ПОСТАНОВА

іменем України

10 липня 2025 року місто Сколе

Суддя Сколівського районного суду Львівської області Микитин Володимир Ярославович, розглянувши об`єднану в одне провадження справу за матеріалами, кожні з котрих надійшли від Відділення поліції № 3 Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: не зазначений, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , сімейний стан та місце праці не повідомив, встановленими законодавством України пільгами не користується, раніше протягом року до адміністративної відповідальності притягався, -

за ч. 5 ст. 122, ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 20.04.2025 року о 21:05 год. по вул. Поломиста у с. Риків Стрийського району Львівської області, керуючи належним ОСОБА_2 транспортним засобом марки ВАЗ моделі 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку керованого ним транспортного засобу, чим порушив вимоги пункту 2.4. Правил дорожнього руху.

Йому ж, ставиться у провину те, що він 20.04.2025 року о 21:05 год. по вул. Поломиста у с. Риків Стрийського району Львівської області, керуючи належним ОСОБА_2 транспортним засобом марки ВАЗ моделі 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та не зреагувавши на вимогу поліцейського про зупинку, продовжив рух керованим ним транспортним засобом, створивши такими своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху та аварійну ситуацію, чим порушив вимоги підпункту «д» пункту 2.3. Правил дорожнього руху.

Він же, 20.04.2025 року о 21:05 год. по вул. Поломиста у с. Риків Стрийського району Львівської області, керував належним ОСОБА_2 транспортним засобом марки ВАЗ моделі 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; порушення координації рухів; поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки керованого ним транспортного засобу з використовуванням технічного засобу та у КНП Сколівської міської ради «Сколівська центральна лікарня», із застосуванням при цьому технічних засобів відеозапису, відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5. Правил дорожнього руху.

Усі три названі матеріали про вчинення адміністративних правопорушень відносно ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 122, ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП надійшли від ВП № 3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області до Сколівського районного суду Львівської області 01.05.2025 року, після чого невідкладно у встановленому порядку були розподілені головуючому судді Микитину В.Я. із присвоєнням єдиного унікального номера справи 453/665/25 та номера провадження 3/453/336/25, єдиного унікального номера справи 453/666/25 та номера провадження 3/453/337/25, а також єдиного унікального номера справи 453/667/25 та номера провадження 3/453/338/25.

Оскільки статтею 36 КУпАП визначено можливість накладення адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), то постановами судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 02.05.2025 року було об`єднано названі справи в одне провадження із присвоєнням об`єднаній справі єдиного унікального номера 453/665/25 та номеру провадження 3/453/336/25. Призначено об`єднану в одне провадження справу про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 122, ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП до розгляду у залі судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, на 28.05.2025 року о 10:30 год., після чого судовий розгляд було відкладено на 19.06.2025 року о 09:30 год. та на 10.07.2025 року о 09:15 год., у зв`язку із неявкою ОСОБА_1 ..

ОСОБА_1 , будучи тричі належно та завчасно повідомленим про дату, час та місце розгляду цієї об`єднаної в одне провадження справи про адміністративні правопорушення шляхом скерування щоразу рекомендованими листами судових повісток на адресу його місця проживання, підтверджену ним же під час складення відносно нього усіх трьох протоколів про адміністративні правопорушення за ч. 5 ст. 122, ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, у судові засідання не з`являвся, про причини своєї неявки суддю не повідомляв. Крім того, інформація про розгляд цієї об`єднаної в одне провадження справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122, ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП щоразу розміщувалася на офіційному вебпорталі «Судова влада України» Сколівського районного суду Львівської області у розділі «інформація для громадян з найменуванням ГРОМАДЯНАМ.

Оскільки в силу ч. 2 ст. 268 КУпАП, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 122, ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, присутність особи, який притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, а тому суддя, на підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП України, враховуючи також ту обставину, що викликав цю особу для його участі у судовому розгляді у даній об`єднаній в одне провадження справі про адміністративні правопорушення тричі, вважав за доцільне розглядати дану об`єднану в одне провадження справу про адміністративні правопорушення за відсутності особи, який притягається до адміністративної відповідальності. Суддя переконаний, що призначати судовий розгляд цієї справи вчетверте при наведених вище обставинах буде недоцільним, так як здійснення такого розгляду без участі особи, присутність якого не визначена законом як обов`язкова, не суперечитиме завданню провадження у цій справі, а всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати усі обставини цієї справи можливо й за відсутності зазначеної особи.

При цьому, така позиція судді узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України» (заява № 36665/02), котре набуло статусу остаточного та відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У своїх багатьох рішеннях Європейський Суд з прав людини також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суддя, дослідивши матеріали об`єднаної в одне провадження справи про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин цієї справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов такого висновку.

Так, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП). Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи. Висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху».

Пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, відповідно до підпункту пункту 2.4. Правил дорожнього руху, порушення котрого ставиться у провину ОСОБА_1 , на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Підпунктом «д» пункту 2.3. Правил дорожнього руху, порушення котрого також ставиться у провину ОСОБА_1 , для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Пунктом 2.5. Правил дорожнього руху, порушення котрого також ставиться у провину ОСОБА_1 , водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за Невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу, встановлює ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Відповідальність за порушення, передбачені у частинах 1-4 ст. 122 КУпАП, що спричинили створення аварійної обстановки , а саме примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян, встановлює ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, встановлює ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів цієї об`єднаної в одне провадження справи про адміністративні правопорушення, особа, який притягається до адміністративної відповідальності, будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці дотримався не усіх наведених вище вимог Правил дорожнього руху, так як його вина у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, у розумінні згаданих приписів статей 245, 251-252 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами, зокрема такими:

- протоколами про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 306692 та серії ЕПР 1 № 306674, котрі складені 20.04.2025 року о 21:31 год. та о 21:47 год. інспектором СРПП ВП № 3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області старшим сержантом поліції Паленичкою С.Я. відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП у чіткій відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП, та містять необхідні у них відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самих адміністративних правопорушень, що призвели до порушення Правил дорожнього руху;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд запропоновано провести у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; порушення координації рухів; поведінка, що не відповідає обстановці, - від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використовуванням технічного засобу, останній відмовився;

- направленням на огляд водія транспортного засобу до КНП Сколівської міської ради «Сколівська центральна лікарня» з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 20.04.2025 року о 21:15 год., у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 від проходження такого огляду на місці зупинки керованого ним транспортного засобу;

- записами з нагрудного відеореєстратора № 1855, котрі містяться на оптичних дисках, долучених інспектором СРПП ВП № 3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області старшим сержантом поліції Паленичкою С.Я. до вищевказаних протоколів про адміністративні правопорушення, та котрі кореспондується з фактичними обставинами цієї об`єднаної в одне провадження справи про адміністративні правопорушення й вказують на факти порушення ОСОБА_1 пунктів 2.4. та 2.5. Правил дорожнього руху, зокрема спостерігається вимога поліцейських про зупинку, подальший наздогін та зупинка ними керованого ОСОБА_1 транспортного засобу та його відмова у подальшому від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки керованого ним транспортного засобу, так і у медичному закладі.

Беручи до уваги вищевикладене, суддя вважає, що у діях ОСОБА_1 наявні склади адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній, будучи водієм, не виконав вимогу поліцейського про зупинку, а опісля він відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Адже, у рішенні від 29.06.2007 року по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і 25624/02, Європейським Судом з прав людини постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У той-же час, зібрані матеріали цієї об`єднаної в одне провадження справи про адміністративні правопорушення не підтверджують в цілому ту обставину, що особа, який притягається до адміністративної відповідальності, будучи водієм, у наведеній дорожній обстановці, ще й не дотримався також й вимог підпункту «д» пункту 2.3. Правил дорожнього руху, тобто створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, з огляду на наступне.

Так, до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 306708, котрий складений 20.04.2025 року о 21:56 год. поліцейським СРПП ВП № 3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області старшим сержантом поліції Паленичкою С.Я. відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 122 КУпАП, не долучено належних й допустимих доказів того, що ОСОБА_1 у наведеній вище дорожній обстановці порушив правила дорожнього руху, передбачені у частинах 1-4 ст. 122 КУпАП, що спричинили при цьому створення аварійної обстановки, а саме примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян. Не спостерігається цього й на записі з нагрудного відеореєстратора № 1855, котрий міститься на оптичному диску, долученому інспектором СРПП ВП № 3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області старшим сержантом поліції Паленичкою С.Я. до вищевказаного протоколу про адміністративні правопорушення.

Ба більше, навпаки вбачається обставина, що під час того, як працівники поліції наздоганяли керований ОСОБА_1 транспортний засіб, він не створював своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, оскільки стан дорожнього покриття не дозволяв перевищувати швидкість, дорожня розмітка відсутня, а інших учасників дорожнього руху, навіть пішоходів, окрім як самого водія ОСОБА_4 та патрульного автомобіля, взагалі не було.

Окремо належить вказати й на те, що інспектор СРПП ВП № 3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області старший сержант поліції Паленичка С.Я. у вищевказаному протоколі про адміністративні правопорушення не вказав та у фабулі правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП не розкрив, які ж саме вимоги правил дорожнього руху, передбачених у частинах 1-4 ст. 122 КУпАП, порушив ОСОБА_1 , та котрі власне й призвели до створення аварійної обстановки, тобто були у причинному зв`язку із спричиненням створення аварійної обстановки.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 30 травня 2013 року у справі «Малофеєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04, та від 20 вересня 2016 року у справі «Карєлін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08, щодо формулювання суті адміністративного правопорушення вказує на те, що суди не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винність у скоєні якого певною особою має доводитись в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а та, у свою чергу, є невід`ємною частиною національного законодавства України.

То ж суддя, при встановлених у судовому засіданні усіх обставинах цієї об`єднаної в одне провадження справи про адміністративні правопорушення, у їх сукупності, дійшов висновку, що направлені до Сколівського районного суду Львівської області матеріали відносно ОСОБА_1 та їх аргументація, беззаперечно підтверджують в його діях лише склади адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, а в іншій частині, зокрема щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, - являються сумнівними, у зв`язку з чим висновок працівників поліції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, та оформлення відносно нього відповідних матеріалів у цій об`єднаній в одне провадження справі про адміністративні правопорушення у наведеній частині, є необґрунтованим та таким, що не підтверджений належними засобами доказування.

Своєю чергою, наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», про котрий наголошує Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), заява № 5310/71, та котрий застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», на чому, власне, наголошується Європейським Судом з прав людини у його рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.02.2019 року № 1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип indubioproreo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Відтак, враховуючи усе вищезазначене, у відповідності до положень статей 251-252 КУпАП, з урахуванням також положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин цієї об`єднаної в одне провадження справи в їх сукупності, вважає, що у діях особи, який притягається до адміністративної відповідальності, відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, а, отже, є підстави для застосування наслідків цього, визначених пунктом 1 ст. 247 КУпАП.

Так, згідно пункту 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення, з огляду на що, слід винести передбачену пунктом 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП постанову, котрою, з-поміж іншого, закрити провадження у цій справі у частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

У той-же час, при накладені адміністративних стягнень на ОСОБА_1 за вчинені ним адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя враховує обставини, визначені у ст. 33 КУпАП, та не вбачає, у розумінні статей 34-35 цього Кодексу обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність останнього, й приходить до висновку, що на нього слід накласти стягнення у вигляді штрафів у визначених санкціями ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП розмірах із позбавленням його права керування транспортними засобами на певний строк, визначений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП. Поряд з цим, в силу ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, що й слід виконати у даному конкретному випадку.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Так, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, у матеріалах даної об`єднаної в одне провадження справи про адміністративні правопорушення відсутні будь-які дані, котрі б підтверджували звільнення особи, який притягається до адміністративної відповідальності, від сплати судового збору, а, відтак, слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення на таку особу адміністративного стягнення, у розмірі 605 грн. 60 коп..

Керуючись статтями 8-9, 23, 33-36, 40-1, 122, 122-2, 130, 221, 245, 251-252, 266, 268, 276, 279-280, 283-285 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді сплати штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 (сто п`ятдесят три) грн..

Його ж, визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП, накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у вигляді штрафу у розмірі однієї тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Провадження у цій справі у частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Копію постанови протягом трьох днів вручити під розписку або вислати особі, щодо якого її винесено , про що зробити відповідну відмітку у справі.

З платіжними реквізитами для оплати штрафу в гривнях та справляння судового збору можна ознайомитись за вебсторінками: https://sv.lv.court.gov.ua/sud1320/gromadyanam/recvizutu_raxunku_derz_budzet/ та https://sv.lv.court.gov.ua/sud1320/gromadyanam/tax/.

Серед іншого, положеннями статей 307 та 308 КУпАП встановлено, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, у разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби та стягнення у подвійному розмірі визначеного штрафу.

Враховуючи положення ст. 317 КУпАП, обов`язок по виконанню цієї постанови у частині позбавлення права керування транспортними засобам покласти на відповідальну посадову особу Відділення поліції № 3 Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Сколівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, а у випадку такого оскарження з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу, за наслідками розгляду справи по суті.

Визначений спеціальним законом строк пред`явлення даної постанови до виконання щодо сплати штрафу та справляння судового збору, тривалістю в три місяці, вважається перерваним та встановлюється з дня припинення або скасування введеного в Україні воєнного стану. В іншій частині, а саме щодо позбавлення права керування транспортними засобами, строк пред`явлення даної постанови до виконання становить три місяці.

Суддя Володимир МИКИТИН