Провадження № 3/344/3896/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Зеленко О.В., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , фізичної особи-підприємця, РНОКПП НОМЕР_1 , за ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 вчинила порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, а також інші порушення вимог законодавства про працю, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_1 вчинила порушення вимог законодавства про працю, встановлене 17.06.2025 при проведенні позапланового заходу державного нагляду (контролю) у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 : згідно відомості навиплату готівки №3 від 30.04.2025 працівникам фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заробітну плату за березень 2025 року виплачено 30.04.2025, згідно відомості на виплату готівки №4 від 28.05.2025 працівникам фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заробітну плату за квітень 2025 року виплачено 28.05.2025, чим порушено ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», станом на 17.06.2025 працівникам фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заробітну плату за травень 2025 року не виплачено; при звільненні ОСОБА_2 04.06.2025 повний розрахунок з нею фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 проведено 12.06.2025, тобто не у день звільнення, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 04.06.2025 до 12.06.2025 ОСОБА_2 не нараховано та не виплачено, чим порушено ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

У судове засідання ОСОБА_1 повторно не з`явилася, належним чином неодноразово повідомлялася про час та місце розгляду справи за відомою суду адресою у спосіб визначений законом.

15 липня 2025 року надійшла заява ОСОБА_1 про проведення розгляду справи без її участі.

За таких обставин, вважаю, що справу можна розглянути за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки за таких обставин право особи на захист не порушується.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.41 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненому доводиться даними протоколу про адміністративне правопорушення №ПЗ/ІФ/6883/0249/П/ПТ від 23.06.2025, копією акту позапланової перевірки №ПЗ/ІФ/6883/0249 від 17.06.2025, копіями підтверджуючих документів.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №ПЗ/ІФ/6883/0249/П/ПТ від 23.06.2025, ОСОБА_1 вчинила порушення вимог законодавства про працю, встановлене 17.06.2025 при проведенні позапланового заходу державного нагляду (контролю) у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 : згідно відомості навиплату готівки №3 від 30.04.2025 працівникам фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заробітну плату за березень 2025 року виплачено 30.04.2025, згідно відомості на виплату готівки №4 від 28.05.2025 працівникам фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заробітну плату за квітень 2025 року виплачено 28.05.2025, чим порушено ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», станом на 17.06.2025 працівникам фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заробітну плату за травень 2025 року не виплачено; при звільненні ОСОБА_2 04.06.2025 повний розрахунок з нею фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 проведено 12.06.2025, тобто не у день звільнення, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 04.06.2025 до 12.06.2025 ОСОБА_2 не нараховано та не виплачено, чим порушено ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Згідно з актом позапланової перевірки №ПЗ/ІФ/6883/0249 від 17.06.2025, відповідно до відомості на виплату готівки №3 від 30.04.2025, працівникам фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заробітну плату за березень 2025 року виплачено 30.04.2025, а згідно відомості на виплату готівки №4 від 28.05.2025 за квітень 2025 року виплачено 28.05.2025. Станом на 17.06.2025 працівникам фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заробітну плату за травень 2025 року не виплачено. Встановлено, що Наказом «Про припинення трудового договору (контракту)» від 04.06.2025 №25 ОСОБА_2 звільнено з посади продавця продовольчих товарів 04.06.2025 за угодою сторін. Проте повний розрахунок з ОСОБА_2 (заробітну плату за травень-червень 2025 року та компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки) у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 проведено 12.06.2025, тобто не у день звільнення. Середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 04.06.2025 до 12.06.2025 ОСОБА_2 не нараховано та не виплачено.

Згідно відомості на виплату готівки №3 від 30.04.2025, працівникам фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заробітну плату за березень 2025 року виплачено 30.04.2025. Аналогічно, згідно відомості на виплату готівки №4 від 28.05.2025 працівникам ФОП ОСОБА_1 заробітну плату за квітень 2025 року виплачено 28.05.2025, чим порушено вимоги частини першої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Станом на 17.06.2025 року працівникам фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заробітну плату за травень 2025 року не виплачено.

Наказом «Про припинення трудового договору (контракту)» від 04.06.2025 №25, ОСОБА_2 звільнено з посади продавця продовольчих товарів 04.06.2025 року за угодою сторін.

Проте повний розрахунок із ОСОБА_2 (заробітну плату за травень-червень 2025 року та компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки) у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 проведено 12.06.2025, тобто не у день звільнення.

Також при звільненні ОСОБА_2 04.06.2025 повний розрахунок з нею фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 проведено - 12.06.2025, тобто не у день звільнення.

Однак, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 04.06.2025 до 12.06.2025 ОСОБА_2 не нараховано та не виплачено.

Таким чином, дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч.1 ст.41 КУпАП як порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, а також інші порушення вимог законодавства про працю, та накласти на неї адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст.41 КУпАП.

За таких обставин, встановлюючи наявність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, повністю доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, майновий стан, ставлення до вчиненого правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, вважаю, що до неї слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 9, 33, 36, 41, 221, 251, 268, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення штраф в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106 - 605 грн 60 коп судового збору.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд упродовж десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Олеся ЗЕЛЕНКО