П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2025 Справа №607/9479/25 Провадження №3/607/3964/2025

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Кунцьо С.В., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Покотило Ю.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, ФОП, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, проживаючого в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ст.185 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Як встановлено у судовому засіданні, 25 квітня 2025 року о 09 год. 30 хв., у м. Тернополі по вул. Гайова, 2, громадянин ОСОБА_1 будучи пасажиром зупиненого транспортного засобу, на неодноразову вимогу поліцейського сержанта поліції ОСОБА_2 відмовився вийти з автомобіля, чинив злісну непокору законній вимозі поліцейського, яка виражалась у відмові та ігноруванні вимоги про необхідність вийти з транспортного засобу. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 7 частини 1 статті 18 Закону України «Про дорожній рух», відповідальність за що передбачена ст.185 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнав та суду пояснив. Так, 25 квітня 2025 року близько 08.00 год на його мобільний зателефонував знайомий, який працює у нього водієм, та повідомив, що його зупинили працівники ТЦК та поліції і хочуть щоб той проїхав із ними для перевірки документів. При цьому зауважив, що його працівник являється інвалідом, та має відповідні документи, а тому він йому сказав нікуди не їхати та попросив викликати СОГ. Після чого його водій тричі та він особисто двічі телефонували на лінію «102» і намагалися викликати СОГ, однак на їх виклик так і ніхто не приїхав. Відтак, за вказаних обставин він вирішив особисто приїхати на місце події своїм автомобілем, який залишив неподалік. Підійшовши до автомобіля яким керував його водій, він попросив останнього пересісти на сидіння пасажира, а сам сів на місце водія, завів транспортний засіб та хотів їхати, однак поліцейський повідомив, що вказаний транспортний засіб затриманий. Під час розмови із поліцейським він запитав його, на якій підставі вказаний автомобіль затриманий, на що той відповів, що водій даного транспортного засобу зобов`язаний проїхати із ними. В подальшому він зателефонував адвокату розповів про ситуацію яка склалася, на що адвокат сказала, що дії працівників поліції у даному випадку є незаконними. До нього знову підійшов працівник поліції і повідомив, що ним порушено вимоги КУпАП і попросив пред`явити документи, які посвідчують особу, після чого він знову проконсультувався з адвокатом, яка йому повідомила, що він не зобов`язаний пред`являти документи. Надалі до нього вкотре підійшов працівник поліції та вимагав документи, при цьому пригрозив, що у разі невиконання вимоги його буде затримано, на що він йому відповів, що пред`явить документи лише тоді коли приїде його адвокат. Після цього працівник поліції сказав вийти із автомобіля, почав витягувати його силою, при цьому застосував сльозогінний балончик, та затримав його одівши на руки кайданки. У результаті вказаних подій його доставили до відділення поліції для встановлення особи, хоча такі дані працівнику поліції вже були відомі, оскільки він їх назвав особисто у відділку. Крім того зазначив, що він не виконував вимогу працівника поліції, а саме вийти із автомобіля, оскільки вважав їх дії незаконним. При цьому зауважив, що супротиву правоохоронним органам він не чинив.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Покотило Ю.В. в судовому засіданні заперечив вину свого підзахисного. При цьому зауважив, що формулювання зазначене в протоколі а саме те, що ОСОБА_1 будучи пасажиром зупиненого транспортного засобу, на неодноразову вимогу поліцейського сержанта поліції ОСОБА_2 відмовився вийти з автомобіля, чим чинив злісну непокору законній вимозі поліцейського, тим самим порушив абзацу 7 частини 1 статті 18 Закону України «Про дорожній рух» - не відповідає дійним обставинам справи, адже його довіритель перебував на місці водія та мав намір здійснювати рух автомобілем. Вважає, що поліцейський підійшовши до особи, яка перебуває за кермом транспортного засобу, мав би відповідно реагувати і пред`являти свої вимоги саме як до водія, а не до пасажира. Крім цього вважає, що із сторони ОСОБА_1 непокори не було, та супротиву працівникам поліції на місці події він не вчиняв, а поводив себе досить стримано з огляду на ту ситуацію яка склалася 25.04.2025. Таким чином на його думку відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників судового засідання, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП знайшла своє підтвердження, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУПАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Окрім цього, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №286043 від 25.04.2025 вбачається, що ОСОБА_1 будучи пасажиром зупиненого транспортного засобу, на неодноразову вимогу поліцейського сержанта поліції ОСОБА_2 відмовився вийти з автомобіля, чинив злісну непокору законній вимозі поліцейського, яка виражалась у відмові та ігноруванні вимоги про необхідність вийти з транспортного засобу. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 7 частини 1 статті 18 Закону України «Про дорожній рух».

Таким чином дії ОСОБА_1 за злісну непокору законній вимозі поліцейського, кваліфіковано за ст.185 КУпАП.

Стаття 185 КУпАП передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 26.06.1992р.«Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків. Тобто, у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок.

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Статтею 62 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Таким чином, із аналізу вказаних нормативно-правових актів слідує, що обов`язковими ознаками, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених, законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків.

Суд вважає, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №286043 від 25.04.2025 розкрито об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, а також, із його змісту можливо встановити, від виконання якої саме неодноразової законної вимоги (розпорядження) працівника поліції відмовився ОСОБА_1 та в чому ця вимога полягала, у зв`язку з чим його відмову вийти із автомобіля, слід вважати злісною непокорою.

Незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.185 КУпАП, його вина повністю підтверджується зібраними та долученими доказами, оглянутими у судовому засіданні, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №286043 від 25.04.2025, складеного відносно особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в якому зазначені обставини та суть вчинення ним адміністративного правопорушення; протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 25.04.2025; копії постанови по справі про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №4578147 від 25.04.2025, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.127 КУпАП та накладено адміністративне стягнення; рапорті поліцейського роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області від 25.04.2025.

Також винність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності підтверджується відеозаписом долученим суб`єктом владних повноважень до матеріалів справи, оглянувши який, суд беззаперечно вбачає в діях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст.185 КУпАП, а саме: останній поводить себе зухвало, на зауваження працівників поліції не реагує, своєю поведінкою провокує конфліктну ситуацію, внаслідок чого був затриманий та доставлений до відділу поліції.

При цьому, суд критично відноситься до пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у яких він зводить усі події, що відбувалися 25 квітня 2025 року на свою користь, звинувачуючи працівників поліції у провокуванні конфлікту. Таким чином на думку суду, останній намагається уникнути адміністративної відповідальності, хоча його вина є очевидною та повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, адже в судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_1 усвідомлював, що його дії є протиправними і посягають на встановлений порядок управління, оскільки у своїх поясненнях він особисто зазначив про те, що не виконував законні вимоги працівників поліції, через те, що вважав їх незаконними.

Крім цього, що стосується тверджень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника про те, що ОСОБА_1 не чинив злісну непокору законній вимозі поліцейського, яку останній пред`явив до нього як до «пасажира» зупиненого транспортного засобу, адже ОСОБА_1 був водієм, то суд вважає їх такими що не відповідають дійсності з наступних підстав.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Таким чином, конструкція зазначених правових норм передбачає дві обов`язкові ознаки у їх невід`ємному зв`язку, які характерні для категорії «водій» - керування транспортним засобом і наявність посвідчення водія.

Так, із дослідженого у судовому засіданні відеозапису вбачається, що водієм зупиненого працівниками поліції та ТЦК транспортного засобу, був не ОСОБА_1 , а інша особа, його працівник, який перебував до приїзду ОСОБА_1 на сидінні водія, більше того до зупинки автомобіля, здійснював ним рух.

Разом з тим, згідно Правил дорожнього руху України, «пасажиром» є особа, яка користується транспортним засобом і перебуває в ньому, але не причетна до керування ним. Тобто, в даному випадку із проаналізованого судом відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 був лише пасажиром зупиненого автомобіля, адже рух транспортним засобом не здійснював, більше того двигун автомобіля заведеним не був, хоча в судовому засіданні під час дачі пояснень ОСОБА_1 запевняв суд в протилежному.

З викладеного вбачається, що під час подій 25 квітня 2025 року, ОСОБА_1 перебував у якості пасажира, що правильно встановлено працівником поліції, та не виконав законну вимогу поліцейського, а саме у відповідності до ст.18 ЗУ «Про дорожній рух» - на вимогу поліцейського вийти з транспортного засобу. При цьому слід зауважити, що у разі відмови пасажира виконати законну вимогу поліцейського, останній може вжити відповідні заходи для забезпечення виконання своїх обов`язків, в межах свої повноважень.

Разом з тим, суд не бере до уваги позицію ОСОБА_1 , який вважає, що він не був зобов`язаний пред`являти документи на вимогу працівника поліції, та вважає, що тлумачення вимог закону останнім на власний розсуд, не можуть слугувати підставою для закриття адміністративної справи за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Так, статтею 32 Закону України «Про національну поліції» передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, серед іншого, у разі якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення, тощо.

У період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.

Як зазначалось вище, законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 2 Закону України «Про національну поліції» одним із завдань поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку. Отже не виконання неодноразової законної вимоги поліцейського, а саме категорична відмова ОСОБА_1 вийти із автомобіля та пред`явити документи, що посвідчують особу, містять в собі ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

В свою чергу суд зауважує, що злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки.

Таким чином наведені вище докази винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.185 КУпАП узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини, встановлені в суді. При цьому, будь-які дані, які б спростовували чи ставили під сумнів досліджені докази під час провадження у справі відсутні. Всі доводи заперечень ОСОБА_1 та сторони захисту судом розцінюються критично, позаяк такі мають формальний характер, зводяться до власної оцінки щодо фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, і спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

За таких обставин вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення.

Відповідно до ст. ст. 23, 33 КУпАП при призначенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, його майновий стан та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність і вважає, що оскільки адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, ОСОБА_1 слід призначити адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП у виді штрафу. Таке стягнення на думку суду буде справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Окрім того, в порядку ст.40-1 КУпАП з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню сума судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 185, 283, 284, 287-289 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шести неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 102 (сто дві) гривні.

Штраф має бути сплачений ОСОБА_1 не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У випадку несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_1 стягується подвійний штраф в розмірі дванадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 204,00 (двісті чотири гривні 00 копійок) в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) в дохід держави.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяС. В. Кунцьо