ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Новокодацького районного суду міста Дніпра від 20 травня 2025 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 20 травня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 16.09.2024 року о 02 годині 12 хвилин, водій ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: м. Дніпро, вул. Київська, буд. 74, керував транспортним засобом «BMW 525D» номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме виражене тремтіння пальців рук, розширені зіниці, які не реагують на світло, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження ОСОБА_1 зазначає, що не приймав участі в судовому засіданні в суді першої інстанції і йому не було відомо про прийняте судом рішення, копію постанови суду отримав 06 червня 2025 року.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 зазначає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а матеріали справи не містять допустимих доказів, які б вказували на доведеність його вини. Ухвалюючи рішення по справі суд не зазначив мотивів прийняття або відхилення його аргументів щодо даної справи, що призвело до порушення його прав, а також не врахував, що він є військовослужбовцем, який приймає участь у бойових діях.

Зазначені у протоколі ознаки сп`яніння не підтверджуються долученим до матеріалів справи відеозаписом, з якого видно, що його поведінка відповідає обстановці, на запитання поліцейських відповідав чітко, тремтіння пальців рук відсутнє. Також, при складанні протоколу йому не було роз`яснено його процесуальні права, зокрема право користуватися юридичною допомогою адвоката, а сама зупинка його транспортного засобу є незаконною.

Вказує, що у встановленому законом порядку його не було направлено на проходження огляду на визначення стану сп`яніння до закладу охорони здоров`я, в матеріалах справи відсутнє відповідне направлення.

Також зазначає, що у протоколі відсутні відомості про відсторонення його від керування транспортним засобом, при цьому після складання протоколу поліцейські дозволили йому продовжити рух.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що під час складання протоколу поліцейські грубо порушили його право на захист, тому протокол є неналежним доказом по справі. Суд першої інстанції невірно оцінив надані докази з точки зору їх достовірності і допустимості та помилково покладені в основу прийнятого рішення.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду.

У судові засідання, призначені на 23 червня 2025 року та 30 червня 2025 року ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату розгляду апеляційної скарги, двічі подавав клопотання про відкладення розгляду справи.

23 червня 2025 року ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення розгляду справи, не додаючи, при цьому, документів на підтвердження неможливості участі у розгляді справи.

Клопотання від 30 червня 2025 року було подане ОСОБА_1 у зв`язку з необхідністю отримання правової допомоги.

При цьому, у судове засідання, призначене на 07 липня 2025 року, ОСОБА_1 знову не з`явився, відомостей про укладення договору із адвокатом для отримання правової допомоги не надав.

Такі дії ОСОБА_1 щодо відкладення розгляду справи апеляційний суд розцінює як зловживання процесуальними правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на участь у судовому засіданні з метою затягування такого розгляду, а тому, враховуючи терміни розгляду даної категорії справи, відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 .

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування

практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційний суд зважає на те, що хоча останній і був повідомлений про час та дату судового засідання, проте не брав участі в судовому засіданні, а у справі відсутні відомості про надсилання копії оскарженої постанови відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП, а також враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, апеляційний суд вважає, що для забезпечення його права особи на апеляційне оскарження рішення суду, необхідно задовольнити клопотання та поновити строк апеляційного оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи і з таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції. Так, вина повністю доведена та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 130254 від 16.09.2024 складеним уповноваженою особою, з дотриманням вимог статей 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського та відеозаписом з нагрудного відеореєстратора працівника поліції, долученим до протоколу на диску.

З відеозапису, долученого до протоколу слідує, що співробітник поліції після зупинки транспарентного засобу встановив ознаки наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 , зокрема, перевірив пальці рук на наявність тремору, застосував ліхтарик, яким світив в очі останньому та повідомив, що у нього зіниці очей звужені, після чого висунув вимогу пройти огляд в медичному закладі для встановлення або спростування стану наркотичного сп`яніння, після чого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, пояснивши, що нещодавно вживав наркотичні засоби.

Відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовився проїхати до медичного закладу для проходження огляду, такі дії водія суд першої інстанції правильно розцінив як відмову від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху).

За частиною 1 статті 130 КУпАП адміністративно-караним є діяння, яке полягає, в тому числі у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП окреслює обставини, які підлягають доказування в межах даної категорії справ, зокрема, що особа керувала транспортним засобом (виконувала функції водія), мала ознаки відповідного сп`яніння та в порушення обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР України відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння.

За порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР України, за таку відмову настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення..., що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо порушення поліцейськими порядку проведення огляду, передбаченого ст. 266 КУпАП, з огляду на наступне.

Відеозаписом зафіксовано, що працівник поліції виявив ознаки наркотичного сп`яніння, після чого проголосив вимогу пройти огляд в медичному закладі для встановлення або спростування стану наркотичного сп`яніння.

Згідно з п. 2 Загальних положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735: огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 4 Розділу І Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість. Ознаками алкогольного ( наркотичного ) сп`яніння є: - запах алкоголю з порожнини рота; - порушення координації рухів; - порушення мови; - виражене тремтіння пальців рук; - різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; - поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 Розділу І зазначеної Інструкції).

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також проведення такого огляду» з наступними змінами і доповненнями (Далі Порядок), зазначено, що огляд проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом;

лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

За правилами пункту 12 Розділу ІІ, пунктів 7, 8 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1 452/735 від 09 листопада 2015 року (Далі Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Таким чином, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

На файлі відеозапису зафіксовано, що після виявлення відповідних ознак наркотичного сп`яніння працівник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 проїхати до закладу охорони здоров`я для проходження медичного огляду, на що останній відмовився.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відтак, встановлення наявності ознак сп`яніння відноситься до компетенції поліцейського при спілкування з водієм, який наділяється такими повноваженнями, зокрема і вказаною Інструкцією, а спростувати такі дії водій може у встановленому законом порядку (проходженням медичного огляду), тому ставити під сумнів правильність підозри працівника поліції щодо наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу наразі немає підстав. Працівники поліції не проводять огляд, а тим більше медичний огляд водіїв, оскільки не є медичними працівниками, а лише встановлюють наявність ознак сп`яніння, передбачених відповідної інструкцією, що є підставою для направлення (доставки) водія до закладу охорони здоров`я саме для проведення медичного огляду, а у випадку із підозрою про перебування у стані наркотичного сп`яніння, також для проведення лабораторних досліджень.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції за статтею 130 КУпАП.

Відповідно до п. 8 Порядку із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 57 (57-2023-п) від 20.01.2023, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відтак, оскільки матеріали справи містять відеозапис, на якому зафіксовано як відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння так і процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення, будь-які невідповідності вимогам Порядку в діях працівників поліції відсутні.

Щодо доводів ОСОБА_1 про відсутність в матеріалах справи направлення водія на огляд на стан сп`яніння суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Направлення водія на проведення медичного огляду, яке складає поліцейський є підставою для лікаря провести відповідний медичний огляд і, відповідно, таке направлення складається у випадку коли водій погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я або не погоджується з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу. Водночас, у цій справі ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у будь-якому порядку, тому у поліцейського взагалі були відсутні підстави для складення такого направлення.

Нормативні положення ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року та Інструкції взагалі не містять вимоги щодо складання працівниками поліції такого направлення на проходження медичного огляду на стан сп`яніння у випадку відмови водія від його проходження.

Направлення водія на проведення медичного огляду, яке складає поліцейський є підставою для лікаря провести відповідний медичний огляд і, відповідно, таке направлення складається у випадку коли водій погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, в той же час у цій справі ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у медичному закладі, тому складення такого направлення після складення протоколу не має правових наслідків у виді визнання протоколу недопустимим доказом.

Твердження апелянта про відсутність передбачених законом підстав для зупинки поліцейськими транспортного засобу не можуть бути визнані обґрунтованими у зв`язку із вищенаведеним, а також зважаючи на те, що апеляційні доводи у цій частині не спростовують правильності висновків суду та не нівелюють порушення водієм вимог п. 2.5 ПДР, а отже не звільняють останнього від відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 щодо не відсторонення його від керування транспортним засобом апеляційний суд також вважає неспроможними, оскільки спростовується дослідженим відеозаписом.

Під час дослідження матеріалів справи, апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. 266 КУпАП, Порядку та Інструкції, які мали б наслідком закриття провадження у справі.

Всі інші доводи апелянта ОСОБА_1 ґрунтуються на власному хибному тлумаченні положень матеріального та процесуального закону і власній переоцінці доказів та фактичних обставин.

Таким чином, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити та поновити їй строк апеляційного оскарження постанови Новокодацького районного суду міста Дніпра від 20 травня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Новокодацького районного суду міста Дніпра від 20 травня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун