ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8187/25
провадження № 3/753/3704/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2025 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Заруба П.І., за участю захисника Дмитренко О.О., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм-механіком, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

11 квітня 2025 року о 00 год. 30 хв. в м. Києві на вул. Дніпровська Набережна, 12 водій ОСОБА_1 керував автомобілем Citroen C4 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря нарколога № 001705 від 11.04.2025, порушивши п. 2.9 а Правил дорожнього руху, а саме: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 пояснив, що пізно ввечері відвіз свого керівника до дому на Дніпровську Набережну. Повернувся додому і випив 50 грамів настоянки Ведмеже вушко, оскільки сильно замерз, і у зв`язку з тим, що у нього одна нирка з дитинства. В цей час, йому телефонує його керівник ОСОБА_2 , і повідомляє що він залишив свою сумку з ключами від квартири в автомобілі ОСОБА_1 . Після цього він прийняв рішення сісти за кермо, оскільки не міг залишити 60 річну людину на вулиці. Біля Рівер Молу його зупинили працівники поліції, і почали розказувати, що він в стані алкогольного сп`яніння. Вину, що випив настоянку і поїхав, він визнає.

Захисник Дмитренко О.О. вважала, що провадження у справі має бути закрито з огляду на те, що ОСОБА_1 вимушений був сісти за кермо автомобіля та привезти у нічний час ключі від помешкання своєму начальнику ОСОБА_2 , оскільки останній проживав сам та не міг потрапити додому, і залишився б на дворі в комендантську годину в умовах воєнного стану. Метою керування автомобілем було усунення небезпеки, яка загрожувала ОСОБА_2 під час дії воєнного стану та не могла бути усунута іншим шляхом, а тому ОСОБА_1 вчинив дії в умовах крайньої необхідності, а відтак справа підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Крім цього, матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки відеозапис події починається з триваючої розмови між поліцейськими і ОСОБА_1 . Відеозаписи не відображають ані зупинення транспортного засобу, ані виконання ОСОБА_1 технічних функцій водія, ані будь-яке інше підтвердження факту керування автомобілем. Ненадання суду матеріалів відеофіксації зупинення транспортного засобу свідчить про відсутність в цих матеріалах доказів керування автомобілем ОСОБА_1 .

Надані відеозаписи не відповідають вимогам безперервності відеозйомки, що здійснюється працівниками поліції.

Поліцейські не оголосили ОСОБА_1 жодну з ознак алкогольного сп`яніння, і підстав для пропонування пройти огляд не було.

ОСОБА_1 жодного разу не відмовлявся від отримання копії протоколу та надання пояснень, а внесені відомості про відмову останнього від отримання копії протоколу є недостовірними.

Також, захисник заявила клопотання про призначення покарання з урахуванням принципу індивідуалізації, а саме у разі визнання ОСОБА_1 винним в інкримінованому йому діянні, застосувати за аналогією закону ст. 69 КК України і не призначати йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, надавши суду копії постанов Київського апеляційного суду від 09.06.2023 у справі 759/6231/23, від 16.06.2024 у справі 362/898/24 та Харківського апеляційного суду від 19.06.2024 у справі 638/14193/23 та інші.

Свідок за клопотанням захисту ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що працює директором ТзОВ «Поле-Техніка», ОСОБА_1 є його підлеглим, працює водієм-механіком. В квітні поточного року він разом з ОСОБА_1 були в Корсунь-Шевченківському та займались ремонтом техніки. Ввечері вони повернулись до м. Києва, і свідок виявив що залишив сумочку з ключами в автомобілі ОСОБА_1 , зателефонував останньому та попрохав привезти сумку до місця проживання свідка на Дніпровську Набережну, оскільки він не міг потрапити до квартири. Охарактеризував ОСОБА_1 виключно позитивно.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , захисника Дмитренко О.О., вивчивши письмові клопотання сторони захисту, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи та відеозапис з нагрудної камери, надаючи оцінку зібраним доказам у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Приписами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006 встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, в судовому засіданні був досліджений відеозапис з нагрудної бодікамери поліцейського, з якого вбачається, що працівник поліції спілкується з ОСОБА_1 , який перебуває за кермом автомобіля. На місце підходить ОСОБА_2 , який забирає у ОСОБА_1 ключі та говорить, що останній віз їх йому. Працівник поліції вказує, що у ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп`яніння та пропонує пройти огляд на місці за допомогою приладу «Драгер». ОСОБА_1 , не заперечуючи ознак алкогольного сп`яніння, відмовляється проходити огляд на місці, але погоджується поїхати до лікаря нарколога. Разом з працівниками поліції ОСОБА_1 їде до лікарні, де лікар проводить огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», результат якого 0, 41 %.

Суд не погоджується з твердження захисника про те, що працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 будь-яких ознак алкогольного сп`яніння, оскільки, як вбачається з відеозапису, у поліцейських виникли обґрунтовані підозри, що ОСОБА_1 перебуває в стані сп`яніння, оскільки останній сам вказав, що вживав ліки, а тому і запропонували останньому пройти огляд.

Посилання захисника на недопустимість відеозапису з нагрудної камери як на неналежний доказ у зв`язку з тим, що вказаний запис є небезперервним, суд не приймає до уваги, оскільки усі необхідні факти, які мають важливе значення при розгляді даної справи, чітко зафіксовані нагрудними камерами поліцейських. Інформація, яка міститься на відео є достатньою та узгоджується з іншими наявними в матеріалах справи доказами на підтвердження обставин, що мають значення для справи.

Щодо виконання ОСОБА_1 функцій водія, суд зазначає наступне, в судовому засіданні останній підтвердив, що керував транспортним засобом і їхав, щоб відвезти ключі своєму керівнику. Так само на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 перебуває за кермом автомобіля. Відтак доводи захисту в цій частині є надуманими.

З приводу доводів сторони захисту, що ОСОБА_1 діяв в межах крайньої необхідності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Одночасно суд не вважає реальною загрозу яка виразилась в тому, що свідок ОСОБА_2 забув сумку з ключами в автомобілі, у результаті чого ОСОБА_1 змушений був везти її свідку в комендантську годину, при цьому розуміючи, що він вживав ліки, які містять алкоголь.

Водночас, відстань між вулицями Ревуцького та Дніпровською Набережною в місті Києві згідно з даними Google Maps є незначною, а тому усвідомлюючи факт вживання ліків, які містять алкоголь ОСОБА_1 міг доставити ключі ОСОБА_2 без використання автомобіля.

Таким чином, ОСОБА_1 не перебував у стані крайньої необхідності.

Крім того, позиція ОСОБА_1 , що він не відмовлявся отримувати протокол ніяким чином не підтверджується показаннями свідків чи відеозаписом, це зазначено тільки з його слів. З відеозапису вбачається, що після проведення огляду у лікаря ОСОБА_1 відмовився від підпису. При цьому йому ніхто не перешкоджав внести свої усні зауваження та заперечення під час проходження огляду.

Щодо клопотання сторони захисту про призначення покарання з урахуванням принципу індивідуалізації, не призначення ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, і застосування ст. 69 КК України за аналогією.

Приписами ч. 4 ст. 3 КК України встановлено, що застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено. Ця норма є абсолютно визначеною. А тому, надана стороною захисту судова практика, не може бути врахована судом.

Відповідно до вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та приймаючи до уваги, що доказів на підтвердження відсутності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення не надано, судом не встановлено істотних порушень працівниками поліції норм КУпАП та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», вважаю, що вина ОСОБА_1 в порушенні п. 2.9а ПДР доведена матеріалами справи, зокрема, даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕП 1 № 296900; висновком лікаря нарколога№ 001705 від 11.04.2025 року, результат якого - 0, 41 %; відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського та іншими доданими до протоколу матеріалами та в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Враховуючи обставини та характер скоєного, особу ОСОБА_1 , який характеризується виключно позитивно, працює, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, суд вважає за необхідне застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з правопорушника підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 130, 283, 284, 285 КУпАП, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» суддя,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 гривні.

Роз`яснити, що у разі несплати правопорушником штрафу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу відповідно до положень ст. 308 КУпАП.

Строк пред`явлення постанови до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

За відсутності скарги постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку встановленого на оскарження.

Суддя П.І. Заруба