Справа № 487/9443/24
Провадження № 33/812/287/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Тищук Н.О.,

із секретарем Коростієнко Н.С.,

без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Скоробогатька Володимира Юрійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою адвоката Скоробогатька Володимира Юрійовича, на постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення 17 000 грн штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

У С Т А Н О В И В:

Постановою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення у вигляді 17 000 грн штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

08 червня 2025 року захисник ОСОБА_1 , адвокат Скоробогатько В.Ю. подав апеляційну скаргу на постанову суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 01.10.2024 року приблизно за годину до зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції останній випив безалкогольне пиво та їв страви приправлені часником, тому у нього вочевидь був неприємний запах з ротової порожнини і він застосував освіжувач ротової порожнини. По дорозі ОСОБА_1 зупинили працівники поліції та після нетривалого спілкування попросили вийти з автомобіля для проведення огляду останнього. Щоб у нього не було чутно запаху часнику з ротової порожнини, він перед тим як вийти з автомобіля зробив декілька вприскувань освіжувача ротової порожнини. До поліцейських ОСОБА_1 підійшов через 20 секунд, а не відразу і у ОСОБА_1 були відсутні будь-які зовнішні ознаки в тому числі і в поведінці, які б могли свідчити про те, що ОСОБА_1 перебував у стані будь-якого сп`ягніння. Поліцейські попросили ОСОБА_1 подихати їм в обличчя. Після того як ОСОБА_1 двічі дихнув поліцейському в обличчя йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння. Оскільки ОСОБА_1 напередодні, ні в цей день не вживав алкогольні напої, то погодився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу.

Після проходження огляду ОСОБА_1 було встановлено, що використаний для тестування газоаналізатор «Drager Аlkotest 7510» ARLM-0362 мав технічну несправність оскільки після тесту видав лише 1 звуковий сигнал, що відповідає відсутності алкоголю у видихуваному повітрі або що його концентрація була в межах допустимої норми.

Крім того при проведенні огляду не був зроблений тест навколишнього повітря та сам прилад тримався поблизу мобільних телефонів та передавальних станцій, які були у поліцейського та у самого ОСОБА_1 .

Після включення приладу зелений індикатор не блимав, а короткий звуковий сигнал не подавався, що є обов`язковим у відповідності до підпункту 2 п. 3.3. Інструкції і свідчило б про справність приладу. Проте відсутність сигналу та відсутність блимання зеленого індикатора свідчить про те, що прилад вимірювання працював не у відповідності до Інструкції, що свідчить про його несправність. При цьому під час аналізу повинно відбуватися клацання приладу.

Таким чином, застосування засобу вимірювальної техніки з порушенням Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року, не дають змоги однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, яке поставлено ОСОБА_1 в провину.

Крім цього апелянт посилався на те, що текст постанови суду першої інстанції викладено дуже стисло, без зазначення всіх доказів, які є підставою для прийняття рішення щодо винуватості ОСОБА_1 поза розумними сумнівами.

Посилаючись на зазначене та на презумпцію невинуватості, захисник просив постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2025 року скасувати у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі апелянт просив розгляд апеляційної скарги здійснювати за особистої участі ОСОБА_1 та його захисника, однак, у судове засідання апеляційного суду ні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ні його захисник не з`явились. Про час, дату та місце слухання справи був повідомлений адвокат Скоробогатько В.Ю. як захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, телефонограмою та направленням повідомлення на електронну адресу.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно положень статті 245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (частини 1, 2 статті 251 КУпАП).

Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

Пунктом 2.9.а Правил дорожнього руху (далі Правила) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог 2.5. Правил водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних правил утворюють склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке визначена частиною першою статті 130 КУпАП.

За частиною 1 статті 130 КУпАП керування транспортними засобами

особами в стані алкогольного сп`яніння є адміністративним правопорушенням та тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №140903 від 01.10.2024 вбачається, що цього дня о 21с год 55 хв, рухаючись в м. Миколаєві, вул. Генерела Олекси Алмазова, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Hilux д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а сам: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки у встановленому законом порядку за допомогою приладу Алкотест Драгер 7510 ARLM 0362. Результат тестування склав 1,88‰. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився у встановленому законом порядку. Своїми діями водій порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З доданого до протоколу відеозапису з боді камери працівника поліції вбачається, що зупинивши транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , працівники поліції повідомили, що причиною зупинки є те, що в автомобілі відсутня під світка номерного знаку. Після проходження ОСОБА_1 тестування результат тесту склав 1,88 проміле. Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 , що допустимою нормою є 0,2 проміле, однак його результат майже удвічі перевищує норму. ОСОБА_1 роз`яснені права та повідомлено, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП. З результатом тестування водій ОСОБА_1 погодився. При цьому пасажир авто повідомив, що він не вживав алкоголю тому у подальшому керувати автомобілем буде він.

Протокол про адміністративне правопорушення та акт огляду водія на стан сп`яніння підписані ОСОБА_1 без зауважень.

Про підозру щодо несправності алкотестеру водій ОСОБА_1 не заявляв.

Не додано будь-яких доказів його несправності і до апеляційної скарги.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що ці доводи є безпідставними та надуманими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.

Довід апеляційної скарги про те, що постанова суду першої інстанції викладена дуже стисло, без зазначення всіх доказів, які стали підставою для її прийняття, апеляційний суд оцінює критично, оскільки у постанові досить чітко, лаконічно та конкретно викладені обставини справи, наявні у справі докази, застосування судом норм права та висновки суду щодо доведеності вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

При цьому апеляційний суд враховує, що посилаючись на стислість судової постанови, апелянт не зазначив конкретно, що саме з постанови суду виявилось йому не зрозумілим та які саме права ОСОБА_1 цим порушено.

З огляду на викладене апеляційний суд доходить висновку, що при винесенні постанови судпершої інстанції дійшов правильного висновку, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, результат тестування кого склав 1, 88 проміле.

Підстав для сумнівів у достовірності наявних у справі доказів судом не встановлено.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, постанова суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

При цьому, апеляційний суд враховує, що адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП відносяться до тих правопорушень, які за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечними як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху.

У рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29 червня 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі, яка переглядається, не встановлено неправильного застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної постанови.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, судом дотримано стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. У цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов до законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 283, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Скоробогатька Володимира Юрійовича, залишити без задоволення.

Постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.О. Тищук