Справа № 129/226/25
Провадження № 33/801/683/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондар О. В.
Доповідач: Ковальська І. А.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді Ковальської І.А., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Луценка Олександра Івановича, на постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 11.06.2025 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

11 червня 2025 року постановою Гайсинського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з нього в дохід держави судовий збір в розмірі 605, 60 грн.

20 червня 2025 року, не погодившись з цією постановою, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвокат Луценко О.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга захисника обґрунтовується низкою істотних процесуальних порушень та недоліків у розгляді справи про адміністративне правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , що на думку захисту, унеможливлює визнання постанови суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Зокрема, захисник вказує, що розгляд справи Гайсинським районним судом відбувся з грубим порушенням норм процесуального законодавства, а саме без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та без участі його захисника, адвоката Луценка О.І., попри те, що останній був присутній у приміщенні суду та письмово звертався із заявою про надання йому можливості брати участь у судовому засіданні. Такі дії суду, на думку захисника, суперечать положенням чинного законодавства.

Крім того, судом першої інстанції було проігноровано подані 15.04.2025 року письмові заперечення захисника, у яких, зокрема, зазначалося на відсутність належних і допустимих доказів вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Жодних мотивів чи пояснень, з яких причин зазначені доводи захисту не були враховані судом, у рішенні не наведено, що порушує вимоги щодо вмотивованості судового рішення.

Захисник також звертає увагу на недопустимість використаних у справі доказів, зокрема, на істотні порушення під час складання адміністративного протоколу працівниками поліції: в ньому не зазначено точного часу події, конкретних ознак сп`яніння, не вказано свідків, не дотримано порядку проведення огляду. Крім того, відеозапис з бодікамер поліцейських не фіксує факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 . Медичний огляд у встановленому законом порядку не проводився, а акт чи висновок лікаря відсутні. Всі матеріали справи, на думку захисника, базуються виключно на припущеннях, що прямо суперечить вимогам ст.?251 КУпАП щодо належності й допустимості доказів.

Додатково захисник зазначає, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, не містить зафіксованого моменту керування автомобілем Тітаренком, а довідка, складена інспектором поліції Софією Молодик, взагалі видана на інше ім`я, а не на ім`я ОСОБА_1 , а відтак не може розцінюватись як належний доказ у справі.

Всі вищевказані обставини, на думку захисника, свідчать про те, що суд першої інстанції не забезпечив повного, всебічного й об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, як цього вимагає ст.?252 КУпАП, що є підставою для скасування постанови та закриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд адміністративного провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності призначався судом першої інстанції п`ять разів, проте чотири судові засідання були відкладені з підстав подання захисником відповідних клопотань про відкладення розгляду справи.

Під час апеляційного розгляду захисник також двічі звертався до суду апеляційної інстанції з аналогічними клопотаннями, у зв`язку з чим розгляд справи повторно відкладався.

На думку суду, вказана процесуальна поведінка захисника має ознаки зловживання процесуальними правами, що суперечить принципу добросовісного здійснення процесуальних прав та обов`язків.

Суд апеляційної інстанції підкреслює те, що зловживання стороною захисту своїми правами, зокрема систематичне подання клопотань про відкладення судового розгляду без поважних причин, не може розцінюватися як реалізація права на захист, а є перешкодою для ефективного здійснення правосуддя.

Відповідно до правових позицій Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Хенаф проти Франції» (1989), «Бузаджі проти Республіки Молдова» (2016), суди зобов`язані забезпечувати розумні строки розгляду справи, вживати заходів для запобігання затягуванню провадження, і попереджати зловживання процесуальними правами.

З огляду на наведене, а також враховуючи, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, та її захисник були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи в апеляційній інстанції, що підтверджується матеріалами справи, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги без їх участі.

За ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 294 КУпАП, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на таке.

За приписами ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із п. 2.9. (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за:

1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;

2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;

3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 07.01.2025 р. о 23:40 год. в м.Гайсині на вул. 1 Травня (Центральна) керував автомобілем «Ніссан Прімера», державний номерний знак НОМЕР_1 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився на місці зупинки транспортного засобу, чим порушив п. 2.5 ПДР України, вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується такими доказами.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 215264 від 08.01.2025 року, в якому викладені наведені вище обставини. (а.с. 1).

Направленням водія транспортного засобу на огляд до Гайсинської ЦРЛ для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 07.01.2025, де зазначено, що у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а також те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження вищезазначеного огляду. (а.с. 4).

Копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої водій ОСОБА_1 не виконав вимоги дорожньої розмітки. А саме перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, чим порушив п. 8.5.1 ПДР. У даній постанові стоїть підпис особи під пунктами 8, 9, з яких слідує, що ОСОБА_1 були роз`ясненні права за ст. ст. 268, 289 КУпАП, а також те, що останній копію постанови отримав. (а.с. 5)

Відеозаписами з нагрудних камер поліцейських.

На відео зафіксовано, як працівники поліції розпочинають розмову з ОСОБА_1 та повідомляють останньому, що він був зупинений у зв`язку з порушенням ПДР, а саме через те, що він перетнув подвійну суцільну лінію.

Після, чого працівник поліції звертається до водія з питанням: «Чи вживав алкогольні напої?». У відповідь ОСОБА_1 заперечує, що вживав спиртне. Надалі на повторне запитання працівників поліції чи вживав, ОСОБА_1 починає ухилятися від чітких відповідей, намагається перейти до обговорення інших питань, зокрема пропонує «якось вирішити це питання на місці зупинки транспортного засобу, особисто з працівниками поліції, без того, щоб їхати до лікарні на огляд».

Поліцейський неодноразово повертається до питання проходження огляду, пропонуючи поїхати до лікарні, однак водій наполягає, що нічого не вживав і відмовляється.

Згідно з відеозаписом, наявним у матеріалах справи, ОСОБА_1 фактично підтвердив факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Так, на початку спілкування він зазначає: «я їхав з самого центру, і все було нормально», чим підтвердив сам факт керування автомобілем. У подальшому пояснив: «посиділи в бабусі, випили по 100 грам», тобто прямо визнав вживання алкоголю перед керуванням транспортним засобом.

Більше того, згідно з відеозаписом, зафіксованим о 23:52:59, ОСОБА_1 прямо визнав свою провину, заявивши: «неправильно зробив, що сів за кермо п`яним», чим підтвердив, що перебував у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом.(а.с. 7).

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які узгоджуються між собою, апеляційний суд доходить висновку про правильність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В апеляційній скарзі міститься посилання на правомірність складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що 07 січня 2025 року о 23 год. 40 хв. у м. Гайсині по вул. 1 Травня (Центральна) працівниками поліції був зупинений автомобіль «Ніссан Прімера», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Водій був зупинений у зв`язку з порушенням ПДР, що підтверджується відповідною постановою у матеріалах справи (а.с. 5).

Під час безпосереднього спілкування з водієм працівники поліції зафіксували наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, порушення координації рухів, що чітко передбачені п.?3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2015 №?1452/735.

У зв`язку з виявленими ознаками сп`яніння, поліцейськими було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, як того вимагає п.?7 розділу І зазначеної Інструкції, а також ст.?266 КУпАП.

Однак останній від проходження такого огляду відмовився, що зафіксовано у відповідному направленні на огляд від 07.01.2025 (а.с. 4) та протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції, звертає увагу на те, що відмова водія від проходження медичного огляду є самостійною та достатньою підставою для кваліфікації дій за ч.?1 ст.?130 КУпАП, незалежно від наявності чи відсутності результатів тестування на місці зупинки.

Також відповідно до п.?2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд на стан сп`яніння. Невиконання цього обов`язку є прямим порушенням ПДР, що, у свою чергу, тягне за собою відповідальність згідно із ч.?1 ст.?130 КУпАП.

Таким чином, наявні в матеріалах справи документи протокол, направлення на огляд, відеозапис, рапорти працівників поліції свідчать про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія, пропозиція йому законної вимоги пройти огляд та його безумовну відмову від такого огляду, що є об`єктивно підтвердженим і законно оформленим фактом.

Дії працівників поліції відповідають вимогам чинного законодавства, а складені матеріали справи є належними і допустимими доказами у справі.

Також, захисник у своїй апеляційній скарзі зазначає про те, що докази про факт вчинення адміністративного правопорушення були зібрані із порушенням чинних норм КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення визнаються будь-які фактичні дані, на підставі яких орган (посадова особа), у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винуватість особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для справи. Такими доказами можуть бути, зокрема, протоколи, пояснення особи, показання свідків, письмові документи, відеозаписи, інші матеріали.

У справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП судом першої інстанції було досліджено й належно оцінено сукупність таких доказів:

?протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженими працівниками поліції, містить відомості про місце, час події, ознаки сп`яніння у водія (запах алкоголю, почервоніння очей, порушення координації рухів), а також факт відмови останнього від проходження огляду;

?направлення на медичний огляд, що підтверджує надання ОСОБА_1 законної та обґрунтованої пропозиції пройти огляд у закладі охорони здоров`я, відповідно до вимог п. 7 Інструкції, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2015 № 1452/735;

?відеозапис, долучений до справи на CD-диску, на якому зафіксовано розмову водія з працівниками поліції, в ході якої ОСОБА_1 фактично зізнається у вживанні алкоголю та відмовляється від огляду.

