Справа № 683/2263/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Старокостянтинів

Суддя Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області Сагайдак І.М., з участю секретаря судового засідання Повзун С.В., розглянувши у судовому засіданні в м. Старокостянтинів подання провідного інспектора Хмельницького районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області Драган М.В. про вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови суду,

в с т а н о в и л а:

Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 серпня 2021 року, яка набрала законної сили 31 серпня 2021 року (справа №683/2263/21), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт.

24 червня 2025 року провідний інспектор Хмельницького районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області Драган М.В. звернулась до суду з поданням про звільнення ОСОБА_1 на підставі ст.304 КУпАП, ст.80 КК України від відбування вказаного адміністративного стягнення в зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови суду.

Подання обґрунтовано тим, що 14 вересня 2021 року ОСОБА_1 був поставлений на облік Старокостянтинівським районним сектором №7 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області та викликався до органу з питань пробації на 17 вересня 2021 року та 24 вересня 2021 року, однак у визначений час за викликами не з`явився. В подальшому 18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 прибув до органу пробації, ознайомився з порядком та умовами відбуття адміністративного стягнення у виді суспільно-корисних робіт та отримав направлення. 09 листопада 2021 року ОСОБА_1 надав довідку, що у період з 20 жовтня 2021 року по 05 листопада 2021 року проходив лікування. Однак у подальшому ОСОБА_1 до органу пробації не з`являвся. У період з 11 листопада 2021 року по 24 червня 2025 року органом пробації вживались усі можливі заходи щодо встановлення місця знаходження ОСОБА_1 , та було встановлено, що він проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Оскільки з часу винесення постанови минуло майже чотири роки, а адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт залишається не виконаним, тому ініціатор подання просить звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт, накладеного постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 серпня 2021 року у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення.

Провідний інспектор Драган М.В. подала до суду заяву про розгляд подання у її відсутності, подання підтримує, просить задовольнити.

ОСОБА_1 , який повідомлявся про час і місце розгляду подання шляхом направлення на його номер мобільного телефону СМС-повідомлення, в судове засідання не заявився.

Дослідивши матеріали справи, а також матеріали особової справи ОСОБА_1 №21/2021, суд приходить до висновку подання задовольнити, виходячи із наступного.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами

заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Порядком виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 19.03.2013 №474/5, передбачено право органу з питань пробації звернутися до суду із поданням щодо вирішення питання подальшого виконання постанови суду.

Відповідно до п.13.13, п.13.14 розділу ХІІІ вказаного Порядку, якщо після перевірки за місцем проживання порушника встановлено, що він за цим місцем не проживає, місцеперебування його невідоме або наявні підстави, що унеможливлюють виконання постанови суду, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду, який виніс постанову, подання щодо вирішення питань, пов`язаних з виконанням постанови.

Усі питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, відповідно до статті 304 Кодексу України про адміністративні правопорушення вирішуються судом, який виніс постанову.

Згідно з п.15.1 розділу ХV вказаного Порядку виконання адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт припиняється, а порушник знімається з обліку, зокрема, у зв`язку із наявністю підстав, що унеможливлюють виконання постанови суду, - після отримання відповідного судового рішення.

Вирішуючи подання Хмельницького районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області, суд виходить з того, що КУпАП не містить регулювання певної частини питань, пов`язаних з примусовим виконанням постанов про накладання адміністративного стягнення, зокрема строків давності виконання судового рішення.

При цьому, згідно зі ст.303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки. Законами України може бути встановлено й інші, більш тривалі строки для виконання постанов по справах про окремі види адміністративних правопорушень.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.

Так, ЄСПЛ у рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У п.п.3.4, 3.6. рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011) Конституційний Суд України, аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Законодавцем залишено поза сферою правового регулювання питання щодо строків виконання постанов про накладання адміністративного стягнення, створивши тим самим ситуацію безстрокового виконання такого рішення суду.

Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами - членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації № R(91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам - членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

Особа, на яку накладено певний вид стягнення, не може перебувати в потенційному очікуванні виконання фактично покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і правопорушником відповідні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання судового рішення про накладення стягнення.

Такі строки встановлені у ст.80 КК України, яка регламентує питання звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Таким чином, порушено інший фундаментальний принцип права - принцип справедливості, оскільки засуджені, які вчинили кримінальне правопорушення, в порівнянні з адміністративним правопорушенням на підставі ст.80 КК України звільняються судом від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку суду в той час, коли адміністративне правопорушення на відміну від кримінального правопорушення є менш суспільно небезпечним.

Враховуючи наведене, суд вважає необхідним в цій справі застосувати аналогію закону, а саме норми п.1 ч.1 ст.80 КК України, відповідно до якої особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Зазначена норма кримінального закону передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Частиною 3 ст.80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 13 частини 1 цієї статті, подвоюються. Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст.80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Проте, ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт має встановлюватися з дотриманням вимог процесуальної форми, а саме лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання (постанова Верховного

Суду від 20 жовтня 2021 року, справа № 487/3326/15-к, провадження № 51-4811 км 20).

Враховуючи, що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт, яке є менш суворим, ніж кримінальне покарання у виді обмеження волі, з дня набрання постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 серпня 2021 року законної сили (31 серпня 2021 року), минуло майже чотири роки, перебіг давності протягом цього строку не зупинявся та не переривався (факту ухилення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт у розумінні положень ст.183-2 КУпАП та ст.389-2 КК України за належною процедурою постановою суду та/або обвинувальним вироком суду, які набрали законної сили, не встановлено, останній нового правопорушення не вчинив), наразі проходить військову службу у Збройних Силах України, що унеможливлює виконання ним адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, тому ОСОБА_1 слід звільнити від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови суду.

Керуючись ст.ст.2, 7, 294, 298, 304 КУпАП, ст.80 КК України,

п о с т а н о в и л а:

Подання провідного інспектора Хмельницького районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області Драган М.В. задовольнити.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування адміністративного стягнення у вигляді 120 годин суспільно корисних робіт, призначених постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 серпня 2021 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови суду.

Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області.

Суддя: