Справа № 163/2800/24 Провадження №33/802/420/25 Головуючий у 1 інстанції:Павлусь О.С.
Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Крючкова В.О. та представника митниці Кунєвої З.Ю., розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника митниці на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 29 травня 2025 року щодо ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою, провадження в справі щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за протоколом № 0454/20500/24 за ознаками ст.485 МК України закрито за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Згідно протоколу про порушення митних правил, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора ТОВ «РОУДГЕБ», під час митного оформлення товару «Автомобіль вантажний марки «MERCEDES-BENZ», модель «ATEGO», календарний рік виготовлення - 2013, модельний рік виготовлення - 2013, ідентифікаційний номер (номер шасі) - НОМЕР_1 …..» за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 04.05.2023 № 23UA29U6, вчинив дії, спрямовані на неправомірне зменшення розміру митних платежів в загальній сумі 49 412,76 гривень шляхом подання митному органу сертифіката з перевезення товару EUR.1 № PL/MF/AR0218516 від 02.05.2023, який містить неправдиві відомості та став підставою для неправомірного застосування преференційного режиму.

В поданій апеляційній скарзі представник Волинської Держмитслужби Кунєва З.Ю. вважає постанову судді необґрунтовано. Вказує, що вина ОСОБА_1 стверджена матеріалами справи. Посилається на те, що місцевим судом не враховано відповідь від регіонального управління податкової адміністрації у м. Краків Республіки Польща, відповідно до якої сертифікат з перевезення товару не був виданий і підтверджений Митницею у Кракові, а тому є підозра що цей сертифікат підробка. Зазначає, що ТОВ «РОУДГЕБ» як декларант заявив преференцію при сплаті мита за митне оформлення товарів кодом 410, з метою звільнення від сплати митних платежів. Просить постанову судді скасувати та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_1 визнати винним за ст.485 МК України та накласти адміністративне стягнення в межах санкції даної статті.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши представника митниці Кунєву З.Ю., яка підтримувала подану апеляційну скаргу, просила скасувати постанову судді та прийняти нову захисника Крючкова В.О., який заперечував апеляційну скаргу і просив рішення судді залишити без змін, доходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до приписів ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Згідно із вимогами ст.487 МК України, провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Положеннями ст.486 МК України регламентовано, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Частиною 1 статті 458 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до вимог ст.489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність; чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.485 МК України, вказаних вимог закону дотримав.

Рішення про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, суддя мотивував тим, що на момент розгляду справи митний орган не надав належних та допустимих доказів на підтвердження суми недоплачених ТОВ «РОУДГЕБ» за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 04.05.2023 № 23UA29U6 митних платежів.

Так, за диспозицією ст.485 МК України настає відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, -.

Згідно з протоколом про порушення митних правил №0454/20500/24 від 23 жовтня 2024 року, у провину ОСОБА_1 ставиться те, що він вчинив дії, спрямовані на неправомірне зменшення розміру митних платежів в загальній сумі 49 412,76 гривень шляхом подання митному органу сертифіката з перевезення товару EUR.1 № PL/MF/AR0218516 від 02.05.2023, який містить неправдиві відомості.

З митної декларації типу ІМ40ДЕ № 23UA29U6 від 04.05.2023 убачається, що на митну територію України ввезено і випущено у вільний обіг товар «Автомобіль вантажний марки «MERCEDES-BENZ», модель «ATEGO», календарний рік виготовлення - 2013, ідентифікаційний номер (номер шасі) - НОМЕР_1 …..». При цьому продавцем товару вказано компанію «BROLD COMPANY OU» (Талін), отримувачем - ТОВ «РОУДГЕБ». Також декларантом у вказаній митній декларації зазначений ОСОБА_1 , який згідно облікової картки ЗЕД та витягу з АІС «Податковий блок» на момент подання митної декларації та нині є керівником отримувача товару ТОВ «РОУДГЕБ».

Крім того, в цій декларації заявлена преференція при сплаті мита за митне оформлення товару за кодом 410 (Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС) на підставі сертифіката з перевезення товару EUR.1 № PL/MF/AR0218516 від 02.05.2023.

Отже, декларантом було надано митниці товаросупровідні документи, на підставі яких ним зазначена інформація щодо товару, та вся наявна у нього інформація про товар.

При цьому, під час проведення митного огляду товарів (04.05.2023) у митниці не виникало жодних зауважень чи сумнівів щодо автентичності сертифікату та інформації яка в ньому була зазначена. За результатами митного оформлення товар був випущений у вільний обіг.

Апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що митне оформлення завершене, а його результати на час розгляду справи не оспорені у встановленому порядку і не скасовані.

Так, підставою для складання протоколу про порушення митних правил слугувала відповідь уповноваженого митного органу Республіки Польща від 08.07.2024 № 0201-IOC.4331.26.2024, згідно якої сертифікат з перевезення EUR.1 № PL/MF/AR 0218516 від 02.05.2023 не був виданий і підтверджений Митницею у Кракові, а тому є підозра, що цей сертифікат підробка.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що митний орган здійснив митний контроль у формі запиту до органів іноземних держав відповідно до п.8 ч.1 ст.336 МК України.

У той же час, відповідно до Порядку направлення запитів Державної митної служби України до митних служб іноземних держав або їх інформування, що затверджений Наказом Державної митної служби від 06.07.2005 року №639, він застосовується при потребі здійснення запитів до митних служб іноземних держав лише у визначених випадках:

а) здійснення митним органом України провадження в справі про порушення митних правил, у ході якого з`ясовано, що потрібну інформацію можна отримати лише від митної служби іноземної держави;

б) наявності в митного органу України обґрунтованої підозри в можливості вчинення порушення митних правил, яку можна підтвердити або спростувати лише шляхом отримання інформації від митної служби іноземної держави;

в) потреби отримання, підтвердження або спростування з метою забезпечення дотримання митного законодавства України даних, зазначених у поданих митному органу України документах про товари (їх кількість, вартість, походження тощо), переміщувані через митний кордон України, для проведення їх митного оформлення;

г) наявності в митного органу України інформації про вчинення або підготовку суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності митного правопорушення за кордоном.

До того ж, у випадках, зазначених у підпунктах «а», «б», «в», до митної служби іноземної держави направляються запити, в іншому разі (підпункт «г») - інформація з питанням.

Отже не можливо дійти до чіткого та однозначного висновку щодо наявності чи відсутності правових підстав для направлення Держмитслужбою запиту, адже копія самого запиту відсутня в матеріалах справи.

Згідно ст.351 МК України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться, з-поміж іншого, у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митному органу, документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів, стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України (п.2 ч.2 ст.351 МК України).

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу (ч.3 ст.351 МК України).

Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами митного органу в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки (ч.4 ст.351 МК України).

Відтак, після одержання відповідні від органів іноземних держав закон зобов`язував провести митний орган документальну невиїзну перевірку, однак, доказів того, що така перевірка була проведена матеріали справи не містять та суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Одночасно відповідно до вимог ч.1 ст.318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Так, постановами Любомльського районного суду Волинської області від 12 грудня 2024 року та 10 квітня 2025 року матеріали митної справи були направлені Волинській митниці для проведення для додаткової перевірки.

Разом з тим, після проведення вказаної перевірки, Волинською митницею не надано жодного додаткового доказу на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, яке ставиться йому в провину.

03 липня 2025 року на адресу Волинського апеляційного суду надійшов Акт про результати документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ «РОУДГЕБ», яка проведена Волинською митницею ДМС України 17 червня 2025 року.

Разом з тим, вказаний Акт не містить доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому в провину, а лише дублює інформацію, яка вказана в протоколі про порушення митних правил.

Окремої уваги вартий той факт, що митними органами документальна виїзна перевірка дотримання вимог законодавства України з питань митної справи проведена лише 17.06.2025, в той час як переміщення товару через митний кордон України ТОВ «РОУДГЕБ» відбулося 04.05.2023. А оскаржувана постанова місцевого суду прийнята ще 29 травня 2025 року.

При цьому, протокол про порушення митних правил стосовно ОСОБА_1 було складено лише 24.10.2024, тобто майже через півтора року з моменту вчинення ним дій, які ставляться йому у провину.

Таким чином, після випуску товару у вільний обіг митницею тривалий час не було вжито заходів на проведення митного контролю. Лише в липні 2024 року Держмитслужба України звернулася до митних органів Республіки Польща з листом щодо перевірки товаросупровідних документів.

Крім того, митним органом також належним чином не доведено, що ОСОБА_1 особисто, як керівник ТОВ «РОУДГЕБ», вчинив будь-які дії спрямовані на отримання недостовірного сертифікату з перевезення EUR.1 та/або був обізнаний щодо недостовірності їх змісту і подав їх до митного оформлення з метою зменшення митних платежів, що підтверджувало б наявність в його діях умислу.

Отже, у матеріалах справи відсутні достатні та достовірні докази для того, щоб вважати сертифікат з перевезення товару не є автентичними та таким, що містить неправдиві відомості.

Волинська митниця при вирішенні питання щодо складання протоколу обмежилася виключно попередньою інформацією, яка була надана іноземним митним органом, без визначення, у встановленому законом порядку, суми недоплачених митних платежів.

У відповідності до ч.1, п.3 ч.2 ст.129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. До основних засад правосуддя відноситься змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

А в ст.62 Конституції України закріплено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року (справа №463/1352/16-а) викладено правовий висновок, згідно якого у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Таким чином, матеріали справи про порушення митних правил не містять належних відомостей та доказів того, що ОСОБА_1 вчинено дії, спрямовані на неправомірне зменшення розміру митних платежів під час митного оформлення товару, шляхом подання митному органу сертифікату з перевезення товару, який містить неправдиві відомості, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Постанова судді є законною та такою, що винесена відповідно до вимог МК України і КУпАП.

Підстави для скасування оскаржуваної постанови з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Волинської митниці Держмитслужби Кунєвої З.Ю. залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 29 травня 2025 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.П. Денісов