ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/2573/25 Головуючий суддя І інстанції Якішина О. М.
Провадження № 33/818/1104/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника Солода Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 27 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 місяці.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 26.03.2025 року о 03- 41 год. за адресою: селище Пісочин, Полтавське шосе 202/1 км, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом Shkoda Аktavia А5, д.н.з. НОМЕР_1 відносно якого винесено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами постановою Долинського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), номер ВП 59312383 від 11.03.2025, чим порушив ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» Основні положення щодо допуску до керування транспортними засобами, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.126 КУпАП.

Не погодившись з судовим рішенням ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу. В обгрунтування апеляційних доводів посилався на те, що суд не врахував усі обставини у справі, які підлягали з`ясуванню. Зокрема, на думку апелянта, матеріали справи не містять відомостей щодо керування ОСОБА_1 транспортними засобами. Крім того, апелянт вважає, що на нього було безпідставно накладено адміністративне стягнення, оскільки відносно ОСОБА_1 відсутні обмеження у користуванні транспортними засобами. Разом з тим, апелянт вважає свої права порушеними, оскільки суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги з`явився захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Солод А.А., який приймав участь в режимі відеоконференції, який пояснив, що ОСОБА_2 відомо про день та час проведення судового засідання. Разом з тим, захисник просив суд відкласти апеляційний розгляд за клопотанням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Водночас, захисник не зазначив будь яких підстав для відкладення апеляційного розгляду, які б перешкоджали ОСОБА_1 прийняти участь в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції (хвороба, непереборні обставини тощо).

Згідно вимог ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини, ратифікованою Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того конвенція встановлює право кожного на доступ до справедливого та безстороннього правосуддя. Однак таке право не є абсолютним, та може бути обмеженим з об`єктивних підстав, визначених законом з обов`язковим врахуванням принципу розумності строків для розгляду справи.

У справі «N.B. проти України» Суд зазначив, що «розумність тривалості розгляду справи має визначатися в світлі обставин справи, а також з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, важливість предмета розгляду для заявника» («N.B. проти України», 3 квітня 2008 року, §40).

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо неї, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Щодо вирішення питання про можливість розгляду справи за відсутності належно повідомлених учасників справи підлягає врахуванню і правова практика Верховного суду (справа №592/9605/21) в якій зазначено, що апеляційні суди забов`язані ретельно перевіряти не лише, чи були учасники проваддження належним чином поінформовані про дату та час апеляційного розгляду, але й з`ясувати причини неприбуття цих учасників в судове засідання та вирішити питання про можливість продовження розгляду без учасників, які не з`явилися в судове засідання, або про відкладення судового розгляду, зокрема у разі визнання поважними причини їх не прибуття.

При цьому поважність причин неприбуття у судове засідання має бути обґрунтованим та переконувати для стороннього спостерігача, що особа об`єктивно не може з`явитись до суду з поважних причин, навіть якщо вони стосується і різного роду захворювань. Повідомлення про відкладення має містити конкретну інформацію щодо об`єктивної неможливості з`явитися до суду а не абстрактні доводи. Саме такі обставини з огляду на вимоги чинного законодавства у їх взаємозв`язку і буде вважатися належним за змістом повідомленням про поважні причини неприбуття в судове засідання учасників провадження.

Також слід зазначити, що наведені вище положення ст. 268 та ст. 294 КУпАП не містять заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 126 КУпАП, у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

У правових висновках постанови від 12.12.2024 №990SCGC/20/24 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи.

Захисник у своєму клопотанні про відкладення справи посилається на те, що начебто особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 напередодні ввечері зателефонував адвокату і просив його клопотати перед судом про відкладення апеляційний розгляду на іншу дату. Водночас будь-яких конкретних причин для відкладення апеляційного розгляду адвокат не зазначив.

Разом з тим матеріали справи мають усі необхідні відомості, які учасники справи вважали долучити для повного та всебічного розгляду цієї справи.

За таких обстави, суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні клопотання захисника про відкладення судового розгляду. Апеляційне провадження належить провадити за відсутності належно повідомленої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в межах поданої апеляційної з урахуванням пояснень захисника, який приймає участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 .

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення; відомості постанови державного виконавця; відомості рапорту поліцейського та відеозапису, долучених до матеріалів цієї справи.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем будучи обмеженим в праві керування Долинським відділом ДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області від 11.03.2025 року.

Також з відомостей цього протоколу вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений із змістом цього протоколу, про що свідчать його власноручні підписи у цьому протоколі.

Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 та його захисником не оскаржувалися, тобто сторона захисту не зверталася із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАСУ щодо дій працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно нього, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Поряд з цим, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 6), 26.03.2025 під час несення служби було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 для перевірки документів. Під час вчинення процесуальних дій було встановлено наявність обмеження водія у праві керування транспортними засобами (постанова ВП№59312383 від 11.03.2025) чим порушив ст. 15 Закону України «Про дорожній рух».

Враховуючи відсутність будь-яких скарг сторони захисту на дії працівників поліції, а також відсутність будь-яких рішень компетентних органів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості зафіксовані у рапорті відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Поряд з цим, в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк. 2).

З відомостей цього відеозапису об`єктивно вбачається, що рух транспортного засобу в темний час доби через блок-пост, а також процедура проведення процесуальних дій щодо складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративну відповідальність за ч. 3 ст. 126 КУпАП, під час якої водія було ознайомлено із протоколом про адміністративне правопорушення. Слід звернути увагу, що після отримання протоколу ОСОБА_1 зазначив працівникам поліції, що поїхав, що свідчить про керуванням ним транспортним засобом за вказаних у протоколі обставин.

Таким, чином зазначені відомості у їх сукупності дають підстав сторонньому спостерігачу стверджувати, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом за вказаних у протоколі обставинах, що вочевидь спростовує доводи апеляційної скарги щодо відсутності відомостей у цій справі про керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Щодо доводи апеляційної скарги щодо безпідставності накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у зв`язку із відсутністю щодо нього обмеження на керування транспортними засобами належить зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частинах дев`ятій і десятій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - восьмій цієї статті.

Приписами ч. 3 ст 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, - тягне за собою позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Тобто аналізом зазначених правових норм у їх сукупному взаємозв`язку встановлено, що адміністративна відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП настає з моменту його вчинення, тобто з моменту виконання особою об`єктивної сторони вказаного правопорушення.

З відомостей матеріалів цієї справи вбачається, що обмеження у праві керування транспортним засобом стосовно ОСОБА_1 було накладено 11.03.2025, а знято 28.03.2025. При цьому правопорушення відповідальність за яке передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП апелянт вчинив 26.03.2025 тобто до скасування встановлених обмежень у праві користування транспортними засобами.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної інстанції у цій частині безпідставними та розцінює їх, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги щодо порушення прав ОСОБА_1 судом першої інстанції у зв`зяку із розглядом справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є необґрунтованими у зв`язку із наступним.

Згідно вимог ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини, ратифікованою Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того конвенція встановлює право кожного на доступ до справедливого та безстороннього правосуддя. Однак таке право не є абсолютним, та може бути обмеженим з об`єктивних підстав, визначених законом з обов`язковим врахуванням принципу розумності строків для розгляду справи.

У справі «N.B. проти України» Суд зазначив, що «розумність тривалості розгляду справи має визначатися в світлі обставин справи, а також з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, важливість предмета розгляду для заявника» («N.B. проти України», 3 квітня 2008 року, §40).

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо неї, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частинах дев`ятій і десятій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - восьмій цієї статті.

Також слід зазначити, що наведені вище положення ст. 268 та ст. 294 КУпАП не містять заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 126 КУпАП, у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

У правових висновках постанови від 12.12.2024 №990SCGC/20/24 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд зазначеної справи неодноразово відкладався, про місце, день та час останнього судового засідання сторона захисту була повідомлена належним чином та до початку судового засідання надала клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із хворобою ОСОБА_3 . Разом з тим, клопотання про відкладення судового розгляду не містило будь-яких відомостей щодо неможливості тимчасово залишити заклад охорони здоров`я або прийняти участь в режимі відеоконференції в суді першої інстанції.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що сторона захисту скористалась своїм процесуальним правом та звернулась з апеляційною скаргою в порядку, встановленому ст. 294 КУпАП з наданням відповідних апеляційних доводів. Разом з тим, сторона захисту була представлена в судовому засіданні під час апеляційного перегляду вказаної скарги, оскільки участь в суді апеляційної інстанції приймав захисник СолодР.Г., який надавав пояснення на підтримку поданої апеляційної скарги.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає права ОСОБА_1 , передбачені ст. 6 Конвенції та ст. 268 КУпАП у цій справі дотриманими, а доводи апеляційної скарги в цій частині суб`єктивними, які належить розцінювати як спосіб захисту особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо притягнення ОСОБА_1 за ч.3 ст.126 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 27 травня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков