ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа 953/1315/25 Головуючий І-ї інстанції Юрлагіна Т.В.
Провадження № 33/818/720/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ст.172-6 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Костенко Ю.С.

за участю прокурора Кубаха М.А.

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Колєснікової О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника Колєснікової О.М. на постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 17 березня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, щодо ОСОБА_1

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду начальника організаційного відділу управління з організаційних питань діяльності ради виконавчого апарату Харківської обласної ради, будучи відповідно до п.п.«в» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, усупереч вимогам п. 27 р. XIII «Прикінцеві положення» вказаного Закону несвоєчасно, а саме: 12.02.2024 року о 22.40 год , без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічну за 2021 рік та 12.02.2024 року о 23.07 год, без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічну за 2022 рік

Крім того, ОСОБА_1 , будучи 15.03.2023 року звільненою зі служби в органах місцевого самоврядування з посади начальника організаційного відділу управління з організаційних питань діяльності ради виконавчого апарату Харківської обласної ради, являючись відповідно до п.п.«в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, усупереч вимогам п. 27 р. XIII «Прикінцеві положення» вказаного Закону несвоєчасно, а саме: 12.02.2024 року о 23.25 год, подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а саме з 01.01.2023 року по 15.03.2023 року (при звільненні).

Постановою судді Київського районного суду м.Харкова від 17 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень 00 коп та стягнуто на користь держави суму судового збору в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник просить постанову судді скасувати та винести нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з малозначністю.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що у ОСОБА_1 не було умислу невчасно подати декларації, однак в період з 19.12.2023 року по 17.11.2024 року ОСОБА_1 перебувала за межами України, у тому числі і 12.02.2024 у день подачі декларацій, однак у неї з собою не було сім-картки мобільного оператора, а тому у неї не було технічної можливості зайти до свого особистого кабінету у Реєстрі. З метою своєчасного декларування ОСОБА_1 вжила всіх можливих заходів, у тому числі, на початку січня 2024 року попросила свою знайому ОСОБА_2 направити їй вищевказану сім-картку, що остання і зробила за першої можливості, але на початку лютого 2024 року, після чого ОСОБА_1 одразу ж подала декларації шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

Вказує, що будь-яких застережень щодо неможливості застосування до окремих складів адміністративних правопорушень положень ст.22 КУпАП закон не містить.

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи ОСОБА_1 та її захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення вимог апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 2, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно - дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Посадова особа місцевого самоврядування, яка вперше приймається на службу в органи місцевого самоврядування, вважається такою, що вступила на посаду, з моменту складення Присяги.

Згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється: на посади керівника секретаріату (керуючого справами) районної, обласної ради, керуючого справами виконавчого апарату обласних і районних рад, керівників відділів, управлінь та інших працівників органів місцевого самоврядування шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Розпорядженням голови Харківської обласної ради від 07.10.2019 року № 255-ос ОСОБА_1 з 08.10.2019 року призначено на посаду начальника організаційного відділу управління з організаційних питань діяльності ради виконавчого апарату Харківської обласної ради.

Абзацом 3 ст. 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. п. «в» п. 1 ч. 1 ст. З Закону № 1700-VII посадові особи місцевого самоврядування є суб`єктами, на яких поширюється дія Закону № 1700-VII.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи посадовою особою місцевого самоврядування, є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону.

Статтею 13 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» встановлено, що посадові особи місцевого самоврядування зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в порядку, встановленому Законом України "Про запобігання корупції".

Приміткою до ст. 1726 КУпАП встановлено, що суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті З цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до п. 1 ч. 2 розділу II Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 23.07.2021 № 449/21, щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону (щороку), абзацу другого частини другої статті 45 Закону (після припинення діяльності (після звільнення)) у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в» і «г» пункту 2 частини першої статті З цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до п. 2 ч. 2 розділу II Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 23.07.2021 № 449/21, декларація при звільненні - декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону - не пізніше 30 календарних днів з дня припинення діяльності. Така декларація подається за період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності. Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону, крім декларації кандидата на посаду. Декларація при звільненні не подається у таких випадках: особа, яка припинила здійснення діяльності на одній посаді, продовжує здійснювати діяльність на іншій посаді; особа, яка припинила здійснення діяльності, упродовж 30 календарних днів з дня припинення діяльності знову розпочала здійснення діяльності.

Підпунктом 1 п. 1 Закону України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни» встановлено, що фізичні особи, фізичні особи - підприємці, юридичні особи, крім тих, які наділені бюджетними повноваженнями згідно із законодавством, подають облікові, фінансові, бухгалтерські, розрахункові, аудиторські звіти та будь-які інші документи, подання яких вимагається відповідно до норм чинного законодавства в документальній та/або в електронній формі, протягом трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни за весь період неподання звітності чи обов`язку подати документи.

Враховуючи викладене, у період дії воєнного стану або стану війни в осіб, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. З Закону № 1700-VII, немає обов`язку, передбаченого ст. 45 цього Закону, щодо подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Проте Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», який набрав чинності 12.10.2023, зазначений обов`язок поновлено.

Зокрема, згідно з її. 27 р. XIII «Прикінцеві положення» Закону № 1700-VII встановлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів У країни про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 12.02.2024 року о 22.40 год подала щорічну декларацію за 2021 рік шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб - сайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

Також, ОСОБА_1 , 12.02.2024 року о 23.07 год подала щорічну декларацію за 2022 рік шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб - сайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 щорічну декларацію за 2021 рік, за 2022 рік (яку відповідно до п. 27 р. XIII «Прикінцеві положення» Закону № 1700-VII повинна була подати не пізніше 31.01.2024) подала 12.02.2024 року, тобто несвоєчасно.

Крім того, ОСОБА_1 , яка 15.03.2023 року звільнилася з посади начальника організаційного відділу управління з організаційних питань діяльності ради виконавчого апарату Харківської обласної ради, 12.02.2024 о 23.25 подала декларацію при звільненні шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб - сайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 декларацію при звільненні (яку відповідно до п. 27 р. XIII «Прикінцеві положення» Закону № 1700-VII повинна була подати не пізніше 31.01.2024) подала 12.02.2024 року, тобто несвоєчасно.

Таким чином, ОСОБА_1 не виконала вимоги п. 2 р. ХІП «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», у зв`язку з чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 1726 КУпАП.

Суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги те, що захисник в апеляційній скарзі не заперечує самого факту подання ОСОБА_1 щорічних декларацій за 2021 та 2022 роки та декларації при звільненні 12.02.2024 року, тобто з порушенням встановленого строку.

Під поважними причинами пропуску строку слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою.

Відомості про обставини, які об`єктивно могли завадити ОСОБА_1 в поданні декларацій у встановлений законом строк, в матеріалах справи відсутні, не надані вони й під час апеляційного розгляду.

Що стосується доводів захисника про те, що несвоєчасне подання ОСОБА_1 декларацій зумовлено перебуванням за кордоном, відсутністю сім-карти, апеляційний суд зазначає, що дані доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, так як остання, будучи суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», є обізнаною щодо обов`язку, порядку, строку подачі щорічних декларацій, декларації при звільненні та зобов`язана вжити всіх заходів для своєчасного подання таких декларацій. Встановлені антикорупційним законодавством строки подання відповідних декларацій є цілком достатніми для виконання таких вимог закону.

Посилання захисника про відсутність умислу в діях ОСОБА_1 щодо несвоєчасного подання декларацій є безпідставним, оскільки адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП - є правопорушенням з формальним складом, для констатації наявності якого встановлення суспільно-небезпечних наслідків не вимагається, i суб`єктивна сторона якого може виявлятися як в умисній, так i в необережній формі вини, а зазначені ним обставини не звільняють ОСОБА_1 від обов`язку виконання вимог Закону України стосовно своєчасного подання щорічної декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2021, 2022 роки та декларації при звільненні.

Перевіряючи доводи апелянта про закриття провадження у справі на підставі ст. 22 КУпАП, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні такого клопотання.

Так, згідно ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Звільнення від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю скоєного правопорушення, передбачене ст.22 КУпАП, є правом, а не обов`язком суду і застосовується лише в сукупності усіх з`ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.

