Єдиний унікальний номер 341/2411/24
Номер провадження 3/341/31/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м. Галич

Суддя Галицького районного суду Івано-Франківської області Островська Н. І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, не працюючого,

встановив:

Згідно протоколу 08.12.2024 о 09-25 годин по вул. І. Франка в с. Крилос Івано-Франківської області ОСОБА_1 керував автомобілем марки Форд Мондео, н. з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу газоаналізатора Алкофор 507. Результат 0,41 проміле. Від керування транспортним засобом відсторонений. Своїми діями порушив вимоги п. 2. 9 «А» ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

25.03.2025 представником ОСОБА_1 , адвокатом Шевчук-Філімон Н. М., подано клопотання про закриття провадження у справі. Зазначає, що ОСОБА_1 вини в інкримінованому йому правопорушенні не визнає. Жодних доказів, які б вказували на наявність в особи ознак алкогольного сп`яніння в матеріалах справи немає. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не відмовлявся, навпаки, погодився. Одночасно, у протоколі про адміністративне правопорушення поліцейським не зазначено, що особа відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі. Крім цього, складаючи протокол, особі не було забезпечено право на захист, як це передбачено ст. 59 Конституції України та вимогами ст. 268 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Проходження огляду у медичному закладі пропонується не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення, тощо. У разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський після цього має право скласти протокол про адміністративне правопорушення, за ст. 130 КУпАП. Якщо водієві не було запропоновано пройти огляд у медичному закладі шляхом вручення письмового направлення, то підстави для притягнення водія до відповідальності за ст. 130 КУпАП, відсутні. Так, працівниками поліції направлення на медичний огляд ОСОБА_1 не вручалось. З відеофайлу № 3 вбачається, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, ніби то зупинки, після чого останньому працівниками поліції не було запропоновано пройти огляд у медичному закладі шляхом вручення письмового направлення. Окрім цього, у матеріалах справи одним із доказів скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення долучено рапорт працівника поліції від 09.12.2024, який за Постановою Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 524/5241/16-а не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. Протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції не можуть бути беззаперечними доказами вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Інших належних та допустимих доказів вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суду не надано. Також, на відео відсутні дані щодо зупинки транспортного засобу, відсутні дані про порушення ОСОБА_1 ПДР України, у матеріалах справи немає постанови про притягнення особи до відповідальності за порушення ним конкретного пункту ПДР України та взагалі відсутні дані, які б вказували про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, адже з матеріалів відео чітко вбачається, що автомобіль в якому сидів ОСОБА_1 стояв на узбіччі та не рухався.

З відеофайлу, долученого до протоколу вбачається, що ОСОБА_1 зупинено з тих причин, що останній не був прищеплений ременем безпеки. Однак, працівниками поліції на переконання сторони захисту не могло бути встановлено це правопорушення, оскільки останні під`їхали до автомобіля особи позаду, що об`єктивно не давало їм змоги встановити дане правопорушення. Поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, та вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірним, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль лише коли є факт правопорушення. Тобто, уповноваженою особою порушено процедуру складення протоколу та процедуру притягнення особи до відповідальності, що дає підстави закрити провадження у цій справі в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У судовому засіданні представник, адвокат Шевчук-Філімон Н. М. зазначила, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Тобто, доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння. Для того, щоб виявити вказане правопорушення автомобіль, яким керує водій, має бути законно зупинений співробітниками поліції, у противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР України та подальшим притягненням до відповідальності), ставить під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія». Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статуту незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В судовому засіданні працівник поліції ОСОБА_2 пояснив, що 08.12.2024, здійснюючи патрулювання в с. Крилос було виявлено автомобіль, який здійснював рух, та побачивши службовий автомобіль різко почав збільшувати швидкість. Було здійснено переслідування та зупинка автомобіля відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». При спілкуванні з водієм було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, водія відсторонено від керування транспортним засобом. Огляд на виявлення факту алкогольного сп`яніння проводився за допомогою приладу Алкофор на місці зупинки автомобіля. Особі перед складенням протоколу про адміністративне правопорушення роз`яснено його процесуальні права. Письмове направлення на медичний огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння до медичного закладу, особі не вручалось.

Надаючи правову оцінку наявним у справі матеріалам, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 254 КУпАП при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку.

Правильність та точність складення адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною 2 ст. 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складення протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 278 КУпАП та п. 24 постанови N 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", суд під час підготовки справи до розгляду повинен виявити недоліки наданих матеріалів та протоколу, з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз, зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В статті 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими доказами.

Досліджуючи наявні докази, суд дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеня підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був належним і допустимим. Належний доказ це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. А допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також коли законодавець допускає його використання.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.9 "а" ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 N 1452/735.

За правилами частин 2, 5 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно п. 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 р. N 1103 в редакції від 28.10.2015 року, огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не заперечував щодо проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, погодидився пройти огляд на місці, при цьому йому не було вручено письмового направлення на такий огляд у медичному закладі, на що у матеріалах справи міститься таке направлення, проте відсутнє підтвердження ознайомлення з ним особи, відносно якої складено протокол.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 191433 від 08.12.2024 відеофіксація здійснювалась на бодікамеру.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 15.11.2018 у справі 524/5536/17 досліджував питання відеофіксаціі адміністративного правопорушення, як доказу у справі.

У вищенаведеній Постанові суд, зокрема, констатував про необхідність зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис. При цьому, безпідставними є доводи про те, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис підлягають зазначенню у постанові про адміністративне правопорушення лише у випадку фіксації правопорушення, здійсненої у автоматичному режимі, оскільки частиною третьою статті 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Окрім того, як встановлено, у матеріалах відсутні докази того, що ОСОБА_1 при викладених у протоколі обставинах керував транспортним засмобом. Тобто, доводи представника ОСОБА_1 адвоката Шевчук-Філімон Н. М., що ОСОБА_1 не керував вищевказаним автомобілем, не спростовані матеріалами справи.

Порушення процедури огляду на стан сп`яніння працівником поліції, як того вимагає закон, є прямим порушенням норм складення протоколу, тому згідно ч. 5 ст. 266 КУпАП даний протокол не може бути законною підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності. Суд не може спростувати доводи останнього, що підтверджується відеозаписом події про те, що йому при процедурі проходження огляду на стан сп`яніння не було належно роз`яснено і забезпечено право на допомогу адвоката, що є процесуальним порушенням його права на захист.

Інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 суду не надано.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Спираючись на положення ч.1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 року заява №926/08), на переконання суду дані відображенні у протоколі про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є сумнівними, наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, то ж, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Аналогічні положення Конституції України поширюються і на осіб, які обвинувачуються у вчиненні правопорушень, передбачених КУпАП.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року N 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що вина у діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена належними доказами.

Суд зазначає, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП та суть порушення пункту 2. 9 «а» ПДР України полягає, зокрема, у керуванні особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Водночас, усі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 за № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення відсутність складу та події адміністративного правопорушення є обставиною, що виключає провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 62 Конституції України, ст. ст. 122-2, 130, 247, 248, 251, 252, 280, 283, 285 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

СуддяНаталя ОСТРОВСЬКА