Номер провадження: 33/813/1392/25
Номер справи місцевого суду: 504/2025/25
Головуючий у першій інстанції Якимів А.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Чеботар А.Г.,

захисника ОСОБА_1 адвоката Миколюка А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Доброславського районного суду Одеської області від 02 червня 2025 року про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 щодо скоєння нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.ч.1,2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) відносно ОСОБА_1 було закрито, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст. 173-2 КУпАП (а.с.68-69).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 26.04.2025 року №ВАД 301520 ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 року, в 17.00 год. вчинила домашнє насильство відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , висловлювалася на його адресу нецензурною лайкою та чинила психологічний тиск, внаслідок чого могла бути завдана шкода його психічному здоров`ю, чим вчинила адміністративне правопорушення, визначене у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 26.04.2025 року № ВАД 301518 ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 в присутності малолітнього ОСОБА_3 , 2020 р.н., 26.04.2025 року, в 17.00 год. вчинила домашнє насильство відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , висловлювалась на його адресу нецензурною лайкою та чинила психологічний тиск, внаслідок чого могла бути завдана шкода його психічному здоров`ю, чим вчинила адміністративне правопорушення визначене у ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 26.04.2025 року № ВАД 301519 ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 в присутності малолітньої ОСОБА_3 , 26.04.2025 року, в 17.00 год. вчинила домашнє насильство відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , висловлювалась на його адресу нецензурною лайкою та чинила психологічний тиск, внаслідок чого могла бути завдана шкода його психічному здоров`ю, чим вчинила адміністративне правопорушення визначене у ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Доброславського районного суду Одеської області від 02 червня 2025 року матеріали справ про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за №504/2025/25, №504/2026/25 та №504/2027/25 були об`єднані в одне провадження та присвоєно номер №504/2025/25.

Постановою Доброславського районного суду Одеської області від 02 червня 2025 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністратиновго правопорушення, передбаченого ч.ч.1, 2 ст. 173-2 КУпАП. (а.с.68-69).

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, 10 червня 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення яким ОСОБА_1 визнати винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.ч.1, 2 ст. 173-2 КУпАП та притягнути її до адміністративної відповідальності (а.с.71-73).

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Згідно положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією частин 1 та 2 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення; та повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою юридичну відповідальність.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вирізняє такі види домашнього насильства:

- фізичне насильство, що є формою домашнього насильства, та включає: ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;

- психологічне насильство - насильство, пов`язане з тиском одного члена сім`ї на психіку іншого через навмисні словесні образи або погрози, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

- економічне насильство - навмисні дії одного члена сім`ї щодо іншого, спрямовані на позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Об`єктивна сторона ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Відповідно до Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року (далі - Закон) визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно зі ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Зважаючи на викладене, адміністративним правопорушенням є не будь-яке домашнє насильство, а те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Сама по собі сварка осіб чи образи не становлять собою домашнє насильство. Такі дії утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У даному випадку, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що об`єктивна сторона правопорушення, викладена у протоколі, не відповідає тексту диспозиції ст. 173-2 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що протоколи від 26.04.2025 року: №ВАД 301518, №ВАД 301519, №ВАД 301520, складені щодо ОСОБА_1 , не містять відомостей про наслідки, настання яких є обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. Також, зазначені обставини не підтверджені відеоматеріалами, дослідженими апеляційної інстанції.

Крім того, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, належних в розумінні ст. 251 КУпАП, про спричинення діями ОСОБА_1 потерпілому ОСОБА_2 наслідків у вигляді фактичного настання психологічної шкоди.

На підставі досліджених доказів та пояснень осіб в судовому засіданні, судом першої інстанції правильно встановлено, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, та наявність в її діях складу зазначених адміністративних правопорушень.

Із дослідженого відеозапису подій вбачається, що ОСОБА_2 разом з двома дітьми приїхав до будинку, де мешкає ОСОБА_1 . В ході бесіди ОСОБА_2 перекрикував ОСОБА_1 та не давав можливості останній висловитися. Згодом ОСОБА_2 зайшов до цього житла та здійснював огляд приміщень будинку. Внаслідок цих дій, ОСОБА_1 заперечувала, щодо огляду саме комоду з її особистими речами. При цьому ОСОБА_1 не вживала жодної нецензурної лексики, погроз чи психологічного тиску, відносно колишнього чоловіка та/або дітей. Також ОСОБА_1 не вчиняла дій які спрямовані на обмеження волевиявлення ОСОБА_2 . Дії або бездіяльність ОСОБА_1 не були здатні викликати у ОСОБА_2 побоювання за свою безпеку чи безпеку дітей, чи спричинити емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 та/або дітей.

Отже, матеріали справи не містять доказів існування обставин, які в силу пункту 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» можна розцінити як психологічне насильство відносно ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ч.ч. 1,2 ст. 173 -2 КУпАП, та які б підпадали під ознаки домашнього насильства у виді дій психологічного та фізичного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Враховуючи встановлені обставини, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити, що зі слів захисника ОСОБА_1 адвоката Миколюка А.П. слідує, що відносно ОСОБА_2 також були складені протоколи про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП. 23.06.2025 року відносно ОСОБА_2 була винесена постанова про визнання його винним і притягнуто його до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП та ч.2 ст. 173-2 КУпАП, саме 26.04.2025 року, в 17.00 год., за адресою: АДРЕСА_2 , тобто у тому ж місці і у той же час, яку ОСОБА_2 в апеляційному порядку не оскаржував.

У відповідності до положень п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Враховуючи наведене, за результатами апеляційного розгляду суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а постанова Доброславського районного суду Одеської області від 02 червня 2025 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 251, 268, 280, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Доброславського районного суду Одеської області від 02 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда