ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1252/25 Справа № 174/42/25 Суддя у 1-й інстанції - Данилюк Т.М. Суддя у 2-й інстанції - Круподеря Д. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Круподеря Д.О., за участю секретаря судового засідання Шевченко В.В., захисника Жукова Вадима Володимировича, особи що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кривий Ріг, у режимі відео конференції, апеляційну скаргу захисника Жукова Вадима Володимировича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Вільногірського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції:

22.12.2024 о 10:56 год. водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився в закладі охорони здоров`я, стан наркотичного сп`яніння підтверджується висновком № 186/1 КНП КМЛ МЛ № 9. Своїми діями водій порушив п.2.9.а. ПДР.

Доводи апеляційної скарги:

З таким судовим рішенням не погодився захисник Прокопцев С. В. та оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду 1-ї інстанції скасувати, провадження у справі закрити.

Захисник пояснив, що вперше апеляційну скаргу було подано без пропуску строку на апеляційне оскарження, але було допущено помилку у зв`язку з чим Дніпровським апеляційним судом було винесено постанову про повернення апеляційної скарги. В найкоротший термін недоліки були усунені та подано апеляційну скаргу повторно з клопотанням про поновлення строку.

Стверджує, що у вказаний у постанові час особа не керувала транспортним засобом. Також судом не зазначено місця скоєння адміністративного правопорушення. При цьому в постанові судом першої інстанції були вказані обставини, яких не було у протоколі, а саме місце і час скоєння.

В постанові суду першої інстанції стверджується, що ОСОБА_1 визнав факт керування у зазначений час що не відповідає дійсності.

Стверджує, що суд не може уточнювати в судовому рішенні фабулу правопорушення, усувати розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі та самостійно відшукувати докази винуватості особи.

Протокол про адміністративне правопорушення датується 31.12.2024, тоді як подія правопорушення датована 22.12.2024. У порушення вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП, протокол був складений після 24 годин з моменту виявлення особи.

Відсутні належні докази керування в стані наркотичного сп`яніння. Відсутні докази належного відсторонення особи від керування.

Зазначає, що суд першої інстанції критично оцінив аргументи захисту щодо не встановлення особи (без відповідних документів) під час складання протоколу.

Позиції сторін в суді:

В судовому засіданні сторона захисту підтримала вимоги апеляційної скарги. Захисник просив визнати протокол про адміністративне правопорушення від 31.12.2024 року неналежним доказом.

Висновки суду:

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з метою дотримання принципу доступу до правосуддя, про можливість визнати поважність причини пропуску апелянтом строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вважає за необхідне задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступні обставини.

Відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Крім того, суддя розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Цих вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суддя місцевого суду дотримався не в повному обсязі, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Судом першої інстанції ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився в медичному закладі у лікаря нарколога зі згоди водія, стан наркотичного сп`яніння підтверджується медичним висновком .

В обґрунтування вини ОСОБА_1 суд послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапис з бодікамери поліцейського, висновок щодо результатів медичного огляду . З огляду на зазначені докази суддя першої інстанції вважав доведеним вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

З цими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Оцінюючи допустимість доказів, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що відповідно до положень ч. 2 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у провину ставилось те, що 22.12.2024 року о 10 год 56 хв, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21063 з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 в стані наркотичного сп`яніння.

Огляд на стан сп`яніння проводився в медичному закладі у лікаря нарколога зі згоди водія у встановленому законом порядку, стан наркотичного сп`яніння підтверджується висновком КНП Кам`янської міської ради «Міська лікарня №9» № 186/1 дата заповнення 22.12.2024 року, вказаний висновок зроблено на підставі даних, що містяться в акті медичного огляду особи, що керує транспортним засобом з метою виявлення стану сп`яніння № 186 від 27.12.2024 року.

Поряд з цим, у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, про те, що датою складання протоколу є 31.12.2024 року о 09 год 50 хв.

Тобто, за наведених обставин вбачається, між скоєнням правопорушення та складанням даного протоколу пройшло більш ніж 24 години.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення складений з істотними порушеннями та викликає обґрунтовані сумніви, які, відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, тлумачаться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

На зазначені порушення суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про допустимість доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний допустимим джерелом доказів у даній справі.

Як наслідок, інші докази, на які послався суд першої інстанції, є похідними і, на переконання колегії суддів є недопустимими доказами за принципом плодів отруйного дерева. (Рішення ЄСПЛ у справі «Яременко проти України»).

У відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). «Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Крім того суд апеляційної інстанції зазначає, що в судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що місцем вчинення адміністративного правопорушення є м. Вільногірськ, дану обставину підтвердив і ОСОБА_1 однак інформація про місце вчинення правопорушення, а саме, місто та адреса, відсутня як в протоколі про адміністративне правопорушення так і в постанові суду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суд не вправі вийти за межі тих фактичних обставин, які були встановлені протоколом про вчинення адміністративного правопорушення. Якщо викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її.

Протокол про адміністративне правопорушення по суті є обвинувальним актом на основі якого, в сукупності з іншими доказами, встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення працівником поліції допущено істотне порушення, оскільки не зазначено місце вчинення правопорушення, а відтак вказаний протокол не відповідає приписам ст. 256 КУпАП.

Враховуючи те, що протокол про адміністративне правопорушення був складений з істотними порушеннями норм КУпАП, які, з огляду на обмежені процесуальні повноваження суду та обов`язок збирати докази саме особами, уповноваженими на складання протоколів, не можуть бути усунуті під час судового розгляду, вказаний протокол не може бути допустимим доказом по справі, що тягне за собою неможливість правильного вирішення справи на його основі.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вийшов за межі фактичних обставин справи, оскільки визнав останнього винуватим у порушенні Правил дорожнього руху України, на підставі зазначених працівником поліції в протоколі суперечливих даних, що є недопустимим.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції стосовно ОСОБА_1 має бути безумовно скасованою, оскільки прийнята з порушенням вимог КУпАП.

На підставі вищевикладеного вважаю, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання правопорушника винним.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі належить закрити, якщо судом встановлено, що в діях особи у відношенні якої, складено протокол про адміністративні правопорушення, відсутні склад і подія адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, дані що відображенні у протоколі про адміністративне правопорушення не можуть бути покладені в основу судового рішення, а відтак вказане є підставою для закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника Жукова В.В. необхідно задовольнити, а постанову судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.02.2025 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу захисника Жукова В. В. задовольнити.

Постанову Вільногірського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя