Номер провадження: 33/813/4/25
Номер справи місцевого суду: 521/6835/23
Головуючий у першій інстанції Кузьменко Н. Л.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду міста Одеси від 10 травня 2023 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.05.2023 року визнано винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Відповідно до постанови, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 931586 від 13.03.2023 року, вбачається, що, на переконання співробітників поліції, 15.02.2023 року приблизно о 13 годині 00 хвилин гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , насильство в сім`ї, а саме умисні дії психічного та фізичного характеру, що полягали у висловлюванні на її адресу нецензурною лайкою та штовханні, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психологічному здоров`ю.

За даним фактом співробітниками поліції відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1ст. 173-2 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що місцем інкримінованого правопорушення є м. Одеса, Малиновський район.

Відповідно до вимог ст. 276 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, мають розглядатися за місцем їх вчинення, на такі справи положення закону щодо альтернативної підсудності не розповсюджуються. Судом встановлено, що справа підсудна Малиновському районному суду м. Одеси.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що оскаржувана постанова прийнята з грубим порушенням КУпАП просить її скасувати, провадження по справі закрити з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що протокол серії ВАБ № 931586 від 13.03.2023р., складений з порушенням ч.2 ст.254 КУпАП, є недопустимим доказом, оскільки в ньому не вірно зазначена суть правопорушення, протокол не містить відомостей про те, які наслідки настали, а саме яка шкода заподіяна чи реально могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю потерпілої, та яким доказом це підтверджується. Крім того, звертається увага суду на те, що у протоколі не зазначено перелік документів які до нього додаються.

Крім того, апелянт просить звернути увагу на тому, що подія мала місце 15.02.2023 близько 13 год 00 хв, і цього ж дня він розказав двом працівникам поліції суть конфлікту та надав свої письмові пояснення щодо всіх обставин події, його донька та ОСОБА_3 також надали письмові пояснення. За зазначеними матеріалами ЄО № 1901 органом поліції 15.02.2023 року було фактично прийнято рішення, а саме: в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, і матеріали справи списані. Зазначене підтверджується доповідною запискою ст. інспектора СЮП ВП ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області капітана поліції Хіміч А. складеної на ім`я начальника відділення поліції № 3 Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області Волкова С. Таким чином, інспектор СЮП ВП ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ст. лейтенант поліції Грановська А.В. 13.03.2023 року не мала права складати протокол про адміністративне правопорушення, щодо дій та подій, що мали місце 15.02.2023 року, за заявою ОСОБА_4 , оскільки сплинув строк. Але суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що протокол складений з порушенням ч. 2 ст. 254 КУпАП, та прийняв оскаржувану постанову за відсутності доведення складу адміністративного правопорушення, за умови порушення порядку складання адміністративного протоколу та за наявності прийнятих двох діаметрально протилежних рішень відносно однієї події.

В доповненнях до апеляційної скарги, апелянтом зазначено, що суд першої інстанції при розгляді справи не був безстороннім, так як здійснював допит не тільки його, а інших осіб, зокрема його доньки, при цьому без участі апелянта, видаливши його з зали суду без жодних на те правових підстав. Також суд залучив до матеріалів справи нові докази, які надавала ОСОБА_3 як представник потерпілої, без попереднього надання апелянту копій таких доказів та можливості ознайомлення з ними та їх вивчення, аби надати суду заперечення та спростування. Суд першої інстанції не віднісся критично до показів свідка ОСОБА_5 (сестра ОСОБА_3 ) та свідка ОСОБА_6 (мати ОСОБА_3 ), яка відверто повідомляла суду неправду, а потім взагалі відмовилася давати суду показання та відповідати на питання апелянта, а суд жодним чином не відреагував на таку відмову та припинив її допит. Суд першої інстанції в порушення принципу безсторонності не визнаючи певні матеріали доказами, які надала суду ОСОБА_3 зі своїм представником, залучив їх до матеріалів справи та послався на них у своєму рішенні.

Також, як в апеляційній скарзі так і в доповненнях до неї апелянт посилається на практику Верховного Суду, ЄСПЛ та наукові роботи про «психологічне здоров`я».

Рух справи:

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 24.05.2023 року у зазначений справі головуючим суддею визначено Карташова О.Ю.

24.07.2023 року до Одеського апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Свиди К.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 про зупинення апеляційного провадження у справі, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 було мобілізовано для проходження військової служби.

Постановою Одеського апеляційного суду від 27.07.2023 року клопотання адвоката Свиди Катерини Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено. Зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду міста Одеси від 10 травня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП до його звільнення з військової служби або до припинення скасування воєнного стану.

13.03.2025 року до суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 , в якому він просить поновити провадження у справі та розглянути подану ним апеляційну скаргу, з викликом його та його доньки у судове засідання. Крім того, ОСОБА_1 просить звернути увагу суду, що на даний час він проходить службу у лавах ЗСУ в складі частини НОМЕР_1 як добровільно мобілізований, але до 22.03.2025 року перебуває у відпустці, у зв`язку з перебуванням на лікуванні, а тому просить розглянути його скаргу до 21.03.2025 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 14.03.2025 року поновлено провадження у адміністративній справі, справу призначено до розгляду.

17.03.2025 року справу було відкладено, для надання можливості адвокату Слободянику О.І. належно оформити свої повноваження на представництво ОСОБА_2 та для виклику ОСОБА_2 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 22.04.2025 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про проведення судового засідання у справі за його участі в режимі відеоконференції.

28.04.2025 року на адресу суду надійшла заява від адвоката Слободяника О.І. про те, що на даний час він не має повноважень на представництво інтересів потерпілої ОСОБА_2 , у разі уповноваження його на подальше представництво інтересів ОСОБА_2 повідомить суд додатково.

26.04.2025 року від ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду через хворобу, просить суд без її участі розгляд справи не проводити, бажає приймати участь. До заяви долучено виписку із медичної карти хворого.

19.05.2025 року, 16.06.2025 року розгляд не відбувся у зв`язку з неявкою учасників справи.

01.07.2025 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про зупинення апеляційного провадження у справі до його звільнення з військової служби. Заяву просить розглянути без його участі.

Постановою Одеського апеляційного суду від 14.07.2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі до звільнення його з військової служби відмовлено.

В судове засідання 14.07.2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не з`явилися.

Інформація про дату та час розгляду справи, розміщено на офіційному сайті Одеського апеляційного суду.

На мобільний номер телефону ОСОБА_2 , який було зазначено у матеріалах справи неодноразово робились телефонограми про виклик в судові засідання в яких зазначалися час та місце проведення.

Всі судові повістки надіслані ОСОБА_2 , поверталися до суду із зазначенням причини повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою».

У пункті 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Працівником АТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено його підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля, що свідчить про дотримання вимог пункту 99-1 Правил, тому у суду апеляційної інстанції не має підстав не враховувати причини повернення до суду судової повістки під час вирішення питання про повідомлення потерпілої про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, а також про можливість розглядати справу за її відсутності.

Судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17, від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14, від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20.

З наведеного можна зробити висновок, що ОСОБА_2 відповідно до процесуального закону вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, та її не явка не перешкоджає розгляду справи.

Також, апеляційний суд, звертає увагу на те, що неявка учасників справи відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01.04.2008, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26.04.2007). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

З огляду на зазначене, враховуючи положення ч.6 ст. 294 КУпАП, у суду апеляційної інстанції відсутні перешкоди для розгляду справи за відсутності потерпілої та особи, яка притягається до відповідальності.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст. ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону районним судом не дотримано.

Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, у який спосіб насильства прослідковується у діях порушника та наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Для встановлення події та складу правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Сама по собі сварка в сім`ї, нецензурні висловлювання чи образи не становлять собою домашнє насильство. Такі дії утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Частиною 2 ст. 254 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 931586 щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за подію яка відбулась 15.02.2023 року складений 13.03.2023 року.

Із протоколу вбачається, що 15.02.2023 року приблизно о 13 годині 00 хвилин гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , насильство в сім`ї, а саме умисні дії психічного та фізичного характеру, що полягали у висловлюванні на її адресу нецензурною лайкою та штовханні, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психологічному здоров`ю.

При цьому, матеріали справи не містять даних про те, чи були у особи, яка уповноважена складати протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173- 2 КУпАП, труднощі з виявленням правопорушника і чому протокол складений майже через місяць.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції не надав достатньої уваги тому факту, що 15.02.2023 року співробітниками поліції було опрацьовано повідомлення яке надійшло на лінію «102», в якому зазначено, що заявниця від написання письмової заяви відмовилась у зв`язку з від`їздом, та зазначила що самостійно звернеться до відділення поліції.

Складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172 -2 КУпАП не можливо після списання матеріалів справи до іншого відділення поліції, якщо потерпіла відмовилась від складання протоколу через брак часу, так як це не є підставою для подальшого складання протоколу в іншому відділенні поліції.

Факт написання ОСОБА_3 заяви «про прийняття мір стосовно ОСОБА_1 , домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, що полягає у систематичному заподіянні шкоди її неповнолітнім дітям» автоматично не утворює склад правопорушення у виді домашнього насильства психологічного характеру.

При цьому, ні особою яка складала протокол, ні судом першої інстанції не звернено увагу на те, що заява ОСОБА_3 містить протиріччя в часі події яка зазначена в протоколі.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що доказова база, яка долучена до протоколу про адміністративні правопорушення, ґрунтується лише на письмових поясненнях заявниці і її неповнолітньої на той час доньки, поясненнях матері та сестри заявниці.

Зазначені свідчення не можуть бути беззаперечним доказом провини, оскільки свідчення родичів можуть свідчити про їх зацікавленість у результаті розгляду. Крім того, в основному всі пояснення зводяться до характеристики особистості ОСОБА_1 .

Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом по даній справі у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали б сумніви у суду.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язок довести наявність ознак психологічного насильства в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та можливість заподіяння або заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

Зі змісту диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП вбачається, що адміністративна відповідальність настає за психологічне насильство, яке здійснюється навмисно, з метою заподіяти шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 навмисно вчинив дії, які були спрямовані на заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 .

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою невинуватість.

На думку апеляційного суду, зібрані в справі докази не відповідають критерію «поза розумним сумнівом».

Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) ЄСПЛ зазначив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом».

У відповідності до п. 43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини»), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та надані докази в їх сукупності, врахувавши наявність між колишнім подружжям конфлікту, який виник на ґрунті та у питаннях щодо піклування та виховання спільних дітей, що не може бути безспірним фактом вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно своєї доньки, апеляційний суд приходить до висновку, що наявність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 не доведена, а тому відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-2 КУпАП.

Надані суду матеріали не містять належних і допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом вказували, що ОСОБА_1 по відношенню до своєї доньки ОСОБА_2 вчинив умисні дії фізичного та психологічного характеру, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Виходячи з наведеного, на думку апеляційного суду, приймаючи рішення про визнання винуватості у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення та накладення стягнення на ОСОБА_1 , районний суд допустив неповноту і однобічність у дослідженні доказів по справі, не дав їм належної правової оцінки.

Відтак, висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому постанова судді підлягає скасуванню, із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Малиновського районного суду міста Одеси від 10 травня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов