ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/188/25Головуючий у 1-й інстанції Холява Л.І.
Провадження № 33/817/297/25 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 р.

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Парубія М.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 07 травня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Лановецького районного суду Тернопільської області від 07 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Як визнав суд, ОСОБА_1 , 17 лютого 2025 року о 01 годині 30 хвилин по вул. Грушевського, 1 в м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області керував транспортним засобом марки ВАЗ 21130 д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився в приміщенні відділення поліції № 1 (м.Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області за допомогою газоаналізатора Drager 6820 ARPJ - 0912, результат огляду становить 1.67 ‰, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вважає, що вирішуючи справу, суд першої інстанції виніс постанову незаконно, необґрунтовано, не вивчивши в повному обсязі матеріали адміністративного правопорушення, крім того її прийнято з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, що потягло за собою однобічне та неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи, їх неналежне дослідження та ненадання їм належної оцінки, також місцевим судом проігноровано практику ЄСПЛ.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції при розгляді адміністративних матеріалів було порушено право особи на доступ до правосуддя, яке виразилось у позбавлені можливості виступу та наданні своїх пояснень, доводів щодо протиправності дій поліцейських, так як рішення судом приймалось без участі ОСОБА_1 та його захисника.

Зазначає, що суд першої інстанції під час розгляду адміністративних матеріалів не був безсторонній та неупереджений, безпідставно відмовив та залишив без розгляду ряд клопотань сторони захисту, зокрема у проведенні безпосередньо у судовому засіданні дослідження письмових та електронних доказів; про зміну територіальної підсудності; про залучення в якості сторони обвинувачення прокурора; про повернення протоколу про адміністративне правопорушення від 17.05.2025 на доопрацювання та дооформлення.

Звертає увагу, що в протоколі щодо ОСОБА_1 вказано, що власником транспортного засобу марки ВАЗ 21130 д.н.з. НОМЕР_1 , яким начебто керував ОСОБА_1 , був ОСОБА_2 , однак адміністративні матеріали не містять жодних доказів, що ОСОБА_3 являється власником, володільцем чи користувачем вищезгаданого автомобіля, тому висновки працівника поліції про те, що ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 право керування даним транспортним засобом є безпідставні.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, вказує на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, оскільки в адміністративних матеріалах відсутні докази даного факту, на момент зупинення поліцейськими автомобіля ВАЗ, ОСОБА_1 був пасажиром, а не водієм, який знаходився на задньому сидінні поряд двох інших пасажирів.

Посилається також і на те, що в салоні транспортного засобу ВАЗ 21130, д.н.з НОМЕР_1 , на момент зупинки, окрім ОСОБА_1 знаходились ще троє осіб, які надали свої усні пояснення в ході спілкування з працівниками поліції, однак у Протоколі жодних відомостей про осіб свідків події не зазначено, вказано, що не залучались, і більше того, в матеріалах справи відсутні будь-які письмові пояснення цих очевидців події.

Вказує, що в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 , було роз`яснено його право на захист, хоча в дійсності його було позбавлено права викликати захисника, його адвоката.

Крім цього, в протоколі не зазначено:

яким саме технічним приладом проводився огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 , який би визначав про наявність алкоголю саме в крові; відсутнє зазначення про сертифікацію та відповідність приладу; останнє проходження повірки, що викликає у апелянта сумнів, щодо технічної справності газоаналізатора;

не зазначено, які саме докази долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення;

відсутні відомості щодо погодження ОСОБА_1 із результатами огляду та відомості, що поліцейський пропонував пройти повторний огляд в закладі охорони здоров`я.

Стверджує, що відеозаписом підтверджується, що зовнішній вигляд та поведінка ОСОБА_4 не вказували на наявність в такої особи ознак алкогольного сп`яніння.

На переконання апелянта, вищенаведені недоліки вказують на грубе та істотне порушення поліцейськими вимог положень ст.266 КУпАП, Інструкції, Порядку проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння, та недійсність проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .

Апелянт не погоджується із висновками суду першої інстанції з приводу критичної оцінки показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 наданими ними в судовому засіданні.

Звертає увагу, що інспектор поліції проводив усне опитування неповнолітніх пасажирів автомобіля під моральним і психологічним тиском, без участі їх батьків, дитячих психологів, педагогів, що є істотним порушенням вимог закону, що вказує на неналежність та недопустимість їх усних показань.

