобіль виїжджав з місця парковки 28.09.2024, очевидним є те, що саме повідомлення та пояснення гр. ОСОБА_4 , послужили єдиною підставою для складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. Таким чином, органом поліції було складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення без будь яких доказів вчинення ним відповідного правопорушення та з порушенням строку складання протоколу. В даному випадку, матеріали справи не містять жодного доказу вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.126 ч.5 КУпАІІ. Просив провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 ч.5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Геращенко М.В. просив провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 ч.5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що 27.09.2024 року його знайомий ОСОБА_1 попросив його допомогти та ввечері вони разом працювали до пізнього вечора. Був уже комендантський час і ОСОБА_1 запропонував йому свій автомобіль Opel Astra,дав йому ключі від нього та він поїхав додому, по дорозі в дорожньо-транспортні пригоди не потрапляв. Наступного дня він повернув автомобіль ОСОБА_1 та пояснив, що він не вчиняв ніякого ДТП.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , свідка, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Так, суд зобов`язаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 1 КУпАП, у якій зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «OHalloran and Francis v. The United Kingdom» [GC] no. 15809/02 і 25624/02ECHR 29 червня 2007 року, постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п. 2.1. "а" Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України, від 10.10.2001 № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Відповідно до ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 10 ст. 15 ЗУ ««Про дорожній рух» передбачено, що забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Диспозицією ч. 5 ст. 126 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Уповноваженою особою патрульної поліції було встановлено, що 28 вересня 2024 о 01 годині 13 хвилин водій ОСОБА_1 в м. Золотоноша по вул. Новоселівська, 11, керував автомобілем Opel Astra державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування даним типом транспортним засобом, правопорушення вчинено повторно протягом року 23.04.2024 року постановою серії ЕНА 1982436, ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1 а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Ці обставини знайшли своє відображення у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №145268 від 07 жовтня 2024 року.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не підписав протокол про адміністративне правопорушення, у відповідній графі протоколу, зазначено, що пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на окремому аркуші, але зазначені пояснення ОСОБА_1 до матеріалів не долучені.

У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Проте, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини не підтверджуються дослідженими суддею доказами.

Зокрема, в схемі місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28.09.2024, о 12 год 00 хв в м.Золотоноша, вул.Захисників України,11 не зазначено перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих унаслідок ДТП.

У схемі ДТП не конкретизовано, не описано, що саме було у транспортному засобі пошкоджено та внаслідок чого. Згідно з вказаною схемою ДТП є відмітка про наїзд на перешкоду, утім не зазначено з якою саме перешкодою вказаний транспортний засіб зіштовхнувся.

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.09.2024 року ОСОБА_4 заявив, що 28.09.2024 року о 12.00 в м.Золотоноша біля свого будинку виявив пошкодження заднього бамперу власного автомобіля Шкода Октавія, державний номерний знак НОМЕР_2 , не зазначивши осіб, які були причетні або могли бути причетними до його пошкодження.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_4 від 30.09.2024 року, 28.09.2024 року о 12.00 в м.Золотоноша по вул..Захисників України на прибудинковій території виявив пошкодження заднього бамперу власного автомобіля Шкода, державний знак НОМЕР_2 . Під час перегляду відео з камери відео нагляду вивявив, що ДТП скоїв водій автомобіля Опель Астра, державний знак НОМЕР_1 , який проживає в даному будинку.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.09.2024 року від ОСОБА_4 та його письмовими поясненнями не підтверджується, що 28 вересня 2024 о 01 годині 13 хвилин саме водій ОСОБА_1 , а не інша особа в м. Золотоноша по вул. Новоселівська, 11, керував автомобілем Opel Astra державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування даним вилом транспортного засобу.

У судове засідання неодноразово викликався ОСОБА_4 , про день, місце та час розгляду справи неодноразово був повідомлений належним чином, але до суду не з`вився з невідомих суду причин, будь-яких заяв та клопотань від нього не надходило. Неявка у судове засідання потерпілого не перешкоджає розгляду справи, оскільки судом були вжиті всі необхідні та можливі заходи для його виклику у судове засідання. Наявні матеріали справи містять для суду всю необхідну інформацію, яка підлягала встановленню по ній.

На запит суду з Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області надійшла копія відеозапису з камер відеонагляду, що стосується дорожньо-транспортної пригоди, яка слугувала складанню адміністративних матеріалів стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124,122-4 КУпАП, яка мала місце 28.09.2024 о 01:13 год. за адресою м.Золотоноша, вул.Новоселівська, буд.11.

Відеозаписом, який був досліджений у судовому засіданні, також не встановлено, що саме водій ОСОБА_1 , а не інша особа в м. Золотоноша по вул. Новоселівська, 11, керуючи автомобілем Opel Astra державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом на стоянці здійснив удар в автомобіль «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_2 , при цьому пошкодив задній бампер, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Зазначений відеозапис триває декілька секунд, на ньому зафіксовано рух автомобіля заднім ходом на парковці біля будинку, при цьому не зафіксовано особу, яка перебуває за кермом та залишила місце ДТП.

Будь-яких інших доказів причетності ОСОБА_1 до керування транспортним засобом не маючи права керування, повторно не надано.

За таких обставин, фактичні дані протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №145268 від 07 жовтня 2024 року за ст. 126 ч.5 КУпАП викликають обґрунтовані сумніви щодо їх об`єктивності.

У зв"язку із викладеним, суд приходить до обгрунтованого висновку, що в ході судового розгляду зазначеної адміністративної справи, суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.126 ч.5 КУпАП.

Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Для визнання діяння правопорушенням і, відповідно, застосування передбачених правовими нормами санкцій, необхідно встановити наявність у діянні особи складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В силу ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Отже, відповідно до положень статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 126 ч.5 КУпАП, а вказані правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Відповідно до рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об"єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з"ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Згідно положень ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, в ході судового розгляду встановлена відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 ч.5 КУпАП, що тягне закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Виходячи з того, що суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.126 ч.5 КУпАП у зазначений час та місці, суд не вбачає в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 ч.5 КУпАП, що обумовлює закриття провадження у справах.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі серії ЕПР1 №145268 від 07.10.2024 року не відображають всіх істотних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 ч.5 КУпАП, та відсутні докази на підтвердження його вчинення ОСОБА_1 , тому суд вважає за необхідне провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 ч.5 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУПАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст.40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити на підставі ч.1 п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом 10 днів.

Суддя Бойко Н.В.