ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 рокуСправа № 495/1518/25
Номер провадження 3/495/669/2025

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Віталій МИШКО, розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України, тимчасово непрацюючої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченного ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

06.03.2025 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов адміністративний протокол від Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 серії ПдРУ № 331922 від 23.01.2025 року, відповідно до якого встановлено наступне.

23.01.2025 року о 13:30 годині, було виявлено громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка не маючи документів, які дають підстави для виїзду за кордон в пункті пропуску через державний кордон, здійснила спробу незаконного перетинання державного кордону України в Р. Молдова, чим порушила положення ЗУ «Про держаний кордон України» та ст.5 ЗУ «Про прикордонний контроль», за що передбачено адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 Закону України «Про прикордонний контроль», паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Крім того, за п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про прикордонний контроль», перевірка документів - дослідження уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України паспортного та інших документів фізичних осіб, які перетинають державний кордон, з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі, а також дослідження за результатами оцінки ризиків документів, що стосуються транспортних засобів, вантажів.

Відтак, кожна особа при проходженні паспортного контролю самостійно надає органам Державної прикордонної служби України документ, який надає їй право на перетин державного кордону України. У зв`язку з чим саме цей документ і підлягає перевірці працівниками прикордонної служби з метою встановлення його дійсності та приналежності відповідній особі. Таким чином, працівники прикордонної служби позбавленні можливості здійснити перевірку будь-якого іншого документу, який не був безпосередньо наданий особою при проходженні останньою паспортного контролю для посвідчення своєї особи.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 331922 від 23.01.2025 року, у якому викладено суть вчиненого адміністративного правопорушення, зазначено, що ОСОБА_2 надала на перевірку документ - паспорт громадянки Ізраїлю серії НОМЕР_1 , чим порушила приписи ч.2 ст.6 ЗУ «Про прикордонний контроль», ст.ст.2, 3 «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну», п.2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», за що передбачено адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль іноземця, особи без громадянства під час виїзду з України передбачає проведення перевірки:1) наявності у нього дійсного паспортного документа;2) відсутності щодо нього у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону виїзду з України та про доручення уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон.

Недійсність паспорта громадянки Ізраїлю серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 установою прикордонного контролю не встановлено, наявність щодо неї у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону виїзду з України та про доручення уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон не підтверджено (за її відсутністю).

Чинним законодавством України відповідальності за множинне громадянство не передбачено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019 року у справі № 521/17993/16-а визнається та не заперечується право особи перетинати кордон за будь-яким паспортом, при цьому користуючись правами громадянина держави, паспорт якої був пред`явлений для проходження контролю.

Диспозицією ч.1 ст.204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктивною стороною досліджуваного правопорушення, є перетин або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади. Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади. Відповідно до вимог Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Відповідно до вимог Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Суб`єктом правопорушення може бути громадянин України, іноземець або особа без громадянства.

Отже, для наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.204-1 КУпАП необхідно встановити факт спроби перетинання нею державного кордону з України в Республіку Молдова та наявність прямого умислу на незаконний перетин державного кордону.

В підтвердження факту незаконно перетинання державного кордону України прикордонною службою надано суду протокол про адміністративне правопорушення, інформація про особу, пояснення та рапорт.

Між тим, до протоколу не надано жодного належного чи допустимого доказу на підтвердження того, що остання вчиняла будь-які дії щодо незаконного перетинання державного кордону України, оскільки у ньому не зафіксовано конкретні дії ОСОБА_1 , які були вчинені з метою спроби незаконного перетинання кордону, а факт пред`явлення паспорту громадянина іншої держави, не свідчить про намір вчинити правопорушення передбачене ч.1ст.204-1 КУпАП.

Враховуючи зазначене, протокол суперечить встановленим обставинам справи, твердження в ньому зроблені та тримаються на припущеннях, що відповідно дост.62 Конституції України піддається сумніву та тлумачиться на користь людини.

Так, в силу п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам "Кобець проти України" від 14 лютого 2008 року, "Берктай проти Туреччини" від 08 лютого 2001 року, "Лавенте проти Латвії" від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

В своєму рішенні суд наголосив про неможливість уточнювати і відредактовувати протокол з цього питання самостійно, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

У своїх рішеннях, в тому числі і проти України, ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідності суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17: «Сам факт визнання особою вини у порушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення щодо притягнення до адміністративної відповідальності».

Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року у справі №№524/5741/16 сформована правова позиція відповідно до якої рапорт уповноваженої особи на складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Таким чином, в матеріалах адміністративної справи відсутня наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушеня, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, обов`язок доказування в справах про правопорушення лежить на посадовій особі, яку уповноважено складати адміністративні матеріали.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, тому провадження по справі необхідно закрити у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 9, 24, ч.1 ст.204-1, ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі № 495/1518/25про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за ч.1 ст.204-1КпАП України - закрити на підставі п.1 ч.1 статті 247 Кодексу про адміністративні правопорушення України - у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, або представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду.

Суддя Віталій МИШКО