ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/437/25Головуючий у 1-й інстанції Харлан М.В.
Провадження № 33/817/370/25 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 р. м.Тернопіль

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Чаус С.В.,

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 , на постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Шумського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, ОСОБА_1 , 22 квітня 2025 року, о 12.15 год., в с.Матвіївці по вул. Травнева керував транспортним засобом - мотоблоком «Зубр» д.н.з. б/н з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер 6820» та у медичному закладі водій в категоричній формі відмовився, згідно ст.63 Конституції України. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Чаус С.В., вважає оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою, винесеною судом із порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що працівниками поліції не надано суду доказів місця вчинення правопорушення На думку захисника, зазначене у протоколі про адміністративне правопорушення місце зупинки ОСОБА_1 не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки останній був зупинений працівниками поліції поза межами населеного пункту.

Звертає увагу суду, що відповідно до наявної в матеріалах справи довідки №63735-2025 від 02.05.2025 р. (а.с. 5) слідує, що згідно даних ГСЦ МВС та НАІС громадянин ОСОБА_1 , посвідчення водія не отримував, а тому, на переконання захисника, суд не вправі призначати як додаткове покарання позбавлення права керувати транспортним засобом особі яка його немає.

Вказує, що суд першої інстанції відхилив доводи захисника про відсутність у матеріалах справи сертифіката відповідності робочого засобу вимірювальної техніки, однак відмова від проходження огляду є реальною лише у разі наявності у працівників правоохоронного органу технічного засобу, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Зазначає, що суд не перевірив чи Комунальне некомерційне підприємство Лановецька міська лікарня відноситься до переліку закладів охорони здоров`я, яким надано право на проведення огляду водіїв на стан сп`яніння.

Також вказує, що мотоблок не є транспортним засобом.

Апелянт стверджує, що не доведено факт наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки правниками поліції не надано, а судом не встановлено належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість.

Просить скасувати постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2025 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Чаус С.В., який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2025 р. і закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою вставлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №308433 від 22.04.2025 року, ОСОБА_1 , 22 квітня 2025 року, о 12.15 год., в с.Матвіївці по вул. Травнева керував транспортним засобом - мотоблоком «Зубр» д.н.з. б/н з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер 6820» та у медичному закладі водій в категоричній формі відмовився, згідно ст.63 Конституції України.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Протокол про адміністративне правопорушення в цілому відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП,складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, неправильне зазначення місця вчинення правопорушення, а саме назви вулиці, на що посилається апелянт, не може вплинути на законність постанови суду першої інстанції.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що що 22.04.2025р., близько 12.15 год. працівниками поліції було зупинено транспортний засіб, а саме мотоблок марки «Зубр» д.н.з. б/н, яким керував ОСОБА_1 .. Під час спілкування із водієм даного транспортного засобу, працівниками поліції було встановлено, що у водія наявні ознаки алкогольного сп`яніння, тому водієві було запропоновано пройти тест на факт вживання алкоголю за допомогою приладу Drager та у медичному закладі. ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду на місці зупинки чи у медичному закладі. Після повідомлення працівником поліції, що за таку відмову передбачена адміністративна відповідальність за ст.130 КУпАП ОСОБА_1 повторно відмовився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі.

Дані обставини також стверджуються рапортом інспектора поліції. (а.с. 8)

Суддя враховує, що рапорт поліцейських за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності зі всіма наявними доказами.

Досліджені судом відеозаписи в достатній мірі дають можливість як ідентифікувати особу щодо якої складено протокол про адміністративний правопорушення, так і повністю перевірити процедуру фіксації правопорушення і оформлення результатів виявлених порушень.

Що стосується доводів апелянта про те, що в матеріалах справи був відсутній сертифікат відповідності спецприладу «Драгер 6820», то відповідно до п.5 Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. В даному випадку, такої вимоги щодо вказаних документів ОСОБА_1 не заявляв, окрім того останній відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, а отже вимірювальна техніка працівниками поліції не використовувалася.

Перевіряючи твердження апелянта, що мотоблок не є транспортним засобом, суддя апеляційного суду вважає їх не переконливими та погоджується із висновками суду першої інстанції.

Так, згідно пункту 1.10 Правил дорожнього руху України транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.

Мотоблок засіб, який приводиться в рух мускульною силою та двигуном для обробки землі, на ньому немає обладнання для перевезення людей і (або) вантажу, кермового колеса та місця для водія.

Натомість, у даній конкретній справі, ОСОБА_1 використовував мотоблок у якості транспортного засобу для пересування, оскільки з відеозапису вбачається, що до мотоблока був причеплений кузов, а також ОСОБА_1 , який ним керував, знаходився на обладнаному водійському сидінні.

Враховуючи вищенаведене, місцевий суд належним чином обґрунтував свої висновки в цій частині, що в свою чергу спростовує доводи сторони захисту.

Сумніви сторони захисту щодо розбіжностей у місці зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , на переконання апеляційного суду, не впливають на доведеність вини у вчиненні правопорушення, яке полягає у відмові водія від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівна поліції.

З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року №1103.

Інші доводи апеляційної скарги, які перевірені в ході апеляційного розгляду, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Доводи захисника про те, що судом незаконно застосовано, щодо ОСОБА_1 додаткове стягнення у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки він не є суб`єктом правопорушення так як не має посвідчення водія на переконання апеляційного суду є необґрунтованими.

Так, ч. 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Санкція цієї норми закону передбачає стягнення у виді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з обов`язковим позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Як встановлено ОСОБА_1 був водієм, оскільки керував транспортним засобом - мотоблоком «Зубр».

Системний аналіз цієї норми закону дає підстави для висновку, що такий обов`язковий вид стягнення як позбавлення права керування транспортним засобом повинен застосовуватися не залежно від того чи має особа на час вчинення правопорушення право керувати транспортним засобом.

Статтею 30 КУпАП не передбачено можливість не застосування цього обов`язкового виду стягнення до осіб, які керують транспортним засобом не маючи такого права відповідно до вимог закону.

Метою застосування адміністративного стягнення, відповідно до змісту ст. 23 КУпАП, є виховання особи в дусі додержання законів, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами, а тому, не застосування такого обов`язкового виду стягнення до осіб, які керують транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння не маючи права виконувати функції водія, очевидно не відповідатиме цим вимогам закону.

Адміністративне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 за своїм характером має велику суспільну небезпеку, оскільки особа яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння створює загрозу життю та здоров`ю, як собі так і наражає на цю небезпеку інших учасників руху.

Стягнення ОСОБА_1 судом першої інстанції призначено відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав вважати його таким, що не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та особі правопорушника через його суворість апеляційний суд не вбачає.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Шумського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2025 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя