Справа № 169/203/25
Провадження № 3/169/334/25
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року селище Турійськ

Суддя Турійського районного суду Волинської області Тітівалов Р. К.,

з участю:

секретаря судового засідання Веремчук Л. Ю.,

захисника Лисюка В. В.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, які надійшли від Володимирський районний відділ поліції ГУНП у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва в Товаристві з обмеженою відповідальністю «П`ятидні», РНОКПП НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2025 року до Турійського районного суду Волинської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

За результатом автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Ковальчук О. В.

На підставі наказу голови суду № 10/02-04 від 30 червня 2025 року у зв`язку з достроковим закінченням відрядження суддя Ковальчук О. В. відрахована зі штату Турійського районного суду Волинської області.

Відповідно до розпорядження керівника апарату № 6 від 01 липня 2025 року за наслідками повторного автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Тітівалову Р. К.

ОСОБА_1 28 лютого 2025 року о 16 годині 50 хвилин керував автомобілем марки «ВАЗ 21070», номерний знак НОМЕР_2 , по вулиці Шосейна в селі Овлочин Володимирського району Волинської області в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення визнав повністю і пояснив, що був змушений 28 лютого 2025 року сісти за кермо у стані алкогольного сп`яніння виключно через крайню необхідність та в зв`язку з тяжкими особистими та сімейними обставинами. Вказував, що його сестрі стало погано після поховання батька і він поїхав по лікаря. Після надання медичної допомоги сестрі він завіз лікаря додому та, керуючи транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції, які відчувши запах алкоголю з порожнини рота запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він погодився. Не заперечував факт вживання алкоголю, перебування в стані алкогольного сп`яніння та результат огляду 1,11 проміле.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Лисюк В. В., в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, у зв`язку з чим просив звільнити його від адміністративної відповідальності.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, захисника, свідка, всебічно, повно й об`єктивно дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суддя дійшов до такого висновку.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу допустимості, належності і достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Згідно з положеннями статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, яким встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Адміністративна відповідальність за недотримання вимог зазначеного пункту правил дорожнього руху, а саме: за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до вимог частини другої статті 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №258830 від 28 лютого 2025 року ОСОБА_1 28 лютого 2025 року о 16 годині 50 хвилин керував автомобілем марки «ВАЗ 21070», номерний знак НОМЕР_2 , по вулиці Шосейна в селі Овлочин Володимирського району Волинської області в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України.

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 за результатом огляду виявлено стан алкогольного сп`яніння 1,11 проміле, що підтверджується також роздруківкою із спеціального технічного засобу Alkotest Drager 6810.

З результатом огляду ОСОБА_1 погодився, що ствердив своїм підписом.

Підставою для огляду на стан сп`яніння в акті зазначено ознаки алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя.

З дослідженого в ході розгляду справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського видно, що ОСОБА_1 28 лютого 2025 року о 16 годиня 50 хвилин керував автомобілем, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, результат огляду 1,11 проміле, який ОСОБА_1 не заперечував, а також, що під час проведення огляду на стан сп`яніння поліцейськими були дотримані вимоги нормативно-правових актів, що регламентують підстави та порядок його проведення: Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року, та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Допитана в судовому засіданні як свідок лікар ОСОБА_2 показала, що 28 лютого 2025 року приїхав ОСОБА_1 та повідомив, що його сестрі погано. Після надання медичної допомоги ОСОБА_1 завіз її додому. Вказувала, що допомога дійсно була необхідною ОСОБА_3 , оскільки вона могла впасти в кому.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 28 лютого 2025 року, сідаючи за кермо автомобіля для того, щоб завезти лікаря додому після надання медичної допомоги його сестрі, діяв в умовах крайньої необхідності, суддя до уваги не бере з таких підстав.

Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Зі змісту статті 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при таких обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

З огляду на вказані положення законодавства, наведені стороною захисту обставини, які, на їхню думку, підтверджують той факт, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, є непереконливими, і такими, які не виключають винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.

Жодних розумних сумнівів щодо належності та допустимості наявних в матеріалах справи доказів у судді немає, будь-яких клопотань з цього приводу ОСОБА_1 та його захисник не заявляли.

З огляду на вказане та виходячи із визначеної законом мети адміністративного стягнення, суддя дійшов висновку, що до ОСОБА_1 слід застосувати безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами відповідно до санкції статті, за якою він притягується до відповідальності..

Відповідно до статті 40-1 КУпАП, пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 в дохід держави слід стягнути 605 гривень 60 копійок судового збору.

Керуючись статтями 33, 40-1, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до вимог частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений правопорушником в установу банку України не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу в указаний строк стягнути з ОСОБА_1 на підставі частини другої статті 308 КУпАП у порядку примусового виконання подвійний розмір штрафу, визначений у цій постанові, дві тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя