ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/757/25Головуючий у 1-й інстанції Созанська Л.І.
Провадження № 33/817/355/25 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2025 р. м.Тернопіль

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Дзьоби О.Б.

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 червня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, 14 травня 2025 року о 18 год. 58 хв. в с. Бучач, вул. Теребовлянська, 20 водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN TAURAN», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатору Драгер 6810, також у медичному закладі водій відмовилася, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису, а саме на нагрудному бодікамеру поліцейського номеру 856850, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вважає вказану постанову необґрунтованою та незаконною, винесеною з порушенням норм чинного законодавства.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що транспортний засіб «VOLKSWAGEN TAURAN», д.н.з. НОМЕР_1 зупинено працівниками поліції без належних на те підстав, всупереч положенням ст.35 ЗУ Про національну Поліцію, та те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в контексті ст.251 КУпАП, які б свідчили про наявність підстав у працівників поліції для зупинки транспортного засобу.

Також вважає, що працівники поліції порушили його право на захист при складанні адмінматеріалів щодо неї.

Апелянт стверджує, що її відмова від проходження огляду базувалась виключно через не етичну поведінку поліцейських, які перевищуючи свої службові повноваження, безпричинно зупинили транспортний засіб під її керуванням.

Просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 червня 2025 року відносно ОСОБА_1 .

Заслухавши захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Дзьобу О.Б., який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 червня 2025 р. та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою вставлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №330523 від 14 травня 2025 року, 14 травня 2025 року о 18 год. 58 хв. в с. Бучач, вул. Теребовлянська, 20 водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN TAURAN», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатору Драгер 6810, також у медичному закладі водій відмовилася, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису, а саме на нагрудному бодікамеру поліцейського номеру 856850.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 її прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі, а доводи апелянта з цього приводу є безпідставними.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Місцевим судом встановлено, що відеозаписами зафіксовано, що працівниками поліції виявлено факт керування та зупинку автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , яка на вимогу поліцейського пред`явила документи. При цьому, працівник поліції після зупинки транспортного засобу озвучив водієві причину такої зупинки - п. 3 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», а саме повідомлення про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. В подальшому, під час спілкування із водієм, працівником поліції було виявлено у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушена мова; нестійка хода. На вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці чи в медичному закладі остання відмовилася, пояснивши, що нічого не пила та не порушила правил дорожнього руху.

Працівниками поліції стосовно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з якими водія було ознайомлено. Від керування транспортним засобом ОСОБА_1 відсторонено.

Апеляційний суд зазначає, що відеозаписом об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення у об`ємі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

Відеозаписи з нагрудних камер поліцейського суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 адмінправопорушення, що слугувало підставою зупинки та доказів зупинки транспортного засобу працівниками поліції і, відповідно, недопустимості всіх інших доказів по справ, є непереконливі.

Апеляційний суд не погоджується з такими доводами сторони захисту, оскільки досліджені судом матеріали провадження підтверджують наявність у працівників поліції, за обставин відображених у матеріалах справи, підстав для перевірки водія транспортного засобу ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Зокрема, працівником поліції одразу після зупинки транспортного засобу озвучив водієві ОСОБА_1 причину такої зупинки - п. 3 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», а саме повідомлення про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, саме по собі є самостійним складом правопорушення і доведеність факту вчинення цього правопорушення не залежить від того, чи були у поліцейських підстави зупиняти транспортний засіб. Тому доводи апелянта і в цій частині є необґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції не має підстав вважати, що працівники поліції, здійснюючи зупинку транспортного засобу під керування ОСОБА_1 , діяли без достатніх на це підстав, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що підстави зупинки працівниками поліції транспортного засобу, яким керувала ОСОБА_1 , повністю узгоджуються з підставами для зупинки, передбаченими ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», та не містять дій провокації.

В цілому, доводи апеляційної скарги зводяться до неправомірності дій працівників поліції, що призвело до складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних відомостей щодо протиправності дій працівників поліції, зокрема на час складання протоколу, та оскарження ОСОБА_1 таких дій і їх результатів.

Доводи апелянта щодо порушення права на захист ОСОБА_1 , зокрема, що їй не надано можливості скористуватися правом на правову допомогу є безпідставними.

Згідно ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, в тому числі, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката.

Апеляційний суд звертає увагу, що вказана правова норма регламентує право на юридичну допомогу адвоката безпосередньо при розгляді справи, розгляд якої, в даному випадку проводився судом першої інстанції.

Разом з тим, як слідує з матеріалів провадження ОСОБА_1 , як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, залучила адвоката для участі в суді першої та апеляційної інстанції, який представляв її інтереси, подавав клопотання, заперечення та приймав участь в судовому засіданні суду першої інстанції.

Крім цього, звертаю увагу, що апеляційним судом відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , а тому вона не позбавлена можливості реалізувати надані їй законом процесуальні права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого нею правопорушення, особи правопорушника, ступеню її вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 червня 2025 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя