08.07.2025 Провадження по справі № 3/940/260/25
Справа № 940/642/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 липня 2025 року суддя Тетіївського районного суду Київської області Самсоненко Р.В., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 126, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 182927 від 10.04.2025 вбачається, що 10.04.2025 року о 19 год. 02 хв. в м. Тетіїв по вул. Володимирська, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz CLK 200, державний номерний знак НОМЕР_2 , будучи особою стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами від 30.10.2024 виконавче провадження № 58510433 Монастирищенським відділом ДВС в Уманському районі Черкаської області, чим порушив вимоги ч. 10 ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», за що відповідальність передбачена ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Крім того, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 018953 від 10.04.2025 вбачається, що 10.04.2025 о 19 год. 02 хв. в м. Тетіїв по вул. Володимирська, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz CLK 200, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, блідність обличчя. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Алексєєнко М.Г. з доводами викладеними у протоколах не погодились зазначивши, що обставини викладені в них не підтверджені належними та допустимими доказами та об`єктивно спростовуються матеріалами справи. Вважають, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому просять закрити провадження в справах на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, з мотивів викладених у письмових поясненнях (а. с. 34-48).

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його представника, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне дві справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП об`єднати в одне провадження (справа № 940/642/25, провадження № 3/940/260/25).

Розглянувши матеріали справи, приймаючи до уваги пояснення ОСОБА_1 , дослідивши докази, які містяться у справі про адміністративне правопорушення, а саме протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 182927 від 10.04.2025, рапорт від 11.04.2025, роздруківку з реєстру постанов на боржників обмежених в правах, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, виходячи з наступного.

Так, суд зазначає, що у відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вимоги ст. 280 КУпАП визначають, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За ч. 3 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Обов`язковою ознакою правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП є умисел на вчинення вказаного правопорушення.

Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків.

Отже, ОСОБА_1 мав усвідомлювати протиправний характер своєї дії, передбачити шкідливі наслідки і бажати їх настання, однак досліджені матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того факту, що останньому було відомо про наявність тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

З наявних в матеріалах справи доказів, судом не встановлено обставин, які свідчили б про те, що ОСОБА_1 був обізнаний, що відносно нього встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Крім того, у судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що не був повідомлений про встановлення відносно нього тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами та не знав про наявність боргу. Жодних повідомлень від ДВС він не отримував.

За вказаних обставин, у суду достатні підстави вважати, що ОСОБА_1 в дійсності не було відомо про наявність такого обмеження стосовно нього.

Враховуючи викладене, суддя вважає, що керуючи транспортним засобом 10.04.2025 року ОСОБА_1 не був обізнаним про наявність тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, а тому не міг усвідомлювати протиправний характер своїх дій, тобто у останнього був відсутній умисел на вчинення вказаного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Згідно із ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, керуючись положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України стосовно тлумачення сумнівів щодо доведеності вини на користь обвинуваченої особи, суддя дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Стосовно притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП суддя зауважує наступне.

У ході здійснення судом провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння, підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак такого сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.

Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів, відомих цій особі, і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином норми ПДР встановлюють обов`язок водія, а не право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, небажання водія, тощо) - ПДР не містять.

Невиконання вказаних вимог утворюють самостійний склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали адміністративної справи, переглянувши відеозапис із нагрудної боді-камери поліцейського, проаналізувавши доводи захисника, наведені у поясненнях та озвучені ним в судовому засіданні, оцінивши всі наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, висновую, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується зібраними у справі доказами, а саме:

- поясненнями ОСОБА_1 , наданими в судовому засіданні, відповідно до яких він визнав факт керування транспортним засобом, а також визнав, що відмовився від проходження огляду в закладі охорони здоров`я;

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 018953 від 10.04.2025, який підписаний ОСОБА_1 без наведення будь-яких зауважень чи заперечень та копію якого він отримав, в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення» підтвердив факт відмови від проходження огляду;

- рапортом ПОГ СВГ відділення поліції №3 Білоцерківського РУП ГУНР в Київській області капітана поліції Шамрая А.;

- СД диском із відеозаписом, з якого вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений, у водія виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, що відповідно до положень п. 4 розділу І Інструкції №1452/735 є достатніми підставами для направлення водія ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проведення його огляду на стан наркотичного сп`яніння, йому декілька раз запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в найближчому медичному закладі Тетіївській ЦРЛ, а також факт чіткої та категоричної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду. При цьому ОСОБА_1 попереджений про відповідальність у разі відмови, а також йому роз`яснено його процесуальні права.

Вказані докази суд вважає належними та допустимими, оскільки вони зібрані в установленому законом порядку, і в своїй сукупності, взаємозв`язку та достатності повністю підтверджують фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення та винуватість в ньому ОСОБА_1 . Підстав сумніватися в достовірності вказаних доказів у суду немає. Вони є достатніми для прийняття судом рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Судом не встановлено в діях поліцейських будь-яких порушень вимог діючого законодавства, що регулюють вказані правовідносини, та відповідно потягли би недопустимість зібраних ними доказів.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Алексєєнка М.Г. про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення та його доводів, викладених у ньому, вважаю, що це клопотання не підлягає задоволенню, оскільки наведені у ньому доводи не спростовують висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи адвоката Алексєєнка М.Г. про те, що зупинка транспортного засобу ОСОБА_1 поліцейськими є незаконною відповідно до положень статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», а тому всі наступні вимоги поліцейських ОСОБА_1 не зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини, є безпідставними, оскільки причина зупинки транспортного засобу співробітниками поліції не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та не можуть свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною статтею.

З аналізу положень п. 12 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі Інструкція») вбачається, що у разі наявності підстав вважати, що водій перебуває у стані наркотичного сп`яніння поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З вищенаведеного вбачається, що положення Інструкції пов`язують обов`язок водія пройти огляд на вимогу поліцейського саме з наявністю підстав у поліцейського вважати, що водій знаходиться у стані сп`яніння, а не із зупинкою транспортного засобу, то у даному випадку відсутні підстави для застосування доктрини «плодів отруйного дерева» та вважати недоведеним факт відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку через відсутність в матеріалах справи підстав зупинки транспортного засобу такого водія за встановленого факту керування таким транспортним засобом.

Отже, при виявленні ознак наркотичного сп`яніння у водія ОСОБА_1 у поліцейського виникла законна вимога до останнього щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а у водія ОСОБА_1 виник обов`язок пройти такий огляд, невиконання якого є порушенням п. 2.5 ПДР України.

До того ж, під час складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, останній не вказував свою незгоду з тим, що був зупинений співробітники патрульної поліції.

Водночас, хоча у поясненнях адвокат Алексєєнко М.Г. і не погоджується із вказаними діями поліцейських, однак у матеріалах справи відсутні відомості про оскарження їх дій, відповідно до вимог статті 267 КУпАП.

Посилання адвоката Алексєєнка М.Г. в поясненнях на постанову Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17 є необґрунтованими, оскільки правовідносини у даній справі та справі, що переглядалася Верховним Судом не є тотожними. Так, у справі, що переглядалася Верховним Судом правовідносини стосуються оскарження дій працівників поліції, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, як суб`єктів владних повноважень, за якими саме працівники поліції уповноважені виносити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, в той час як у даній справі працівники поліції уповноважені на складання протоколу, який розглядається судом.

Доводи адвоката Алексєєнка М.Г. про те, що що у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я, суд до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а тому долучати вказане направлення до матеріалів справи при даних обставинах не є необхідним, і відсутність направлення не є підставою для визнання незаконними дій поліцейських, пов`язаних із виявленням та фіксуванням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім цього, нормами законодавства не передбачено складання направлення у випадку відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння.

Твердження адвоката Алексєєнка М.Г. про те, що відеозапис є неповним та не відображає всю процедуру огляду на стан наркотичного сп`яніння, а тому є неналежним та недопустимим доказом, судом також не приймається з наступних підстав.

Так, відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018 року, зареєстрованого в МЮ України за № 28/322999 від 11.01.2019 року, портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

Відеозапис подій здійснений на нагрудні боді-камери поліцейських, як це передбачено ст. 266 КУпАП, ст. 31 ЗУ «Про Національну поліцію», Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису,затвердженою наказом МВС України від 18.12.2018р. №1026. Цей відеозапис є належної якості, відтворює події в режимі реального часу, послідовно, а також підтверджує обставини, які необхідно встановити у даній справі, а саме факт керування ОСОБА_1 автомобілем, встановдення ознак наркотичного сп`яніння, пропозицію пройти огляд, а також відмову водія від огляду.

Разом з тим, ані діючим законодавством, ані вищезазначеною Інструкцією не передбачено приєднання до матеріалів адміністративного провадження повного відеозапису з початку виконання службових обов`язків поліцейським.

Таким чином, суд вважає встановленим та поза розумним сумнівом доведеним, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП, і його слід визнати винуватим у вчиненні вказаного правопорушення.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Правопорушення, за вчинення якого притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 входить до глави 10 «Адміністративні правопорушення на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв`язку» та належить до правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у зв`язку із чим при прийнятті рішення суд не бере до уваги особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Санкцією частини 1 статті 130 КУпАП передбачено накладення на особу, винну у вчиненні цього правопорушення, адміністративного стягнення у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тому на ОСОБА_1 має бути накладено стягнення в межах санкції частини 1 статті 130 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП та статті 4 Закону України «Про судовий збір» із ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн. (3028 грн. х 0,2).

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 33-36, 40-1, ч. 3 ст. 126, ч. 1 ст. 130, 247,251, 252, 283-285, 289 КУпАП, ЗУ «Про судовий збір», суд

постановив:

Справу № 940/642/25 (провадження № 3/940/260/25) та справу № 940/643/25 (провадження №3/940/261/25) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП та за ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єднати в одне провадження, присвоївши їй № 940/642/25 (провадження №3/940/260/25).

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, притягнути до адміністративної відповідальності та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок на рахунок UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП).

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Тетіївський районний суд Київської області.

Суддя Р.В. Самсоненко