Справа №461/3318/25
Провадження №3/461/1293/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року суддя Галицького районного суду м. Львова Зубачик Н.Б., при секретарі судових засідань Чубей К., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представника Львівської митниці Лубоцького Б.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Львівської митниці про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, адреса проживання: АДРЕСА_1 , закордонний паспорт НОМЕР_1 виданий 09.11.2023, орган, що видав 5601

за ч.6 ст.481 Митного кодексу України -

в с т а н о в и в:

згідно протоколу про порушення митних правил №0520/UA209000/2025, 04.04.2025 о 22:59 год., громадянин України ОСОБА_1 прямував у приватну поїздку з України до Республіки Польща через пункт пропуску «Шегині - Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці смугою руху митного контролю «Червоний коридор» автомобілем Mercedes-Benz Sprinter 319 CDI, р.н. НОМЕР_2 , з причепом реєстраційний номер НОМЕР_3 , в якості водія.

Шляхом здійснення оперативного запиту до єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАС) та на підставі аналізу переміщень за даними «Пасажирського пункту пропуску» та «Диспетчера зони митного контролю» АСМО, в процесі здійснення митних формальностей з`ясовано, що громадянин ОСОБА_1 04.02.2024 через митний пост «Грушів» Львівської митниці ввіз на митну територію України причіп реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , в митному режимі «Тимчасове ввезення до 1 року».

Згідно даних програмно-інформаційного комплексу АСМО «Інспектор» та Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС Держмитслужби), вищевказаний транспортний засіб станом на 04.04.2025 з митної території України не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства не поміщений.

Таким чином, на думку митного органу, ОСОБА_1 перевищив строк тимчасового ввезення транспортного засобу на митну територію України більше ніж на тридцять діб. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ч. 6 ст. 481 Митного кодексу України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що він дійсно ввіз на митну територію України причеп, реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , який використовувався ним та іншими особами виключно для потреб Збройних Сил України, зокрема таким неодноразово ввозилися транспортні засоби для військових, а за період перебування причепа на території України, ним здійснювалося транспортування несправних автомобілів із зони бойових дій на ремонт до станцій обслуговування. Також, ОСОБА_1 вказав, що у зв`язку із активним використанням причепа, останній також потребував та перебував на ремонті на СТО «CAR SERVICE». ОСОБА_1 повідомив суду, що він не мав можливості вивести причеп, реєстраційний номер 5АК3617, кузов № НОМЕР_4 , з митної території України, з підстав, що не залежали від його волі, оскілки 18.05.2024 було прийнято зміни до мобілізаційного законодавства України, які забороняли йому, як особі який має посвідку на постійне проживання в Республіці Чехія, виїжджати за кордон. Окрім того, ОСОБА_1 зазначив, що 27.05.2025 йому виповнилося 60 років, відтак він у найкоротший термін наскільки це стало можливим вивозив причіп за кордон. Також, ОСОБА_1 просив суд врахувати той факт, що він був зобов`язаний вивести причіп у строк до 03.02.2025, а вивозив його 04.04.2025, тобто перевищив строк вивезення транспортного засобу лише на два місяці, що не могло спричинити значної шкоди суспільним чи державним інтересам. Просив не притягати його до адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі.

Представник Львівської митниці Лубоцький Б.І. вважав вину ОСОБА_1 доведеною повністю, просив визнати його винним та притягнути останнього до адміністративної відповідальності.

Окрім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , який є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_5 37 ОБрМБ Збройних Сил України, повідомив суду, що дійсно ОСОБА_1 привіз на потреби військової частини в якості гуманітарної допомоги автомобіль марки «Toyota Avensis», який останній доставляв причепом, реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 . Окрім того, свідок повідомив, що протягом 2024 року, зазначений причеп неодноразово використовувався війсьвослужбовцями для транспортування несправних автомобілів на ремонт до станцій обслуговування.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, представника Львівської митниці, а також покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст.486 МК України).

Частиною 6 ст. 481 МК України передбачена відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування.

За вчинення правопорушення передбаченого ч.6 ст.481 МК України передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів.

Згідно норм ч.6 ст.380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, встановлених Митним кодексом України, або поміщені в інший митний режим.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 04.02.2024 через митний пост «Грушів» Львівської митниці ввіз на митну територію України причіп реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , в митному режимі «Тимчасове ввезення до 1 року» та станом на 04.04.2025 вищезазначений транспортний засіб за межі митної території України не вивезено та в інший митний режим поміщено не було, що підтверджується даними диспетчера ЗМК та пасажирського пункту пропуску.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, а саме останній перевищив строк тимчасового ввезення транспортних засобів на митну територію України більше ніж на тридцять діб, що підтверджується протоколом про порушення митних правил №0520/UA209000/2025 від 05.04.2025, копією паспорта ОСОБА_1 , роздруківкою з інформаційних систем, витягом з АСМО «Інспектор», доповідною запискою.

Окрім того, судом не приймається до уваги покликання ОСОБА_1 на те, що він не мав можливості вивести причеп, реєстраційний номер 5АК3617, кузов № НОМЕР_4 , з митної території України, з підстав, що не залежали від його волі, оскілки 18.05.2024 було прийнято зміни до мобілізаційного законодавства України, які забороняли йому, як особі який має посвідку на постійне проживання в Республіці Чехія, виїжджати за кордон, оскільки транспортний засіб міг бути вивезеним іншою особою, яка мала право на перетин кордону України.

Таким чином, аналізуючи наведені докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, доведена повністю.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, протягом 2022 2024 років, ОСОБА_1 причепом, реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , ввозив на територію транспортні засоби для військових частин, що підтверджується даними Диспетчера ЗМК та пасажирського пункту пропуску, фотокопіями, актом приймання передачі транспортного засобу.

Окрім того, судом встановлено, що причеп, реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , використовувався для потреб Збройних Сил України, зокрема таким здійснювалося транспортування несправних автомобілів із зони бойових дій на ремонт до станцій обслуговування, що підтверджується показами свідка ОСОБА_2 та листами громадської організації «батьків з інвалідністю «Джерело життя».

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 , з початку війни в Україні, займається волонтерською діяльністю, активно допомагає військовослужбовцям ЗС України, неодноразово доставляв гуманітарну допомогу, що підтверджується копією посвідчення волонтера, подяками, характеристикою керівника ГО «Батьків з інвалідністю «Джерело життя» ОСОБА_3 , фотокопіями.

Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 під час розгляду справи судом не встановлено.

Наведені обставини, у своїй сукупності, свідчать про те, що правопорушення вчинене ОСОБА_1 не спричинило значної шкоди суспільним чи державним інтересам. Більше того, метою ввезення причепа була допомога опору від збройної агресії російської федерації. Водночас, даний факт не спростовує порушення ОСОБА_1 встановлених митних процедур.

Відповідно до ст.23 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до ст.33 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Отже, аналіз наведених положень та тлумачення визначення адміністративного стягнення вказує на те, що це захід адекватної реакції держави на вчинення фізичною чи юридичною особою адміністративних деліктів із акцентом як на майнові (фінансові) обмеження прав, правомочностей, так й вплив на саму особу, її психіку та поведінку. Крім того, адміністративне стягнення це засіб примусу, що застосовується від імені держави до суб`єктів адміністративного проступку, визначених винними у вчиненні адміністративного проступку.

Одним із принципів реалізації гуманістичних проявів у правовому регулюванні суспільних відносин в Україні є можливість звільнення правопорушника від юридичної відповідальності, на підставі визнання уповноваженими посадовими особами вчиненого ним протиправного діяння малозначним для суспільства.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) - «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Суд, вирішуючи питання відповідальності ОСОБА_1 враховує, що він раніше до адміністративної відповідальності не притягувався. Також, суд враховує те, що наведене правопорушення не спричинило значних негативних наслідків, а причіп фактично ввезено для підтримки захисту України.

Враховуючи наведені положення, доводи та мотиви, приймаючи до уваги характер вчиненого адміністративного правопорушення, відсутність даних про істотну шкоду та тяжкі наслідки від вчиненого, дані, які характеризують особу щодо якої складено протокол, суд дійшов висновку про те, що у даній конкретній справі до особи можливо застосувати положення ст. 22 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 527 МК України, у справі про порушення митних правил митний орган або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: про проведення додаткової перевірки; про накладення адміністративного стягнення; про закриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги наведене вище, а також те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, враховуючи характер та фактичні обставини вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, ступінь його вини, наслідки правопорушення, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрити.

У зв`язку з цим судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.458,459,461,481,486,527,528 МК України, ст.247, 283-287 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481МК України, на підставі ст. 22 КУпАП, та оголосити усне зауваження.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.6 ст. 481МК України - закрити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Зубачик Н.Б.