Справа №489/1268/25
Провадження № 33/812/291/25
Категорія: с.124, ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Коростієнко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Мізюна Р.І. апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Мізюна Руслана Ігоровича на постанову, яку ухвалив суддя Інгульського районного суду м. Миколаєва Костюченко Г.С. у приміщенні цього суду 16 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

у с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№249764, який складений 17 лютого 2025 року, водій ОСОБА_1 17 лютого 2025 року о 19 год. 55 хв. керував транспортним засобом «Volkswagen Т4», номерний знак НОМЕР_1 , м. Миколаєві по пр. Центральному на перехресті з пр. Богоявленським з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, виражене тремтіння пальців рук. На місці зупинки транспортного засобу пройшов медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу DRAGER «ALKOTEST», результат якого встановив 2,96 ‰ тест №405, чим порушив п.2.9-а Правил дорожнього руху.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД№559258, який складений 17 лютого 2025 р., водій ОСОБА_1 17 лютого 2025 року о 19 год. 55 хв. керував автомобілем «Volkswagen Т4», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Центральному у напрямку Херсонського шосе на перехресті з пр. Богоявленським в порушення вимог пунктів 2.3 «б», 13.1 Правил дорожнього руху, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з транспортним засобом ГАЗ 32213-414, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку попереду. В результаті зіткнення транспортний засіб «Volkswagen Т4» зробив неконтрольований мимовільний рух і допустив зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , який зупинився на перехресті пр. Богоявленського та пр. Центрального перед кільцем. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказані протоколи разом з іншими документами були скеровані органами поліції на розгляд до Інгульського районного суду м. Миколаєва.

В судове засідання суду першої інстанції ОСОБА_1 не з`явився.

Постановою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2025 р. справи про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтями 124 та 130 ч. 1 КУпАП згідно з протоколами про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №249764 від 17.02.2025 (справа №489/1268/25, провадження №3/489/738/25) та серії ААД №559258 від 17.02.2025 (справа №489/1270/25, провадження №3/489/739/25) об`єднані в одне провадження, з присвоєнням єдиного унікального номеру 489/1268/25 (провадження №3/489/738/25); ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Також стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із постановою суду, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокат Мізюн Р.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати в частині визнання винним ОСОБА_1 та притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі в цій частині на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу захисник мотивував тим, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини. Так, до висновку про винуватість апелянта у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції дійшов на підставі протоколу та доданих до нього матеріалів. Захисник вважає, що був порушений порядок огляду ОСОБА_1 , а якщо із відеозапису оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не повним та не безперервним, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі. Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було доставлено до КНП МОЦ ПЗ МОР для проведення огляду у закладі охорони здоров`я працівником поліції командиром роти №1 батальйону №3 УПП в Миколаївській області Рак Д.П., результати огляду в закладі охорони не відомі. ОСОБА_4 просить суд врахувати, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, учасником бойових дій та приймає активну участь у відбитті збройної агресії Російської Федерації, має численні нагороди та відзнаки та вважає за можливе застосувати до апелянта встановлені діючим законодавством презумпції невинуватості, а також дотримання його прав під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постанова суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_1 винним у адміністративному правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП, не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом постанова судді суду першої інстанції не переглядається.

В судове засідання суду апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Мізюн Р.І. не з`явилися, про місце, день та час судового засідання були повідомлені: ОСОБА_1 відповідно до приписів статті 277-2 КУпАП шляхом направлення за адресою проживання судової повістки засобами поштового зв`язку, яка згідно зворотного повідомлення відділення Укрпошти вручена адресату 30 червня 2025 року, а також додатково у додатку Viber на номер телефону, зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, захисника - шляхом направлення повідомлення на адресу електронної пошти, яка вказана в апеляційній скарзі, тобто належним чином відповідно до вимог частини 5 статті 294 КУпАП.

Про причини неявки учасники справи суд не повідомили.

За такого апеляційний суд з урахуванням положень частини 1 статті 268, частини 6 статті 294 КУпАП вважав за можливе розглядати справу у відсутність учасників провадження.

Вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, мав ознаки алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Відповідно до пункту «б» частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій транспортного засобу зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є, зокрема, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскаржувана постанова суду відповідає таким вимогам закону.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, в тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного,наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008року N1103 (далі Порядок), Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція №1452).

Згідно частин 1 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пунктів 2, 4 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці

Отже, наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

Висновок суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, підтверджений сукупністю проаналізованих судом першої інстанції зібраних органом поліції доказів, які є взаємопов`язаними та узгоджуються між собою:

- змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№249764, який складений 17 лютого 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 17 лютого 2025 року о 19 год. 55 хв. керував транспортним засобом «Volkswagen Т4», номерний знак НОМЕР_1 , в м. Миколаєві по пр. Центральному на перехресті з пр. Богоявленським з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, виражене тремтіння пальців рук. На місці зупинки транспортного засобу пройшов медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу DRAGER «ALKOTEST», результат якого встановив 2,96 ‰ тест №405. Протокол підписаний ОСОБА_1 без зауважень та застережень;

- роздруківкою результату проходження ОСОБА_1 алкотеста на місці зупинки транспортного засобу, який проведений поліцейським, від 17 лютого 2025 р. за допомогою газоаналізатору ALCOTEST 7510, який показав 2,96‰, який також підписаний ОСОБА_1 ;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 , де зафіксовані ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, виражене тремтіння пальців рук та результат огляду - 2,96‰, з яким ОСОБА_1 погодився, поставивши у відповідній графі свій підпис;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому також зазначені ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 та результат такого огляду;

