Єдиний унікальний номер судової справи: 484/203/25
Номер провадження: 33/812/220/25 Головуючий суддя апеляційного суду Крамаренко Т.В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Коростієнко Н.С.,

за участю: ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Цехотської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Цехотської Тетяни Володимирівни на постанову судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 212938 від 04 січня 2025 року, ОСОБА_1 04 січня 2025 року о 19 год 13 хв керував транспортним засобом AUDI А4, номерний знак НОМЕР_1 в м. Первомайськ, вул. Одеська, 80 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного приладу Drager Alcotest 6820 відмовився. Також відмовився від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я (КНП ПЦМБЛ). Вказаними діями, водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. Від керування транспортним засобом водій відсторонений.

Постановою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, 12 травня 2025 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Цехотська Т.В. подала до Миколаївського апеляційного суду через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.4 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з вчиненням дій в стані крайньої необхідності.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник - адвокат Цехотська Т.В. зазначає, що наявний в матеріалах справи відеозапис не містить повну фіксацію подій, тобто керування транспортним засобом, моменту зупинки транспортного засобу, роз`яснення ОСОБА_1 права на захист передбаченого Конституцією України, порядку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, порядку відсторонення від керування транспортним засобом, направлення до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в разі відмови від проходження такого огляду на місці зупинки та вручення ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення.

Натомість на відеозаписі зафіксовано лише формальну відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та не зафіксовано пояснень самого ОСОБА_1 про те, що він є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_2 та виконував невідкладне завдання викладеного в терміновому розпорядженні вищого штабу від 04 січня 2025 року щодо забезпечення бойової готовності підрозділів військових частин, тому у нього не було часу для проходження огляду на стан сп`яніння.

Захисник вказує на те, що працівники поліції погодились з такими аргументами ОСОБА_1 , не стали складати у його присутності протокол про адміністративне правопорушення, не відстороняли його від керування транспортним засобом та повідомили, що він може їхати до військової частини.

Також, адвокат Цехотська Т.В. звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_2 , служить на посаді начальника служби засобів ураження озброєння логістики військової частини. Отже, ОСОБА_1 має особливий правовий статус та на нього не поширюється Інструкція про порядок виявлення у водії транспортних засобів ознак алкольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, а також Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103.

За такого, вважає, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння мав проводитись за спеціальним порядком, передбаченим п. 9.15 розділу IX Інструкції про порядок патрульно постової служби Військовою службою правопорядку у ЗСУ, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 515 від 10 жовтня 2016 року та ст. 266-1 КУпАП.

Крім того, захисник вказує на те, що зазначені у протоколі ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння шкіри обличчя не підтверджується наявним у справі відеозаписом.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення складено лише на припущеннях та ставить під сумнів те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Захисник також просить звернути увагу на те, що враховуючи обставини справи, дії вчинені ОСОБА_1 щодо відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння можливо розцінити, як дії вчинені в стані крайньої необхідності, відповідно до вимог ст. 17 КУпАП особа яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності.

Також адвокат просить не застосовувати до ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки він є військовослужбовцем, і для виконання бойових завдань у нього є потреба у наявності посвідчення водія. А відсутність такого документу унеможливить виконання ним свого військового обов`язку щодо захисту держави від збройної агресії російської федерації.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Цехотська Т.В. апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили її задовольнити та скасувати постанову суду першої інстанції як незаконну.

Вислухавши аргументи і доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Цехотської Т.В., вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а саме даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та доданим до протоколу відеозаписом.

Перевіривши під час апеляційного розгляду наявні у справі докази, апеляційний суд дійшов висновку, що такий висновок суду не ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи про адміністративне правопорушення з огляду на наступне.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством ( ст.1 КУпАП).

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Положеннями ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Однією з головних умов огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатності підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння чи в нього маються ознаки такого стану, а й та обставина, що він саме у такому стані керував транспортним засобом.

Тому для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази сукупності наступних обставин:

- керування особою транспортним засобом у конкретних час і місці;

- вимоги поліцейського до такої особи пройти відповідно до встановленого порядку медичний огляд на стан наявності чи відсутності стану алкогольного сп`яніння;

- наявність категоричної відмови особи пройти відповідно до встановленого порядку медичного огляду на стан такого сп`яніння.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським визначено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (надалі Інструкція).

Зі змісту Інструкції вбачається, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

За наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Між тим, працівниками поліції під час складання протоколу відносно ОСОБА_1 вказаний порядок дотримано не було.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 212938 від 04 січня 2025 року, ОСОБА_1 04 січня 2025 року о 19 год 13 хв керував транспортним засобом AUDI А4, номерний знак НОМЕР_1 в м. Первомайськ, вул. Одеська, 80 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного приладу Drager Alcotest 6820 відмовився. Також відмовився від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я (КНП ПЦМБЛ).

Відеозапис, що доданий працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 212938 від 04 січня 2025 року, як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не свідчить про вчинення останнім вказаного адміністративного правопорушення з огляду на його зміст.

Так, вказаний відеозапис в повній мірі не відображає обставини, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. Зокрема, відеозапис є не повним, оскільки подія, що зафіксована на ньому відображає лише фрагмент розмови працівника поліції з ОСОБА_1 . Зокрема, відео починається з питань працівника поліції до ОСОБА_1 , а саме: «Це бойова машина? Чого Ви не хочете проходити огляд на стан сп`яніння?, Я чую від вас запах алкоголю. Кажіть як є? На що ОСОБА_1 відповів: «поужинал трохи, я нормально собі доїду та і все»». Після цих слів, відеозапис закінчився.

Натомість обставини, що передували цим питанням, жодним чином не підтверджені та не зафіксовані. Зокрема, не встановлено особу водія, факт керуванням ним транспортним засобом, порушення вимог ПДР, підстава зупинки транспортного засобу. Також є незрозумілим підстави, за яких у працівника поліції виникли об`єктивні сумніви, щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 підстави та порядок проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки чи в медичному закладі, а також не роз`яснення наслідки відмови від проходження такого огляду.

Більш того, фрагмент відеозапису не містить даних щодо належного роз`яснення працівниками поліції ОСОБА_1 його прав та обов`язків, що передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Також відсутні відомості щодо складання протоколу у присутності ОСОБА_1 та не зафіксовано факту його ознайомлення зі змістом протоколу та пропозиції щодо отримання копії протоколу.

Разом з тим, ч.1 ст. 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Однак, належних та допустимих доказів щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом на виконання вимог ст. 266 КУпАП матеріли справи не містять.

Таким чином, на думку суду такі дії працівників поліції не узгоджуються з порядком проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначеним законом.

Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 наголошував на допущені працівниками поліції порушення вимог законодавства щодо складання відносно нього адміністративного матеріалу.

Вказане свідчить, про відсутність сукупності обставин, що утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини») доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Враховуючи вищенаведене та застосовуючи закріплений в ст.62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь, - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскільки працівниками поліції було не дотримано належним чином проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та належного оформлення його результатів, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, не доведена.

Зазначені обставини суд першої інстанції належним чином не дослідив, що призвело до помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

З огляду на викладене та оцінюючи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у діях водія ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених в протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 212938 від 04 січня 2025 року.

За такого, є слушними доводи апеляційної скарги щодо недотримання працівниками поліції в повному обсязі процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, апеляційний суд відхиляє як хибні посилання адвоката Цехотської Т.В. в апеляційній скарзі на те, що працівники поліції мали керуватись ст.266-1 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем. Так, положеннями вказаної статті визначений порядок огляду, зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.

Тобто, ст. 266-1 КУпАП не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.

Таким чином, порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України, які керують транспортними засобами на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції здійснюється в загальному порядку, встановленому ст.266 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення, з огляду на встановлені апеляційним судом порушення, які мали місце під час оформлення поліцейськими матеріалів щодо адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень, пов`язаних із забезпеченням безпеки дорожнього руху, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які би перешкоджали розповсюдженню таких дії.

Проте, необхідність дотримання вимог ст. 62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог ст.6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає апеляційному суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростованими доказами факту порушення ОСОБА_1 п.2.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини справи, а також положення статті 62 Конституції України суд першої інстанції помилково дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним 04 січня 2025 року правопорушення, оскільки не доведено належними та допустимими доказами наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

За такого, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Цехотської Тетяни Володимирівни - задовольнити.

Постанову судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Крамаренко