ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 317/1518/25

Провадження № 3/317/1345/2025

04 липня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького районного суду Запорізької області Каряка Д.О., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представника - адвоката Грамчук М.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла з УПП в Запорізькій області ДПП НПУ про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , військовослужбовця ЗСУ, військової частини НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

07.03.2025 року о 15 год. 50 хв. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Kangoo» державний номерний знак НОМЕР_3 по вул. Центральній, 1 в с. Новоолександрівка Запорізького району Запорізької області, з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що відповідає обстановці. Від запропонованого проходження у встановленому порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі охорони здоров`я у лікаря-нарколога, водій відмовився на місці зупинки транспортного засобу, тим самим ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

21.04.2025 р. ОСОБА_1 подано до суду клопотання про закриття провадження у справі за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування клопотання послався на те, що матеріли справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б доводили факт його керування у стані наркотичного сп`яніння. Після зупинки транспортного засобу інспекторами поліції було проведено перевірку документів, під час якої без його згоди було вилучено посвідчення водія. При цьому працівниками поліції було проведено обшук як його так і всієї автівки, намагаючись знайти в нього певні речі, не маючи при цьому відповідного дозволу. Нічого не знайшовши, працівники поліції заявили, що через тремтіння рук і звужені зіниці очей, що не реагують на світло, в них є підстави вважати, що він перебуває в стані наркотичного сп`яніння і він має поїхати на обстеження. Оскільки в той день, ОСОБА_1 разом з молодшим сержантом ОСОБА_2 , на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 , здійснювали об`їзд підпорядкованих підрозділів, який мали закінчити у визначений термін та повернутись на бойові позиції, ОСОБА_1 повідомив інспекторів поліції, що не має часу їхати до м. Запоріжжя для проходження експертизи і запропонував пройти її на місці, на що поліцейські повідомили, що не мають відповідних засобів. Після чого відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Підписуючи протокол ОСОБА_1 було зазначено, що вказані в ньому ознаки наркотичного сп`яніння відсутні. При цьому, ОСОБА_1 до клопотання було долучено копію висновку КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги та СЗХ» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 2354 від 07.04.2025 р., відповідно до якого ознак будь-якого сп`яніння в нього не виявлено. За таких підстав, ОСОБА_1 вважає, що обставини вчинення адміністративного правопорушення не підтверджені належними та допустимими доказами у справі, які б свідчили про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому просить закрити провадження у справі за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення (а.с.16-21).

19.06.2025 р. представником особи, що притягається до адміністративної відповідальності - адвокатом Грамчук М.О., за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю прибути у призначений судом день через відрядження, яке було судом задоволено і розгляд справи було відкладено на 04.07.2025р.

04.07.2025 р. ОСОБА_1 через канцелярію суду подано клопотання про виклик свідка (а.с.40), клопотання про закриття провадження у справі (а.с.41-43) та клопотання про доручення документів до справи (а.с.44-54).

Як на підставу закриття провадження у справі ОСОБА_1 послався на те, що він є військовослужбовцем і його дії були викликані необхідністю виконання Бойового розпорядження про обмін керівними настановами стосовно дій підрозділів в зоні бойових дій, для чого він покинув постійне місце дислокації в районі н.п. Степногірськ та здійснив рух в напрямку траси Дніпро-Запоріжжя, які використовуються для виконання бойових завдань для здійснення захисту територіальної цілісності, державності України. Відповідно, затримка надходження керівних настанов була б неприпустимим порушенням, яке потягло би за собою зрив термінів розгортання бойових позицій та недотримання режиму секретності. Відтак, ОСОБА_1 вважає, що в його діях не вбачається особистого мотиву. На відеозаписі він також постійно зазначає поліцейським про те, що не вживав нічого, про те, що в нього не має часу, а на запитання чи зараз він перебуває на службі, він повідомив, що перебуває на службі, рухається в цьому напрямку з метою виконання завдання. Приймаючи до уваги, що небезпека за викладених обставин не могла бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронним законом інтересам, то водій ОСОБА_1 , відповідно до ст. 17 КУпАП не підлягає адміністративній відповідальності. Просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно нього у зв`язку з вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності (а.с.41-43).

В судовому засіданні правопорушник ОСОБА_1 підтримав подані ним клопотання та просив задовольнити, закривши провадження у справі.

В судовому засіданні представник особи, що притягається до адміністративної відповідальності - адвокат Грамчук М.О., подані ОСОБА_1 клопотання про закриття провадження у справі підтримала та просила суд при винесенні постанови врахувати вказані клопотання.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши правопорушника та його представника, суд приходить до переконливого висновку, що наявні у справі докази є послідовними, взаємоузгодженими та у своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Положеннями ст. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність цієї особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи. Натомість, згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП такий обов`язок покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Приймаючи до уваги приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N 7460/03), «Бантиш та інші проти України» (заява №13063/18); «Михайлова проти України» (№ 10644/08, 06 березня 2018 року) беручи до уваги серйозність передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного стягнення, правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, повністю доведена та підтверджується дослідженими судом доказами, наявними в матеріалах справи:

- обставинами, викладеними в електронному протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 264924 від 07.03.2025, в якому зафіксовано, що 07.03.2025 року о 15 год. 50 хв. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Kangoo» державний номерний знак НОМЕР_3 по вул. Центральній, 1 в с. Новоолександрівка Запорізького району Запорізької області, з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, при цьому від запропонованого проходження у встановленому порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі охорони здоров`я у лікаря-нарколога, водій відмовився на місці зупинки транспортного засобу, тим самим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. В пункті 14 «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення» ОСОБА_1 власноруч зазначено, що він наркотичних засобів не вживав, проходити мед.огляд не має часу (а.с.3).

Даний протокол відповідає вимогам ст.ст. 254-256 КУпАП, складений уповноваженою особою, належним чином зазначено суть адміністративного правопорушення, відомості про особу яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості необхідні для вирішення справи.

- направленням на огляд водія транспортного засобу до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги та СЗХ» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у зв`язку з виявленням уповноваженою особою патрульної служби ознак сп`яніння: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що відповідає обстановці, відповідно до якого ОСОБА_1 огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія від проходження такого огляду (а.с.5);

- рапортом поліцейського УПП в Запорізькій області ДПП від 07.03.2025, яким викладено обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а саме, 07.03.2025 р. о 15:50 год. на БП З-07 було зупинено транспортний засіб «Renault Kangoo» державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 , який є діючим військовослужбовцем. Під час спілкування з водієм у останнього було виявлені ознаки наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що відповідає обстановці. Водієві було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у лікаря нарколога, на що водій відмовився. Стосовно водія ОСОБА_1 було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП ЕПР1 № 264924. На місці зупинки було вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_4 та видано тимчасовий дозвіл. Від керування відсторонений, про повторність попереджено. Подія фіксувалась на БК 471700, 474919.

- довідкою інспектора УПП в Запорізькій області ДПП, згідно якої за базою даних підсистеми «Адмінпрактика», а саме «ІТС ІПНПУ» ОСОБА_1 повторності за ст. 130 КУпАП не має. ОСОБА_1 має посвідчення водія серії НОМЕР_4 від 03.12.2002 р. (а.с.7);

- відеозаписом, який міститься на DVD-диску, що долучений до матеріалів справи, на якому зафіксовані обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування ОСОБА_1 транспортним засобом, пропозиція поліцейського пройти ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння у зв`язку з обґрунтованою підозрою, що особа перебуває в стані наркотичного сп`яніння та відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі у лікаря нарколога (а.с.8).

Застосування поліцейськими технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, прямо передбачено статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України від 18.12.2018 р. №1026. Тому здійснений поліцейським відеозапис є допустимим доказом. Відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. А на відео зафіксовані подія правопорушення. Ці відеозаписи суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР України), передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п.1.3. та п.1.9. ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими; особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність, згідно із законодавством.

Згідно із п. 2.9 А Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижує увагу та швидкість реакції.

За положеннями п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 6 ст. 266 КУпАП передбачено направлення особи для проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Пунктами 2, 3, 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 р., встановлено, що: Огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС. Огляд проводиться: лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

За таких підстав, подане ОСОБА_1 клопотання про закриття провадження у зв`язку з проходженням та наданням суду висновку КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги та СЗХ» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 2354 від 07.04.2025 р. не заслуговують на увагу та ні в якому разі не спростовують обставин вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки такий огляд був проведений ОСОБА_1 в порушення вимог, встановлених Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 р., а саме місяць потому з моменту вчинення ним інкримінованого правопорушення - 07.03.2025 р.

Отже, нормами законодавства передбачено порядок оформлення відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в установах охорони здоров`я.

Слід зауважити, що під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

При цьому, суд звертає увагу, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є порушенням вимог п.2.5 Правил дорожнього руху і утворює самостійний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що було повідомлено водія.

Слід відмітити, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є правопорушенням з формальним складом, тобто є закінченим саме з моменту висловлення особою відмови від проходження відповідного огляду.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд зазначає, що суб`єктом правопорушення за статтею 130 КУпАП є саме водії транспортних засобів, які відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху України керують ними, маючи посвідчення водія відповідної категорії, або які навчають керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Renault Kangoo» державний номерний знак НОМЕР_3 підтверджується відеозаписами, з яких вбачається, що саме ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом і у зв`язку з обґрунтованою підозрою поліцейського, що останній перебував з ознаками наркотичного сп`яніння йому було запропоновано пройти у встановленому законом порядку огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду під відеозапис на бодікамеру.

Щодо доводів ОСОБА_1 , викладених у письмовому клопотанні, про його дії в стані крайньої необхідності, суд зауважує на наступному.

Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Той факт, що 07.03.2025 року о 15 год. 50 хв., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Kangoo» державний номерний знак НОМЕР_3 по вул. Центральній, 1 в с. Новоолександрівка у Запорізькому районі Запорізької області з явними ознаками наркотичного сп`яніння, при цьому у встановленому порядку від проходження медичного огляду відмовився. Жодних зауважень до протоколу ОСОБА_1 не зазначено. Про наявність обставин крайньої необхідності, працівникам поліції не повідомляв, про що свідчить відповідна відеофіксація, що не виключає винуватість останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що водій ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції на блок посту З-07 у с. Новоолександріка Запорізького району Запорізької області, тобто поза межами території будь-якої військової частини, ОСОБА_1 не надано жодних документів, які б підтверджували те, що він під час його зупинки виконував обов`язки військової служби і діяв у стані крайньої необхідності. Доказів того, що саме 07.03.2025 року виникла ситуація, яка спонукала ОСОБА_1 керувати транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, матеріали справи не містять. В поданому ОСОБА_1 клопотанні не йдеться про жодну небезпеку, яку ОСОБА_1 потрібно було усувати. Не йдеться в ній і про заподіяння ОСОБА_1 якоїсь шкоди, в наслідок усунення ним такої небезпеки. Більш того, на момент його зупинки ОСОБА_1 не перебував у відпустці у тимчасовому звільненні, а виконував військові обов`язки, що за будь-яких обставин забороняє вживання ним наркотичних засобів, алкоголю, тощо.

В даному випадку, така позиція ОСОБА_1 про те, що він діяв у стані крайньої необхідності не узгоджується з встановленими фактичними обставинами справи та судом не встановлено даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 будучи учасником дорожнього руху, який зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги ПДР України, сів за кермо та керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння і такі дії були пов`язані з усуненням небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода та з його дій жодної небезпеки у момент події не вбачається.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він керуючи транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння діяв в стані крайньої необхідності, за таких обставин, суд вважає пояснення ОСОБА_1 , викладені у клопотанні необґрунтованими і такими, що ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті законодавства та розцінює як спосіб захисту та намагання ухилитися від встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що основним документом, який фіксує юридичний факт адміністративного правопорушення, є протокол про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Так, обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у вину порушення пункту п.2.5 Правил дорожнього руху, який визначає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до переконливого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку як для самого водія так і для інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Так, згідно положень ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

У ч. 2 ст. 33 КУпАП зазначено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Тобто, санкція ч. 1 ст. 130 КУАП є безальтернативною санкцією за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а ч. 2 ст. 33 КУпАП не дозволяє при розгляді справ про правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Об`єктивно з`ясувавши обставини справи, повно та всебічного дослідивши надані суду докази, особу ОСОБА_1 , який при керуванні джерелом підвищеної небезпеки перебував в ознаками наркотичного сп`яніння при цьому від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, суд вважає ОСОБА_1 стягнення слід визначити необхідним та достатнім для досягнення ст. 23 КУпАП мети, зокрема виховання в дусі додержання законів України та запобігання вчиненню нових правопорушень, адміністративне стягнення в межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення у вигляді штрафу з позбавленням права керування строком на 1 (один) рік. В матеріалах справи є відомості про те, що ОСОБА_1 має посвідчення водія серії НОМЕР_4 від 03.12.2002 р., яке було вилучено під час складання протоколу (а.с.7).

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зі ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 23, 33 40-1, 130, 245, 251, 252, 283, 284 КУпАП, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. який має бути сплачений порушником в прибуток держави за наступними реквізитами: (Одержувач коштів: ГУК у Зап. обл/Запорізька обл/21081300, код отримувача: 37941997, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок: UA 0008001, код класифікації доходів бюджету 21081300, найменування: «Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху»), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

У разі несплати добровільно суми штрафу в строк 15 діб з дати набрання чинності постановою, на підставі ст. 308 КУпАП штраф стягується у примусовому порядку в подвійному розмірі.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок., який має бути сплачений порушником в прибуток держави за наступними реквізитами: (Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA 0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області.

Суддя Д.О. Каряка