Крім того, зазначені джерела доказів узгоджуються між собою, не суперечать одне одному, підтверджують наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія та його пряму відмову від огляду у медичному закладі.

З урахуванням положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), який розглядає справу, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказані докази є:

?належними, оскільки прямо стосуються предмету доказування, тобто встановлення наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП;

?допустимими, оскільки здобуті у передбачений законом спосіб, оформлені відповідно до вимог КУпАП та не оспорені з позиції фальсифікації чи порушення процесуального порядку на місці їх складання.

Суд першої інстанції правомірно визнав вищенаведені документи й матеріали достатніми для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, надав даним доказам відповідну правову оцінку, урахував їх взаємозв`язок та відповідність фактичним обставинам події, не вийшовши за межі своїх дискреційних повноважень.

Таким чином, доводи захисника про недопустимість або неналежність доказів не знайшли свого підтвердження.

У своїй апеляційній скарзі захисник ставить під сумнів відеозапис з нагрудної камери поліцейських, оскільки останній не місить факту керування ОСОБА_1 транспортного засобу.

У ході судового розгляду справи судом першої інстанції було досліджено відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, на яких зафіксовано перебіг подій на місці зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 .

Ці відеоматеріали мають належне походження, містять синхронну відео- та аудіофіксацію й відповідають вимогам щодо допустимості, належності та достовірності доказів у розумінні ч. 2 ст. 251 КУпАП.

На відеозаписах зафіксовано:

?як працівники поліції повідомляють причину зупинки ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням ПДР, а саме перетином подвійної суцільної лінії;

?під час первинного спілкування поліцейські запитали ОСОБА_1 , чи вживав він алкоголь. Спочатку той заперечив факт вживання, однак надалі почав ухилятися від чітких відповідей;

?у подальшому ОСОБА_1 фактично підтвердив як факт керування транспортним засобом, так і факт вживання алкогольних напоїв зокрема, повідомив: «я їхав з самого центру», «посиділи в бабусі, випили по 100 грам»;

?крім того, о 23:52:59 на відеозаписі зафіксовано його пряму заяву: «неправильно зробив, що сів за кермо п`яним», що є беззаперечним визнанням керування в стані сп`яніння;

?водій неодноразово відмовлявся від проходження медичного огляду, попри чіткі та неодноразові пропозиції поліцейських проїхати до лікарні;

?також на записах помітні зовнішні ознаки стану сп`яніння: заплутана мова, намагання уникнути відповідей, що додатково підтверджує стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17, відеозапис, навіть якщо він не відображає повну картину подій, визнається належним доказом, якщо з його змісту можливо встановити обставини, що мають значення для справи.

При цьому не має значення, чи було підтверджено стан сп`яніння іншими доказами, оскільки саме ухилення від процедури огляду розцінюється як порушення, що прямо передбачене диспозицією вказаної норми. Суд також наголосив, що факт такої відмови має оцінюватися в сукупності з іншими доказами, що містяться в матеріалах справи.

Аналогічну правову позицію викладено і в постанові ВС від 04.08.2020 у справі № 533/216/20, де зазначено, що відмова від проходження огляду є самостійною та достатньою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрему увагу питанням доказування у справах адміністративного правопорушення приділяв і Конституційний Суд України. У своєму рішенні № 2-р/2019 від 06.06.2019 (у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності ст. 276 КУпАП Конституції) Суд наголосив, що дотримання стандартів справедливого суду включає право особи на ефективне заперечення доказів, а також необхідність об`єктивного та всебічного дослідження усіх наявних матеріалів.

Отже, дослідивши матеріали справи та позицію захисника, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним доказом, який підтверджує як факт вживання алкоголю, так і факт керування в стані сп`яніння, а також відмову від огляду.

Сукупність цих обставин утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У своїй апеляційній скарзі захисник посилається на те, що одна з письмових довідок, долучених до матеріалів справи, а саме довідка, підписана інспектором поліції Молодик С.О., видана не на ім`я ОСОБА_1 , а на іншу особу. На думку захисту, це нібито підтверджує неналежність зібраних доказів і ставить під сумнів встановлені у справі обставини.