Відповідно до абзацу 2 Угоди про створення групи держав по боротьбі з корупцією (GRECO) від 05.05.1998 корупція являє собою величезну загрозу правовим нормам, демократії, правам людини, об`єктивності та соціальній справедливості, перешкоджає економічному розвиткові та ставить під загрозу стабільність демократичних інститутів та етичних норм суспільства.

Корупція спотворює моральний стан будь-якого суспільства; порушує соціально-економічні права бідних та незахищених прошарків суспільства; підриває демократію; руйнує верховенство права, яке є основою кожного цивілізованого суспільства; затримує розвиток; та позбавляє суспільство, і зокрема, бідних, переваг вільного та відкритого змагання ( Лімська декларація від 11.09.1997, прийнята на VIII Міжнародній конференції по боротьбі з корупцією, Ліма, Перу, 7-11 вересня 1997 року).

Корупція загрожує правопорядку, демократії та правам людини, руйнує належне управління, чесність та соціальну справедливість, перешкоджає конкуренції та економічному розвиткові і загрожує стабільності демократичних інститутів і моральним засадам суспільства (абз.5 преамбули Кримінальної конвенції про боротьбу з корупцією (ETS 173) від 27.01.1999, ратифікованої Законом України № 252-V від 18.10.2006, що набрала чинності 01.03.2010).

Абзацом 2, 4 преамбули до Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції від 31.10.2003 року, ратифікованої Законом України № 251-V від 18.10.2006, що набрала чинності 01.03.2010 року встановлено, що корупція породжує серйозні проблеми і загрози для стабільності й безпеки суспільств, що підриває демократичні інститути й цінності, етичні цінності й справедливість та завдає шкоди сталому розвитку й принципу верховенства права.

Статтею 5 Конвенції ООН проти корупції, ратифікованої Україною Законом №251-V від 18.10.2006 року,передбачено, що кожна Держава-учасниця, згідно з основоположними принципами своєї правової системи, розробляє й здійснює або проводить ефективну скоординовану політику протидії корупції, яка сприяє участі суспільства і яка відображає принципи правопорядку, належного управління державними справами й державним майном, чесності й непідкупності, прозорості й відповідальності (п.1). Кожна Держава-учасниця прагне періодично проводити оцінку відповідних правових інструментів й адміністративних заходів з метою визначення їхньої адекватності з точки зору запобігання корупції та боротьби з нею (ч.3).

Вчинені ОСОБА_1 правопорушення, пов`язані з корупцією не можуть визнаватись малозначними, оскільки вчинення таких правопорушень порушує встановлені антикорупційним законодавством вимоги, заборони та обмеження, посягає на встановлений порядок діяльності органів влади, а також порядок реалізації особами таких органів, наданої їм влади та посадових повноважень, дискредитує органи влади. Тому, звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією на підставі ст. 22 КУпАП, не буде відповідати загальним засадам запобігання та протидії корупції в державі, з огляду на вкрай негативну реакцію суспільства до таких проявів.

Твердження сторони захисту про те, що строк який ОСОБА_1 прострочила є незначним, а тому можливо закрити справу за малозначністю є необґрунтованими, оскільки встановлений строк на подачу декларації є чітко визначеним(преклюзивним), що унеможливлює встановлювати на розсуд суду такі межі, які б можливо було вважати незначними (1 день, 5 днів, 10 днів чи 20 днів тощо), більш того, така дискреційна правозастосовна діяльність суду зробила б такі строки «розмитими» з точки зору закону, внесла істотні розбіжності, що в кінці кінців суттєво вплинула на задачі та цілі, які ставилися за мету вказаним антикорупційним законодавством та в свою чергу порушило основний принцип конвенційний принцип правової визначеності. Законодавством чітко встановлено строки для подачі декларації, зазначені строки є достатніми для виконання покладених обов`язків.

Крім того, з урахуванням кількості вчинених адміністративних правопорушень, заперечення ОСОБА_1 своєї винуватості у їх вчиненні, підстав для застосування до неї ст.22 КУпАП немає.

За таких обставин, суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Колєснікової О.М. залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 17 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик