Справа № 387/653/25
Номер провадження по справі 3/387/443/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2025 року селище Добровеличківка

Добровеличківський районний суді Кіровоградської області у складі

головуючого судді Солоненко Т. В.

із секретарем судового засідання Ірхою Т.О.

за участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ВП № 2 (селище Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Олександро-Завадське Добровеличківського району Кіровоградської області, жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, не працює, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 184 КУпАП,

У С Т А Н О В И В :

До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області з відділення поліції № 1 № 2 (селище Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №684984 від 15.04.2025, ОСОБА_1 03.04.2025 з 12:10 - 12:30 неналежним чином не виконувала передбачені ст. 150 Сімейного Кодексу України батьківські обов`язки щодо виховання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки на території ліцею "Лідер", що знаходиться в с-щі Добровеличківка, остання дала підніжку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який унаслідок чого впав на підлогу та при цьому отримав садини лобної ділянки голови, враховуючи викладене, що дії малолітньої вчиненні по відношенню до іншого малолітнього, тому, в даному випадку в діях матері вбачаються ознаки правопорушення за ст. 184 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала. Вказала, що не вбачає у своїх діях неналежного виконання батьківських обов`язків. Просила долучити до матеріалів справи характеристику доньки, яка надана Добровеличківським ліцеєм " ОСОБА_5 ". Також вказала про те, що зі слів її доньки, ОСОБА_6 03.04.2025 перебувала у Добровеличківському ліцеї "Лідер". На перерві після п`ятого уроку знаходилась в приміщенні класу зі своїми однокласниками та присіла біля парти щоб підібрати резинки для волосся, які випали з рюкзака. В цей час біля неї проховив ОСОБА_7 і перечепився через ногу ОСОБА_6 , яка була на проході між партами. ОСОБА_6 запевнила, що навмисно піжніжки ОСОБА_8 не ставила, і він не падав власлідок цього.

ОСОБА_9 в судовому засіданні 18.06.2025, в присутності та за згоди матері ОСОБА_1 , пояснила, що 03.04.2025 була на уроках в школі, на перерві після п`ятого уроку вона сиділа за партою з однокласницями та розмовляли. Потім вона присіла біля парти щоб позбирати резинки для волосся, які розсипались з рюкзака. Ренат проходив біля них та випадково перечепився через її ногу. Запевнила, що ОСОБА_8 внаслідок цього не падав та не вдарився.

Колексник Ренат в судовому засіданні 18.06.2025, в присутності та за згоди матері ОСОБА_2 , пояснив, що 03.04.2025 на перерві після п`ятого уроку він був в приміщенні класу та грався зі своїми однокласниками в телефонах. Потім він проходив біля парт де сиділи однокласниці і в цей час ОСОБА_6 навмисно пославила йому підніжку через яку він перечепився та впав, вдарившись головою об парту.

ОСОБА_2 в судових засіданнях 18.06.2025 та 02.07.2025 пояснили, що 03.04.2025 після навчального дня вона прийшла за своїм сином ОСОБА_8 до Добровеличківського ліцею "Лідер", який їй повідомив, що на перерві після п`ятого уроку ОСОБА_6 поставила йому підніжку через яку він перечепився та впав, вдарившись головою об парту. Сказав, що йому погано, нудить та болить голова. Вони одразу звернулись до медичного закладу де ОСОБА_8 поставили діагноз: струс головного мозку, вегето-судинна дистонія. Лікарем невропатологом ОСОБА_8 направлений на стаціонарне лікування, де знаходився з 03.04.2025 по 09.04.2025. Також вказала, що за словами лікарів, дитина могла відчувати запаморочення та слабкість, у зв`язку з чим не мала можливості повідомити про погіршення свого стану. Крім того зазначила, що діти надали неправдиву інформацію щодо обставин події, зокрема вони стверджували, що не бачили моменту падіння її сина. Поряд з цим, ОСОБА_2 зазначила, що при особистій розмові між ОСОБА_1 та її донькою ОСОБА_6 , остання зізналась, що підніжку поставила навмисно, але не хотіла, щоб ОСОБА_8 отримав будь-які травми.

Також ОСОБА_2 подала до суду та просила дослідити в якості доказу аудіозапис телефонної розмови з ОСОБА_1 , яка зізналась в тому, що її донька навмисно поставила Ренату підніжку.

В судовому засіданні 02.07.2025 ОСОБА_1 повідомила, що зазначений запис було здійснено без її відома та згоди.

Згідно з ч. 1, 2 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Стаття 31 Конституції України гарантує кожному таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть встановлюватися лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Розглядаючи справу Конституційний суд узяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Системний аналіз положень Кодексу та Закону дає підстави стверджувати, що проведення оперативно-розшукових заходів або використання засобів для отримання фактичних даних повинно відбуватися виключно з дотриманням прав і свобод людини і громадянина, у передбачених законом випадках тау відповідному процесуальному порядку особами або підрозділами, які уповноважені здійснювати оперативно-розшукову діяльність. Недотримання Конституції України та порушення особами, уповноваженими здійснювати оперативно-розшукову діяльність, вимог Кодексу, Закону, інших законів України при одержанні фактичних даних є підставою для визнання зібраних у такий спосіб доказів недопустимими.

Також Конституційний Суд України дійшов висновку, що здійснення не уповноваженими фізичними або юридичними особами на власний розсуд будь - яких заходів, які віднесені до оперативно-розшукової діяльності (мають ознаки оперативно-розшукової діяльності) порушує не лише законодавчі положення, а конституційні права і свободи людини і громадянина.

Враховуючи вищенаведене, те, що законодавством не передбачено проведення, без попередження про здійснення запису телефонної розмови, аудіофіксування телефонних розмов, то такий аудіозапис не можна вважати таким, що отриманий в передбаченому законом процесуальному порядку.

Як наслідок цього, суд не має процесуальної можливості встановити, дослідити і перевірити хто і коли здійснював цей аудіозапис, голоси яких осіб (дикторів) на ньому зафіксовано, чи не вносилися до нього будь-які зміни.

Здійснення звукового запису голосу особи без її згоди порушує право на охорону інтересів особи. Голос фізичної особи належить до прояву особистого характеру, що охороняється, його звуковий запис можна здійснювати або використовувати тільки з відома фізичної особи.

Проте, ОСОБА_2 не надано суду доказів попередження та отримання згоди ОСОБА_1 на здійснення запису розмови, як не надано і будь-яких інших доказів наявності у неї законних підстав втручання у приватне спілкування особи та здійснення звукозапису розмов.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що наданий ОСОБА_2 звукозапис розмови, є недопустимим доказом, як такий, що отриманий з порушенням прав і свобод людини і громадянина, гарантованих Конституцією України.

Також в судовому засіданні 18.06.2025 свідок ОСОБА_10 повідомила, що вона є класним керівником 5 класу Добровеличківського ліцею «Лідер» в якому навчаються ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . З приводу нещасного випадку, що трапився 03.04.2024 пояснила, що вона не була свідком зазначеної події, тому особисто травмування ОСОБА_8 не бачила, і ОСОБА_8 того дня їй не повідомляв про травмування. На 6 уроці, під час повітряної тривоги, ОСОБА_8 разом з учнями та вчителями перебував в укритті. Скарг на стан здоров`я чи прохань звернутися до медичної сестри від нього не було. Під час перебування в укритті ОСОБА_8 грався в телефоні. Також свідок зазначила, що напередодні, 02.04.2025 у Рената боліла голова і після другого уроку, з дозволу мами ОСОБА_2 , вона відпустила його додому прийняти пігулку. На першому уроці української мови 03.04.2025 Ренат звертався до вчительки ОСОБА_11 з проханням піти додому випити пігулку від головного болю, і мама ОСОБА_2 зателефонувала вчительці ОСОБА_11 та попросила відпустити ОСОБА_8 додому прийняти пігулку. Також свідок додала, що 02.04.2025 та 03.04.2025 ОСОБА_8 постійно був у картузі не знімаючи його і на уроках сидів в ньому.

Постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18.06.2025 з Добровеличківського ліцею "Лідер" Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області витребовувано висновки за результатами службового розслідування з приводу подій 03.04.2025, що відбулись в приміщенні Добровеличківського ліцею "Лідер" Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області.

25.06.2025 до суду надійшов лист Добровеличківського ліцею "Лідер" Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області № 152 від 25.06.2025 з Актом розслідування нещасного випадку № 1 від 23.04.2025, де зазначено, що 03.04.2025 директор закладу освіти не отримував повідомлення про нещасний випадок, який трапився з ОСОБА_4 , останній не повідомив ні класному керівнику, ні медичній сестрі або іншому вчителю про такий випадок. Класний керівник ОСОБА_10 проінформувала, що 03.04.2025 їй зателефонував ОСОБА_12 , який повідомив, що його син ОСОБА_7 на перерві впав через підніжку, яку підставила ОСОБА_9 . Класний керівник особисто травмування не бачила, ОСОБА_8 їй під час освітнього процесу не повідомляв про травму. До медичної сестри не звертався. Учні травмування ОСОБА_13 не бачили. Протягом 03.04.2025, як стверджує ОСОБА_10 та учні класу, на перервах Ренат із хлопцями гралися телефонами. На 6 уроці під час тривоги ОСОБА_7 перебував в укритті, скарг на стан здоров`я чи прохань звернутися до медичної сестри, чи викликати маму не було. Вчителі, які були в укритті, стверджують, що ОСОБА_7 не звертався до класного керівника на скарги здоров`я, не мав хворобливого стану, сидів грався в телефоні. Вивчивши обставини нещасного випадку, надані матеріали, комісія по розслідуванню дійшла висновку, що нещасний випадок, який стався 03.04.2025 з ОСОБА_4 , учнем 5 класу Добровеличківського ліцею "Лідер" згідно п. 13 розділу ІІ (Нещасний випадок, про який потерпілий не повідомив керівника закладу освіти протягом робочого (навчального) дня, коли трапився нещасний випадок) Положення про порядок розслідування нещасних випадків, що сталися із здобувачами освіти під час освітнього процесу, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України 16 травня 2019 року №659, не визнано таким, що пов`язаний з навчальним процесом.

Окрім пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_10 , Акту розслідування нещасного випадку № 1 від 23.04.2025, в судовому засіданні були досліджені: рапорт від 15.04.2025 щодо отриманої зави ОСОБА_2 з приводу неналежного виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15.04.2025; письмове пояснення ОСОБА_2 від 15.04.2025; виписку №1478 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_4 ; письмове пояснення ОСОБА_1 від 15.04.2025; характеристику ОСОБА_14 , учениці 5 класу, яка надана Добровеличківським ліцеєм "Лідер" Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та зібрані у ній докази та надавши їм відповідну правову оцінку, суд доходить такого висновку.

Згідно зі ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Частиною 1 статті 184 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за Ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

За приписами ч. 1 ст. 184 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Диспозиція вказаної частини статті за своєю природою є бланкетною нормою, тобто такою, що відсилає до положень законодавства, якими визначені обов`язки батьків щодо виховання дітей.

Нормою, закріпленою у ч.1 ст.184 КУпАП, передбачена відповідальність в разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, полягає у трьох різних формах: ухилення від обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя дитини; ухилення від обов`язків щодо забезпечення необхідних умов навчання дитини; ухилення від обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання дитини.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Тобто, у протоколі про адміністративне правопорушення за ст. 184 КУпАП має бути вказано які саме нормативні акти було порушено і якими конкретно діями особи. Відсутність чіткої вказівки на нормативний акт, який було порушено та які саме дії було вчинено (не вчинено), свідчить про неконкретність звинувачення особи і являється порушенням права на захист.

Так, у наданому на розгляд суду протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП вказується про те, що вона ухилилася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої доньки, чим гр. ОСОБА_1 порушила ст. 150 Сімейного кодексу України.

Тобто, у протоколі є посилання, що ОСОБА_1 порушила ст. 150 Сімейного кодексу України, однак без зазначення, які саме конкретні порушення положень зазначеної норми нею порушено, за що настає адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» (Закон) законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні.

Статтею 4 Закону визначено, що система заходів щодо охорони дитинства в Україні, включає, зокрема забезпечення належних умов для гарантування безпеки, охорони здоров`я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності; встановлення відповідальності юридичних і фізичних осіб (посадових осіб і громадян) за порушення прав і законних інтересів дитини, заподіяння їй шкоди.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Невиконання батьками або особами які їх заміняють обов`язків щодо виховання дітей мають містити систематичний та триваючий характер, що не відповідає даному випадку.

Відповідно до ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини:

1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

4. Батьки зобов`язані поважати дитину.

5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. (стаття 155 Сімейного кодексу України).

Отже, під ухиленням від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей слід розуміти як пряме невиконання батьками або особами, які їх замінюють, цих обов`язків та свідомого нехтування ними.

Разом з тим у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не вказано, в чому конкретно полягає ухилення останньої від виконання нею батьківських обов`язків, в яких її діях вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та яке конкретне порушення положень ст. 150 Сімейного кодексу України мало місце.

Зважаючи на викладене, вказаний протокол серії ВАД № 384984 від 19.04.2025 року, складений відносно ОСОБА_1 , не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки у ньому не вказано від яких саме передбачених законодавством обов`язків ухилялася ОСОБА_1 .. Така невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст.256 КУпАП не дає можливості з`ясувати, які саме дії (чи бездіяльність) вчинено ОСОБА_1 та в чому полягає їх протиправність.

Отже, дослідивши та оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд доходить висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки суду не надано належних та достатніх доказів її вини в скоєнні адміністративного правопорушення, та не доведено усі обставини, про які зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

При розгляді справи суд враховує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП і не може бути перекладено на суд. Суд не має збирати з власної ініціативи докази, позаяк в іншому разі суд згідно із ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути визнаний безстороннім.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, які отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як у цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд не вбачає в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст.247, ст. ст. 283-284, 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Постанова суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції .

Повний текст постанови складено та підписано 07.07.2025

Суддя Таїсія СОЛОНЕНКО