Разом з тим, апеляційний суд не вбачає у цьому підстав для сумніву у законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У матеріалах справи щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП наявна достатня кількість доказів, які прямо стосуються саме цієї особи, оформлені належним чином, не містять ознак фальсифікації і підтверджують всі елементи складу правопорушення, зокрема:

?протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 215264 від 07.01.2025, складений безпосередньо стосовно ОСОБА_1 , в якому зафіксовано ознаки алкогольного сп`яніння, а також факт відмови від проходження огляду у закладі охорони здоров`я;

?направлення на медичний огляд, оформлене на ім`я ОСОБА_1 із зазначенням дати, часу та підстав направлення;

?відеозапис, на якому зафіксована особа, яка називає себе ОСОБА_1 , підтверджує вживання алкоголю та публічно відмовляється проходити огляд;

Всі вищевказані документи узгоджуються між собою за змістом, місцем, часом і встановленими фактами. Їхня достатність для висновку про наявність складу правопорушення не викликає сумнівів, а формальне існування в матеріалах довідки, яка стосується іншої особи, не нівелює юридичної сили зазначених доказів.

Наведений в апеляційній скарзі аргумент захисника щодо "не тієї довідки є суто формальним і не має вирішального значення для встановлення істини у справі, адже ця довідка не є єдиним і не ключовим доказом, та у даному документі не зафіксовані події вчинення адміністративного правопорушення.

Також, вказана обставина не спростовує ті факти, які безпосередньо зафіксовані у документах, що стосуються ОСОБА_1 .

Більше того, аргументуючи чому ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності суд першої інстанції у своєму рішенні не покладав висновки виключно або переважно на зміст цієї довідки, а здійснив оцінку всієї доказової бази комплексно.

Таким чином, і без врахування цієї довідки у справі наявна достатня сукупність доказів, що підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги в цій частині слід визнати безпідставними.

Захисник в апеляційній скарзі посилається на принцип «поза розумним сумнівом», стверджуючи, що в матеріалах справи нібито відсутні докази, які б достовірно підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Однак такі доводи не узгоджуються з вимогами закону, практикою Конституційного Суду України, Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, а також з матеріалами адміністративної справи.

Слід зазначити, що хоча вказаний принцип має кримінально-правову природу, він може застосовуватись у справах про адміністративні правопорушення, але лише як орієнтир для оцінки сукупності доказів, а не як безумовна підстава для закриття провадження за відсутності одного окремого елемента доказування.

В адміністративному процесі встановлення обставин здійснюється відповідно до ст. 251 КУпАП на підставі будь-яких фактичних даних, що дозволяють встановити подію правопорушення, винність особи та інші обставини.

А відповідно до ст. 252 КУпАП, орган, що розглядає справу, зобов`язаний оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У справі, яка розглядається, наявна саме така сукупність доказів:

?протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 215264 від 07.01.2025 містить докладні відомості щодо ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей) та факт його відмови від проходження огляду у медичному закладі;

?направлення на медичний огляд підтверджує, що така законна вимога була йому пред`явлена відповідно до п. 7 Інструкції МВС № 1452/735 від 09.11.2015;

?відеозапис, долучений до матеріалів справи, демонструє, як водій, який представився ОСОБА_3 , повідомив про вживання алкоголю та прямо відмовився пройти огляд.

Таким чином, доказування у справі не спирається на припущення, а ґрунтується на сукупності взаємопов`язаних, узгоджених і належним чином оформлених матеріалів.

Аналогічний підхід відображено у практиці Верховного Суду. Зокрема, у постанові від 08.07.2020 у справі №?463/1352/16-а зазначено, що в адміністративному провадженні зразком для встановлення вини є саме системна оцінка сукупності доказів, а не формальне дотримання процедури доказування як у кримінальному процесі.

Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України (№ 2)» (заява № 38789/04, рішення від 06.09.2005) вказав, що принцип презумпції невинуватості застосовується також до адміністративних процедур, але лише в тому разі, якщо відсутні докази або якщо засудження ґрунтується на припущеннях.

Аналогічну правову позицію Європейський суд з прав людини висловив у справі «Лавентс проти Латвії» (рішення від 28.11.2002), вказавши, що презумпція невинуватості не порушується, якщо вина особи встановлюється на основі узгоджених і неспростованих доказів, оцінених судом у сукупності.

Положення ст. 62 Конституції України дійсно гарантують, що ніхто не вважається винним у вчиненні злочину чи правопорушення, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Водночас у цій справі таких сумнівів, які б могли тлумачитись на користь особи, не вбачається.

Навпаки матеріали справи у своїй сукупності дають підстави для ствердження, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною, а всі докази отримані в межах законної процедури.

Таким чином, посилання захисника на презумпцію невинуватості як підставу для скасування постанови є безпідставним і спростовується як національною, так і міжнародною судовою практикою.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи вимоги ст. ст. 279, 280 КУпАП дотримано, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваної постанови відсутні.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП України, з врахуванням його особи, ступеня та характеру вчиненого правопорушення.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 38, 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 -адвоката Луценка Олександра Івановича залишити без задоволення.

Постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 11.06.2025, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Ковальська