- змістом відеозапису з місця події з нагрудних реєстраторів працівників поліції та відеореєстратора, долученого до протоколу ЕПР1№249764, складеного 17 лютого 2025 р. та які досліджувались у судових засіданнях судів першої та апеляційної інстанцій, і яким зафіксовані усі викладені у вказаному протоколі обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Так, відеозапис починається з того, як поліцейські оголошують водію, яким виявився ОСОБА_1 , що він став учасником ДТП та запитують у нього щодо вживання алкогольних напоїв того дня, на що водій відповідає «зранку так», після чого пропонують пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного приладу, на що ОСОБА_1 погоджується й проходить огляд, результат якого становить 2,96 проміле. З результатами огляду водій погодився. На пропозицію поліцейського проїхати до медичного закладу для огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився, зазначивши при цьому «на що». Після чого поліцейський роз`яснює останньому його права та обов`язки, а також оголошує, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення за керуванням ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Далі поліцейські оформлюють протокол про адміністративне правопорушення.

Підстав для сумнівів у достовірності зазначених доказів судом не встановлено.

Істотних порушень вимог закону в діях поліцейських, що можуть мати наслідком недопустимість зібраних доказів, судом також не встановлено.

Під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейськими застосовано технічні засоби відеозапису, а також залучені два свідка, що відповідає вимогам частини 2 ст. 266 КУпАП.

Як протокол про адміністративне правопорушення від 17 лютого 2025 року, так і роздруківка огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням газоаналізатору ALCOTEST, а також акт огляду водія на стан сп`яніння підписані ним, що свідчить про згоду із результатами проведеного поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, проаналізованими та належним чином оціненими в їх сукупності та взаємозв`язку судом першої інстанції доказами підтверджено, що ОСОБА_1 було порушено п. 2.9 «а» Правил, тобто скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 визнаються апеляційним судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, а також, поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року).

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги як безпідставні.

Посилання апелянта на порушення поліцейським порядку проведення огляду водія ОСОБА_1 має узагальнений характер та не містить посилань на конкретні факти недотримання поліцейським вимог статті 266 КУпАП, положень Порядку та Інструкції № 1452/735, тоді як наявними у справі доказами підтверджено, що огляд на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 був проведений поліцейським за згодою цієї особи на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер в повній відповідності з вимогами нормативних актів, що регулюють такий огляд.

Щодо доводів апелянта про необхідність безперервності відеофіксації правопорушення, апеляційний суд зауважує, що фіксація правопорушення ОСОБА_1 була здійснена працівниками поліції технічними засобами відеофіксації відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП, а сам відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом у справі.

Аргумент апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 було доправлено до закладу охорони здоров`я, але результати огляду в медзакладі відсутні, не підтверджений наявними у справі доказами. Зокрема згідно долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису після отримання результатів огляду за допомогою приладу Драгер ОСОБА_1 з його результатом погодився, від проведення огляду в закладі охорони здоров`я відмовився, отже для направлення його до лікарні у поліцейських не було підстав з огляду на положення Порядку (пункти 6, 8) та Інструкції № 1452/735 (пункт 7 Розділу І). Оскільки ОСОБА_1 пройшов огляду на місці зупинки транспортного засобу, погодившись з його результатом, від огляду в закладі охорони здоров`я відмовився, таке є підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (абзац 2 пункту 5 Порядку).

Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність наявними у справі доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Volkswagen Т4», номерний знак НОМЕР_1 , 17 лютого 2025 року за обставин, зазначених у протоколі серії ЕПР1№249764.

Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

У рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29 червня 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, водій ОСОБА_1 , реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм законів держави Україна.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ч. 1 ст. 130 КУпАП є одним з найбільш тяжкими порушеннями у сфері безпеки дорожнього руху.

Тяжкість стягнення обумовлена саме високим ступенем суспільної шкоди, яка завдається такими діяннями.

Водій ОСОБА_1 повинен розуміти, що кожна особа, сідаючи за кермо транспортного засобу, зобов`язана на вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки у разі наявності стану сп`яніння водій ставить у небезпеку кожного потенційного учасника дорожнього руху.

Суд не вправі при визнанні особи винуватою за ч. 1 ст. 130 КУпАП призначити інше стягнення, ніж передбачене санкцією, або ж перейти до іншого виду стягнення чи звільнити від стягнення, оскільки Законом України встановлена пряма заборона застосування пом`якшення стягнення чи звільнення від стягнення.

Обраний судом першої інстанції вид стягнення у вигляді штрафу із позбавленням права керування транспортним засобом відповідає важкості та характеру вчиненого правопорушення.

Апеляційний суд не вбачає підстав звільнення ОСОБА_1 від відповідальності та для зміни обраного судом виду адміністративного стягнення і вважає, що саме таке стягнення буде відповідати меті адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Не є підставою для іншого і військова служба ОСОБА_1 , його військова спеціальність та наявність державних нагород.

Відповідно до частини 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У справі, яка переглядається, не встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної постанови, натомість апеляційний суд вважає за необхідне зауважити про неприйнятність викладених у клопотанні доводів.

Апеляційний суд наголошує, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Тобто належними та допустимими доказами доведено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№249764 від 17 лютого 2025 р.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. Між тим, у справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, який підтверджений правомірно проведеним оглядом на стан сп`яніння, а доказів протилежного матеріали справи не містять.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов до законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Керуючись статтями 283, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Мізюна Руслана Ігоровича залишити без задоволення, а постанову судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М. Базовкіна