Номер провадження 33/816/600/25 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю секретаря судового засідання Кислої Ю.М., захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Кравчун Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми, в режимі відеоконференції, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Кравчун Д.В. на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 рік.

Постановлено стягнути зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 гривень.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2025 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік, за те, що 16 грудня 2024 року близько 16 год. 14 хв. в м. Суми по вул. Степана Бандери, 40 керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter T 5», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510», тест № 210 від 16 грудня 2024 року, проба позитивна, результат 2,21 % проміле.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Кравчук Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2025 року, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

У разі визнання ОСОБА_1 винним в адміністративному правопорушенні за ч. 1 ст. 130 КУпАП, застосувати за аналогією закону ст. 69 КК України та не призначати останньому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що з матеріалів справи та долучених відеозаписів вбачається, що поліцейські безпідставно зупинили транспортний засіб під керування ОСОБА_1 . Оскільки жодних підстав для зупинки працівниками поліції не оголошували, проте одразу запропонували останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, згідно з матеріалів справи, ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, що дають підстави вважати про проведення огляду останнього на стан алкогольного сп`яніння не уповноваженими посадовими особами та з порушеннями вимог Порядку направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, затверджене Постановою КМ України від 12 січня 2024 року № 32, вимог ст. 266-1 КУпАП, а тому вважається недійсним.

Разом із тим, матеріалами справи не містять даних про повідомлення працівниками поліції Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про виявлення військовослужбовця ЗС України ОСОБА_1 з нібито ознаками алкогольного сп`яніння.

Також апелянт зауважує про те, що наявні в матеріалах справи відеозаписи, отримані в порушення вимог Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- кінозйомки, відеозапису, затвердженого Наказом МВС від 18 грудня 2018 року № 1026, оскільки велись не безперервно.

ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді водія-електрика 1 відділення 3 інженерно-саперного взводу 1 інженерно-саперної роти, а тому позбавлення останнього прав керування транспортними засобами на один рік фактично паралізує не тільки його особисту військову службу, але значно послабить здійснення обороноздатності його підрозділу, так як буде позбавлений виконувати безпосередні військові обов`язки на лінії бойового зіткнення.

За вказаних обставин, з урахуванням висновків, зазначених Конституційним Судом України, враховуючи довідку військової частини НОМЕР_2 , апелянт просить суд застосувати аналогію закону, а саме ст. 69 КК України щодо не накладення додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Таким чином, зважаючи на неповне з`ясування всіх обставин справи та наявність процесуальних порушень, не доведення вини ОСОБА_1 , апелянт вважає, що постанова судді підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, захисника особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Кравчун Д.В., який подану апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначені вимоги дотримався в повному обсязі та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, з врахуванням:

- протоколу про адміністративне правопорушення від 16 грудня 2024 року серії ЕПР1 № 197915;

- роздруківки приладу «Drager Alcotest 7510», відповідно якого рівень алкоголю у видихуваному повітрі ОСОБА_1 становить 2,21 % проміле;

- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно якого із результатом проведеного огляду на місці зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 погодився, про що ним проставлено особистий підпис;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16 грудня 2024 року;

- відеозаписів відеореєстратора службового автомобіля та нагрудних камер працівників поліції, якими зафіксовано факт керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (частини 1, 2 статті 251 КУпАП).

Із долучених до протоколу про адміністративне правопорушення, відеозаписів нагрудних камер працівника поліції та відеореєстратора службового автомобіля вбачається, як 16 грудня 2024 року близько 16 год. 14 хв. в м. Суми по вул. Степана Бандери, 40 працівники поліції зупинилися біля транспортного засобу «Volkswagen Transporter T 5», номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився посеред проїзної частини та не рухався, тим самим створював перешкоду руху іншим транспортним засобам.

Під час спілкування, працівниками поліції було встановлено особу водія, ОСОБА_1 , котрий мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння обличчя.

Працівники поліції відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у присутності військовослужбовців Військової служби правопорядку Збройних Сил України, запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, на що останній погодився.

Результат огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці, становив 2,21 % проміле.

На запитання працівників поліції чи згоден водій з результатом проходження огляду з використанням спеціального технічного засобу та чи не бажає проїхати до найближчого закладу охорони здоров`я з метою проходження медичного огляду, останній погодився із результатом огляду та відмовився проходити медичний огляд.

ОСОБА_1 повідомлено про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Жодних заперечень щодо процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 не висловлював.

Апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Твердження захисника Кравчун Д.В. про відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , апеляційний суд до уваги не бере.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи відеозаписів, працівники поліції під час патрулювання міста, побачили транспортний засіб «Volkswagen Transporter T 5», номерний знак НОМЕР_1 », котрий зупинився посередині проїзної частини по вул. Степана Бандери, тим самим перешкоджав безпечному руху іншим автомобіля, зважаючи також на погодні умови 16 грудня 2024 року, а саме зимовий період в темну пору доби, із сніговим покриття на дорозі.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що у будь-якому випадку, причина зупинки транспортного засобу працівниками поліції не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не може свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаними статтями.

Поряд з цим, із відеозапису із нагрудної камери поліцейських, вбачається, що ОСОБА_1 на місці зупинки не заявляв жодних зауважень щодо зупинки транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому відповідно до ст. 266-1 КУпАП, направлення останнього на огляд на стан сп`яніння не належить до повноважень працівників поліції, а віднесено до компетенції органів ВСП, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, виходячи з такого.

Положеннями вказаної статті визначений порядок огляду, зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.

Тобто, положення ст. 266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водій транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень.

За таких обставин, порядок огляду водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції здійснювався в загальному порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, а тому при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього такий порядок порушений не був.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відео з нагрудних камер працівників поліції не є безперервним, то суд вважає їх безпідставними. Так, долучені до матеріалів справи відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є належним та допустимим доказом, оскільки на даних відеозаписах об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

Так, даний доказ містить фіксацію подій в обсязі, який надає підстави вважати встановленим факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Volkswagen Transporter T 5», номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, що тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Істотних порушень вимог КУпАП, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваної постанови суду, під час розгляду даних матеріалів судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, з врахуванням наявних в матеріалах справи доказів, яким була надана належна правова оцінка, суддя вірно встановив в діях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доказів на спростування таких висновків під час апеляційного розгляду здобуто не було.

Вказана справа про адміністративне правопорушення була розглянута суддею суду першої повно, всебічно, об`єктивно і будь-яких порушень, при цьому, апеляційним судом не встановлено.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Щодо апеляційних доводів про необхідність застосувати аналогію закону шляхом поширення дії ст. 69 КК Україні на положення КУпАП та можливості призначення водію ОСОБА_1 покарання за ч.1 ст. 130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобам, апеляційний суд зазначає наступне.

Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено імперативне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Діючий КУпАП, на відміну від загальних положень КК України, не передбачає можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції певної норми, або не накладення одного з видів стягнень, передбаченого санкцією відповідної норми як обов`язкового.

Наведений вище підхід відповідає п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому з урахуванням наведеного вище нормативного регулювання, закріпленого в КУпАП, визначено, що судам за правилами КУпАП основні й додаткові стягнення слід застосовувати в межах санкцій відповідних норм.

А відповідно до вимог ч.4 ст.3 КК України застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам ст.23 КУпАП, згідно якого адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Разом з тим, вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку для самого водія та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУпАП, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Ті обставини, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, що йому це право зараз потрібно першочергово саме для несення військової служби, не можуть стати підставами для незастосування до нього обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. В інакшому випадку, порушуватиметься принцип правової визначеності, який є невід`ємною складовою верховенства права, та гарантує, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 грн. із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 01 рік, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Кравчун Д.В. на цю постанову без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.