Крім цього, вважає рапорт працівника поліції, відеозаписи з нагрудних камер працівника поліції, акт огляду, направлення та копії постанов і протоколів недопустими та неналежними доказами.

Враховуючи вищенаведене, апелянт просить скасувати постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 07 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП або направити протокол про адміністративне правопорушення від 17.02.2025 разом із додатками та усіма адміністративними матеріалами повернути в ВП №1 (м.Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області на доопрацювання та дооформлення.

Одночасно просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Лановецького районного суду Тернопільської області від 07 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 , мотивуючи тим, що він та його захисник повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, а про оскаржувану постанову йому стало відомо лише 05 квітня 2025 року після отримання її копії поштою, що підтверджується матеріалами справи.

Просить викликати та допитати в якості свідка - інспектора ВП №1 м. Ланівці Кременецького РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 та залучити в якості сторони обвинувачення прокурора.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Парубія М.М., які підтримали подану захисником апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять скасувати постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 07 травня 2025 та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Рішення суду, яке оскаржується апелянтом, постановлено судом першої інстанції 07 травня 2025 року.

Останнім днем подачі апеляційної скарги є 17 травня 2025 року, який припав на вихідний день - суботу.

За загальним правилом, яке регламентовано приписами ст.120 КАС України, ст.115 КПК України, ст.245 ЦПК України і, на переконання суду, може бути застосовано у даному провадженні по аналогії права, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Судом встановлено, що апеляційна скарга на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2025 року подана 19 травня 2025 року, що стверджується відміткою на поштовому відправленні.

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущено і підстави для вирішення питання про його поновлення відсутні.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до вимог п. 2.9 а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №249002 від 17 лютого 2025 року, ОСОБА_1 , 17 лютого 2025 року о 01 годині 30 хвилин по вул. Грушевського, 1 в м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області керував транспортним засобом марки ВАЗ 21130 д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився в приміщенні відділення поліції № 1 (м.Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області за допомогою газоаналізатора Drager 6820 ARPJ - 0912, результат огляду становить 1.67 ‰

З відеозапису долученого до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Всупереч доводам апеляційної скарги, вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Апеляційний суд вважає, що наведені захисником неточності при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, такими, що не впливають на допустимість даного доказу, оскільки такі розбіжності не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та доведеності його вини.

Варто зауважити і те, що будь-яких зауважень чи заперечень щодо оформлення протоколу щодо ОСОБА_1 , він не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його процесуальних прав та складання протоколу до компетентних органів не звертались і матеріали справи таких не містять.

Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість особи, яка склала протокол про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 у результатах розгляду справи або притягненні останнього до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції та відеореєстратором із службового автомобіля встановлено, що працівниками поліції було виявлено факт керування ОСОБА_1 17 лютого 2025 року о 01 год. 30 хв. в м. Ланівці, по вул. Грушевського, 1, транспортним засобом марки ВАЗ 21130, номерний знак НОМЕР_1 , який був зупинений працівниками патрульної поліції під час дії комендантської години.

За змістом Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а також відповідно до Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою КМУ №573 від 08.07.2020 на території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.

Контроль за дотриманням особами комендантської години здійснюється патрулями, які підпорядковуються коменданту.

Під час дії комендантської години Збройні Сили, Держспецтрансслужба, Національна гвардія, Держприкордонслужба, Національна поліція, СБУ, ДФС, ДМС, ДСНС продовжують виконання своїх завдань відповідно до призначення та специфіки діяльності.

Патрулям на території, де запроваджено комендантську годину, в установленому законодавством порядку надано право, зокрема, перевіряти в осіб посвідчення, документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, документи, що підтверджують законність перебування на території України, перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти в органи або підрозділи Національної поліції для встановлення особи, за потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які ними перевозяться.

Згідно з Порядком перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженим постановою КМУ від 29 грудня 2021 №1456 уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби та вимагати пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також документів, що підтверджують відповідне право особи (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ), якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення.

Наведе вище повністю узгоджується з приписами ст.ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію». Тому, за вказаних обставин, зупинення поліцейськими автомобіля під керуванням ОСОБА_1 під час дії комендантської години і перевірка її документів є законними.

Також відеозаписом з нагрудної камери поліцейського засвідчено, що після зупинки транспортного засобу ВАЗ 21130 д.н.з. НОМЕР_2 , поліцейський підійшовши до авто зі сторони водія, відчинивши двері авто та помітив, що в салоні автомобіля знаходяться чотири особи, при цьому місце водія було пустим, на що працівник поліції зазначив, що водій даного транспортного засобу пересів на пасажирське сидіння. Після цього працівник поліції попросив пред`явити документи, які підтверджують право на керування автомобілем, право власності на автомобіль, на що ОСОБА_8 повідомив, що він за кермом не сидів та в нього є документи, які підтверджують право користування даним автомобілем, а саме довіреність від власника, при цьому він заперечував виконання функції водія в зазначений в протоколі час та місце. На запитання поліцейського «хто керував автомобілем?», ОСОБА_8 та одна з пасажирів ВАЗ 21130 Дар`я відповіли, що «водієм був ОСОБА_9 , тобто ОСОБА_1 », а надалі під час спілкування з ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені у останнього явні ознаки алкогольного сп`яніння,

В подальшому, ОСОБА_1 відмовився пред`явити будь-який з документів, які посвідчують особу або підтверджують право керування автомобілем, у зв`язку з чим був затриманий та доставлений до відділення поліції, про що свідчить протокол про адміністративне затримання серії АЗ №163196. (а.с. 5)

Прибувши до відділу поліції, під час спілкування з ОСОБА_1 працівниками поліції було повторно зазначено, що у останнього явні ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим працівники поліції запропонували йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, на що ОСОБА_1 погодився.

Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського засвідчено, що за результатом проведеного огляду з використанням технічного приладу газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» виявлено вміст алкоголю в організмі ОСОБА_1 , 1,67 ‰.

Працівник поліції ознайомив ОСОБА_1 з результатом тесту, отриманого під час огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також запропонував йому пройти повторний огляд у найближчому закладі охорони здоров`я, на що останній погодився, однак через деякий час відмовилась від проходження такого огляду у медичному закладі. Відеозаписом підтверджено, що така відмова від прохолодження огляду в закладі охорони здоров`я є добровільною і жодним чином не пов`язана з діями працівників поліції, як про це зазначає апелянт в апеляційній скарзі.

Тому, доводи апеляційної скарги, що із результатами проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння водій не погоджувалася і не відмовлялася від повторного огляду в медичному закладі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема - матеріалами відеозаписів.

Відеозаписи з нагрудних камер поліцейського суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вищенаведені обставини також стверджується рапортом чергового відділення поліції №1 (м.Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області № 946 від 17 лютого 2025 року.

Суд враховує, що рапорт поліцейських за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності з всіма наявними доказами.

З огляду на дані протоколу, акту огляду та роздруківки з результатами огляду, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння та змісту відеозапису, апеляційний суд вважає доведеним поза розумним сумнівом, що водій ОСОБА_1 був згідний з результатами огляду, проведеного поліцейським з використанням спеціального технічного засобу і це давало підставу працівниками поліції зафіксувати виявлене правопорушення, склавши відповідний протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за порушення вимог п. 2.9 а ПДР України.

Також, суд зазначає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статей 283, 284 КУпАП.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом спростовуються переглянутими відеозаписами із нагрудних камер поліцейських, та іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Такі доводи сторони захисту були предметом детального дослідження суду першої інстанції і отримали належну правову оцінку з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Зокрема, місцевим судом правильно зазначено, що із матеріалів відеофіксації вбачалось, що після зупинки транспортного засобу, водій ОСОБА_1 пересів на заднє сидіння автомобіля з метою уникнення відповідальності, однак в ході спілкування з пасажирами вищевказаного автомобіля, останні під запис на портативний нагрудний відео реєстратор повідомили, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем на момент зупинки працівниками поліції.

Дані обставини дають суду підстави вважати, що саме ОСОБА_1 був водієм вищезазначеного транспортного засобу.

З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував є безпідставними і надуманими.

Таким чином, заперечення апелянтом факту керування транспортним засобом розцінюються апеляційним судом як обраний спосіб захисту з метою уникнення від відповідальності.

Апеляційний суд не погоджується з твердженням апелянта про те, що інспектор поліції проводив усне опитування неповнолітніх пасажирів автомобіля під моральним і психологічним тиском, та вважає такий висновок виключно його суб`єктивною оцінкою обставин оформлення поліцейськими адмінматеріалів.

При цьому, судом першої інстанції було задоволено клопотання сторони захисту та допитані в якості свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_3 .

Вважаю правильним критичну оцінку суду першої інстанції наданих у судовому засіданні показань вищенаведених свідків, оскільки показання свідків наданих в судовому засіданні місцевого суду суперечать зафіксованим на відеозаписах обставинам справи і є такими, що не підтверджуються іншими доказами по справі.

Більш того, оскільки вказані свідки є друзями особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, то вони можуть бути упередженими та зацікавленими у виправданні ОСОБА_1 та ухваленні судом рішення на його користь, тому доводи апелянта, що суд першої інстанції безпричинно критично оцінив показання ОСОБА_10 та ОСОБА_3 не заслуговують на увагу.

Твердження апелянта про відсутність підстав для проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 є непереконливі, оскільки працівник поліції повідомив водія про наявні у нього ознаки сп`яніння, які давали підстави вимагати проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до положень п.2.5 ПДР України та Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735, що підтверджується долученими до матеріалів справи відеозаписами.

Посилання апелянта про недотримання працівниками поліції вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС від 18.12.2018 року № 1026, у зв`язку з тим, що відеозапис є сумнівними та не безперервними, вважаю безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами, які б з технічного погляду могли поставити під сумнів достовірність проведеного відеозапису.

Досліджені судом відеозаписи в достатній мірі дають можливість як ідентифікувати особу щодо якої складено протокол про адміністративний правопорушення, так і повністю перевірити процедуру фіксації правопорушень і оформлення результатів виявлених порушень.

Щодо посилання апелянта на розгляд справи у його відсутності, то відповідно до ч.2 ст.268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не є обов`язковою. Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , як і його захисник приймали участь у розгляді справи, зокрема в судовому засіданні 14 квітня 2025 р., в якому ОСОБА_1 надав свої пояснення, були допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_3 , а також виступив його захисник адвокат Парубій М.М. В судове засідання, призначене на 07 травня 2025 року, ОСОБА_1 та його захисник Парубій М.М., які належним чином повідомлялися про розгляд справи, не з`явилися, що не перешкоджало суду продовжити судовий розгляд.

Інших доводів на спростування висновку суду першої інстанції стороною захисту апеляційному суду надано не було та окремо апеляційним судом не встановлено.

З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року №1103.

Доводи апелянта, що судом не було розглянуто поданих стороною захисту клопотань є безпідставними, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, постановою Лановецького районного суду від 02 квітня 2025 року у задоволені клопотання ОСОБА_1 про зміну територіальної підсудності справи відмовлено; постановою від 06 травня 2025 відмовлено у задоволені заяви про відвід головуючої судді, постановою від 07 травня 2025 року відмовлено у об`єднанні в одне провадження адміністративних справ щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП та за ч.5 ст.126 КУпАП.

Більше того, той факт, що апелянт не погоджується із судовими рішенням, якими йому відмовлено у задоволенні ряду його клопотань, не є самостійною підставою для скасування по суті правильної постанови суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що співробітниками поліції не були роз`яснені ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, в тому числі обмежено право на залучення захисника, апеляційний суд критично оцінює, оскільки з відеозапису вбачається, що працівники поліції пояснили, що на ОСОБА_1 буде складено постанову за ч.1 ст.130 КУпАП, роз`яснили ОСОБА_1 права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, право на адвоката, в тому числі працівник поліції здійснив повідомлення шляхом телефонного дзвінка в центр з надання безоплатної правничої допомоги у зв`язку із адміністративним затриманням ОСОБА_1 .

Що стосується доводів апелянта про необхідність участі у провадженні "сторони обвинувачення", то апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст.7 КУпАП, яким регламентовано порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, участь прокурора під час розгляду справ про адміністративні правопорушення передбачена лише у випадках, коли прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про направлення матеріалів адміністративної справи на дооформлення у відділ поліції, оскільки таких підстав апеляційний суд не вбачає.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація її дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого нею правопорушення, особи правопорушника, ступеню її вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Лановецького районного суду Тернопільської області від 07 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 07 травня 2025 р. щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя