Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/478/25
Провадження № 3/499/297/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 липня 2025 року селище Іванівка

Суддя Іванівського районного суду Одеської області Погорєлов І. В., розглянувши об`єднані матеріали справи відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст. 126, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),-

ВСТАНОВИВ:

До Іванівського районного суду Одеської області від ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , передбаченої ч.5 ст.126, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які об`єднані в одне провадження.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 312011, ОСОБА_1 25.04.2025 року о 22:43 в с. Конопляне, вул. Молодіжна, Березівський район, Одеська область, керував т/з, не маючи права керування таким транспортним засобом. Своїми діями порушив вимоги п. 2.1.а ПДР України. Правопорушення вчинено повторно протягом року, оскільки відповідно до постанови серії ББА 257594 від 01.01.2025 року притягувався до відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП, а тому відповідальність за вчинене, передбачена ч.5 ст. 126 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 311992, ОСОБА_1 25.04.2025 року о 22:43 в с. Конопляне, вул. Молодіжна, Березівський район, Одеська область, керував т/з АЗЛК р/н НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатору Alcotest Drager 6820, результат якого 1.96 проміле, тест №233. Своїми діями порушив п. 2.9. ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Судове засідання, призначене на 09.06.2025 року, було відкладено на підставі клопотання ОСОБА_1 з метою залучення захисника. Розгляд справи відкладено на 19.06.2025 року.

19.06.2025 року від ОСОБА_1 та його захисника надійшли клопотання про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з матеріалами справи. Розгляд справи відкладено на 07.07.2025 року.

07.07.2025 року, повідомлений про розгляд справи ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв та клопотань не надавав.

Захисник Тонкошкур І. В. 04.07.2025 року надіслав на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю з`явитись в судове засідання через перебування на лікарняному, на підтвердження чого надав копію виписки із медичної картки стаціонарного хворого та скріншот про створення лікарняного (продовження).

Однак, суд не вбачає підстав для задоволення вищезазначеного клопотання про відкладення розгляду справи, зважаючи на таке.

Дослідивши зазначені докази, суд прийшов до висновку, що вказана виписка та скріншот, з якого, зокрема, неможливо достеменно встановити дату створення медичного висновку про непрацездатність, не є достатніми та допустимими доказами в обґрунтування неможливості здійснення захисту.

Як вбачається з виписки № 13476/743 із медичної картки стаціонарного хворого, ОСОБА_2 надійшов до лікарні 10.06.2025 року та був виписаний 20.06.2025 року для подальшого амбулаторного лікування під наглядом сімейного лікаря за місцем проживання.

Зазначена виписка підтверджує перебування на стаціонарному лікування в період з 10.06.2025 року по 20.06.2025 року та подальше амбулаторне лікування під наглядом сімейного лікаря за місцем проживання.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до офіційного визначення амбулаторне лікування це організація медичної допомоги в медичному закладі хворим, що приходять у медичний заклад.

Амбулаторне лікування лікування, проведене на дому або при відвідуванні самими хворими лікувального закладу (на відміну від стаціонарного лікування, здійснюваного з поміщенням пацієнта в лікарню).

Виписка із медичної карти амбулаторного хворого носить інформаційний характер щодо діагнозу основного захворювання, супутніх захворювань, короткий анамнез, діагностичні дослідження, перебіг хвороби, проведене лікування, лікувальні і трудові рекомендації та не засвідчує тимчасову непрацездатність особи

З 20.06.2025 року захисник не перебуває на стаціонарному лікуванні, тобто не знаходиться у стані, який дійсно не дозволяв би йому здійснювати захист.

Наведені обставини не є об`єктивними перешкодами чи труднощами здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, оскільки амбулаторне лікування, або знаходження на лікарняному не перешкоджає захиснику надсилати заяви та клопотання, ознайомлюватися з матеріалами справи, в тому числі в електронному вигляді, виходити на зв`язок шляхом проведення відеоконференції.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.06.2019, Верховного Суду у постановах від 17.07.2019 у справі № 815/1175/17, від 20.02.2020 у справі №560/3070/19, від 26.03.2020 у справі № 805/2688/18-а, від 27.08.2021 у справі № 520/17941/2020 щодо критеріїв оцінки поважності пропуску звернення до суду у зв`язку із перебуванням особи на амбулаторному лікуванні.

Аналогічна правова позиція міститься а постанові Верховного Суду від 25 травня 2023 року у справі № 640/16276/21.

Таким чином, захисником не наведено жодних поважних причин неможливості представлення інтересів в суді, які були б об`єктивно непереборними та пов`язаними з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що не підтверджено належними доказами, а тому клопотання про відкладення судового засідання задоволенню не підлягає.

Приписами ч. 2 ст. 268 КУпАП, встановлено вичерпний перелік норм, при розгляді яких участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою. Однак, статті 130, 124, 126 КУпАП в цьому переліку відсутні, тому, зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги приписи ст. 277 КУпАП, за якими справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 повністю підтверджується наданими суду матеріалами справи, а саме:

- фактичними даними, які містяться в протоколах про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №312011 та серії ЕПР1 №311992, які складені відповідно до вимог ст. 256 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №311992 не містить розділів дати, місця складення протоколу, однак, досліджуючи докази в їх сукупності та системному зв`язку, як того вимагають положення ст. 252 КУпАП, достеменно встановлено, що датою складення протоколу є 26.04.2025 року, місцем складення протоколу є: вул. Молодіжна, с. Конопляне Березівського району Одеської області, про що свідчить відеозапис з нагрудної боді камери поліцейського, квитанція тесту приладу Alcotest Drager 6820, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 25.04.2025 року, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №312011, який складався в той же час та на тому ж місці.

- відеозаписом з нагрудної боді камери поліцейського, на якому зафіксовано обставини вчинених адміністративних правопорушень, підтверджені суть правопорушень та описані установлені обставини у протоколах про адміністративне правопорушення. З відеозапису вбачається, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції через відсутність бризковиків. Надалі поліцейський, вбачаючи явні ознаки алкогольного сп`яніння, які при перегляді відеозапису явно вбачаються й судом, запитує особу чи той вживав алкогольні напої, на що останній відповідає, що випив пляшку пива, у зв`язку з чим пропонується проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці або в закладі охорони здоров`я та ОСОБА_1 погоджується на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу, під час проходження якого особа заявляє про неможливість продувки, оскільки він хворіє на астму, в подальшому вказує, що хворіє на аритмію, однак врешті-решт проходить огляд, результат якого виявляється 1,96 проміле.

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 25.04.2025 року та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, за якими ОСОБА_1 згоден з результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння, який становить 1,96 проміле, та відмовляється від проходження огляду у закладі охорони здоров`я.

- копією постанови серії ББА №257594 від 01.01.2025 року, за якою ОСОБА_1 01.01.2025 року притягувався до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 126 КУпАП, ч.1 ст. 126 КУпАП, ч.5 ст. 121 КУпАП, ч.2 ст. 122 КУпАП.

- квитанцією тесту № 233 від 25.04.2025 року приладу Alcotest Drager 6820, за яким результат огляду становить 1,96 %.

За приписами 2.1.а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.9а ПДР України2.9.а водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, приходжу до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.9а, 2.1а ПДР України та про наявність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП.

При вирішення питання накладення адміністративного стягнення суд враховує ч. 2 ст. 36 КУпАП, відповідно до якої, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Враховуючи обставини та характер скоєного, особу ОСОБА_1 , відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, з огляду на ч.2 ст. 36 КУпАП, суд вважає за необхідне застосувати до нього адміністративне стягнення у межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто за ч.5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу, яке за своїм видом і розміром буде відповідати характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень.

Що ж стосується призначення додаткових стягнень, то суд дійшов цих висновків, виходячи з такого.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 25 КУпАП за одне адміністративне правопорушення може бути накладено основне або основне і додаткове стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 КУпАП позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Згідно з довідкою від 12.05.2025 року, за відомостями ІПНПУ «ГСЦ Посвідчення водія» ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував.

Разом з тим, суддя, аналізуючи практику ВС в кримінальних провадженнях, як, наприклад, постанова ОП КС ВС у справі № 702/301/20, зауважує на тому, що висновки ВС в цій справі стосуються позбавлення права займатись певною діяльністю, як одного з виду покарань, передбачених КК України і його призначення/непризначення судом як додаткового покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Так, у згаданій постанові вказується, що суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Відтак, підлягає застосуванню додаткове стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Вирішуючи питання про доцільність оплатного вилучення транспортного засобу, суд виходить з того, що п.п. 4 п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 встановлено, що не можна накладати адміністративне стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі. З матеріалів справи неможливо достеменно встановити, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , належить йому, у зв`язку з чим, суд вважає за неможливе накладення на нього додаткового адміністративного стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з правопорушника підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605, 60 грн.

На підставі викладеного та керуючись 130, 283, 284, 285 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк шість років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. При здійснення примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Реквізити для сплати штрафу та судового збору розміщені на офіційному веб-сайті Іванівського районного суду Одеської області у розділі «Громадянам» (веб-адреса сторінки: https://iv.od.court.gov.ua/sud1509/).

За приписами ч.4 ст. 308 КУпАП документ, що підтверджує сплату штрафу, або його копія надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення цього штрафу.

Строк пред`явлення постанови до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області.

За відсутності скарги постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку встановленого на оскарження.

Суддя:Ігор ПОГОРЄЛОВ