Справа № 645/2457/25
Провадження № 3/645/676/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Алтухової О.Ю.,

секретар судових засідань Бугай К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 03.04.2025 року серії АБА № 103802 03.04.2025 року о 04.41 год. в м. Харкові, по вул.Каденюка, буд. 49, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Geely GХ2», державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» № ARHF 0032, тест № 2077 від 003.04.2025, результат огляду становить 1,93 ‰ проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а). Правил дорожнього руху.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник за його захисник - адвокат Бочарова О.М. не погодилися з протоколом про адміністративне правопорушення, та зазначили, що по-перше: у матеріалах справи відсутні відомості про причину зупинки транспортного засобу «Geely GХ2», державний номерний знак НОМЕР_2 , яка на думку захисту була безпідставною; по-друге: працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.ст. 55,56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУПАП; по-третє: ОСОБА_1 пояснював працівниками поліції, що направляється до своїх батьків, проте через юридичну неграмотність не зміг чітко пояснити, що вимушений був сісти за кермо через сімейні обставини. Оскільки донька ОСОБА_1 . ОСОБА_2 2018 р.н., є дитиною з інвалідністю і в ніч на 03.04.20925 року перебувала у батьків притягуваного, де близько 03.30 год. у дитини почалася істерика та погане самопочуття (різке підвищення температури всього тіла, тремтіння всього тіла), та дитина кликала свого батька. Батько притягуваного ОСОБА_3 зателефонував синові та закликав його швидко прибути до них, щоб вирішити питання про необхідність залучення швидкої медичної допомоги; по-четверте: при зупинці ОСОБА_1 останній не мав жодних ознак алкогольного сп`яніння, а знаходився у тривожному стані через самопочуття дитини; через недотримання працівниками патрульної поліції вимог для складання протоколу від ОСОБА_1 не були відібрані пояснення про подію; по-п`яте: в матеріалах справи наявні певні невідповідності температури повітря, зазначеним даним у тесті газоаналізатора Alcotest 6820, оскільки температура повітря була +10 градусів за Цельсієм, а у приладі вказано, що +16. Таким чином, в результаті порушень працівниками поліції зазначених вимог діючого законодавства ОСОБА_1 був позбавлений можливості повідомити про обставини, які мають істотне значення для вирішення справи під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 та ст. 8 Конституції України, Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані ного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі- Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (пункт 6 розділу І Інструкції).

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ Інструкції, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі - акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду (пункт 10 розділу ІІ Інструкції).

Згідно пункту 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Обставини вини ОСОБА_1 , що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення підтверджуються матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА № 103802 від 03.04.2025 року; довідкою інспектора відділу адміністративної практики УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Тарасенка В., відповідно до якої, за обліковими даними ІПНП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував посвідчення водія серії НОМЕР_3 30.12.2014; результатом тестування на алкоголь складеного 03.04.2025 року за допомогою «Drager Alcotest 6820», прилад № ARHF 0032, принтер ARHЕ-0043, тест № 2977, за яким виявлено - 1,93 ‰ (проміле); складеним до тесту актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, з яким ОСОБА_1 погодився, що підтверджується підписом останнього; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яке видано на ім`я ОСОБА_1 ; даними, перенесеними на DVD диски, з нагрудної камери патрульного поліцейського, на яких відображена послідовність дій працівників патрульної поліції, щодо виявлення та фіксації адміністративного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 ; письмовим зобов`язанням ОСОБА_1 від 03.04.2025; рапортом інспектора вз. №2 роти № 4 бат.№ 1 УПП вХарківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Мінєєва М.

Щодо заперечення захисту з приводу незаконності зупинки для проведення огляду на стан сп`яніння та складання протоколу, суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою особою, стороною захисту не надано відомостей про те, що останні зверталися до суду в порядку КАС України з метою оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових (службових) осіб, які складали протокол та фіксували правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством. Тобто дії посадових (службових) осіб в порядку ст.267 КУпАП не оскаржувалися. Окрім того, доказів незаконності дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу суду не надано.

Окрім того, пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває на часу розгляду справи судом.

Згідно із положеннями ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до п.10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. № 1456, уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі: порушення водієм Правил дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; необхідності здійснення опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; необхідності залучення водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; необхідності обмеження чи заборони руху транспортних засобів; якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в умовах воєнного стану зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 працівниками патрульної поліції не суперечить вимогам закону.

Щодо тверджень захисту про не роз`яснення притягуваному його прав, передбачений у ст. 268 КУпАП, то дійсно, при перегляді судом в судовому засіданні відео, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що роз`яснивши притягуваному його права, передбачені Конституцією України, працівник поліції лише назвав статтю КУпАП, якою передбачені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а самі права не роз`яснив.

Проте, матеріали справи не містять відомостей, що ОСОБА_1 на місці зупинки висловлював незгоду з такими діями працівників поліції, або ця обставина потягла за собою суттєве порушення прав притягуваного в даній справі.

Також суд не погоджується з твердженнями захисту про відсутність підстав у працівників поліції на проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , оскільки жодних зовнішніх ознак сп`яніння в нього не було.

Дійсно, з відеозаписів долучених до справи вбачається, що ОСОБА_1 веде себе спокійно та врівноважено, на зауваження працівників поліції реагує адекватно, проте у поліцейських були підстави вважати, що він перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, що і було підтверджено в подальшому законним способом.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Щодо тверджень захисту про те, що в матеріалах справи наявні певні невідповідності температури повітря, зазначеним даним у тесті газоаналізатора Alcotest 6820, оскільки температура повітря була +10 градусів за Цельсієм, а у приладі вказано, що +16, то в судовому засіданні не було завлено клопотань про проведення відповідних експертиз для підтвердження або спростування такого факту. А відповідно до вимог КУпАП суд позбавлений можливості самостійно збирати докази в справах про адміністративні правопорушення. До того ж, у Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів у графі «з результатами згоден» ОСОБА_1 поставив свій підпис і на відео відсутня вимога ОСОБА_1 про незгоду з актом огляду та проходження огляду в медзакладі.

Згідно п. 2.9 а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини (Постанова Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного суду від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17).

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Аналізуючи наведені обставини та твердження ОСОБА_1 щодо наявності крайньої необхідності, суд виходить з того, що згідно з ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

За законом, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина).

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення.

У ході розгляду справи, суд має дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту, який стверджує, що ОСОБА_1 було вчинено дії, які хоч і містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте на нього не може бути накладене адміністративне стягнення, оскільки правопорушення було вчинено в стані крайньої необхідності, тобто своїми діями він відвертав настання більшої можливої шкоди життю та здоров`ю його дружини, яка в силу свого стану здоров`я потребувала допомоги, аніж суспільна небезпека від порушення Правил дорожнього руху України.

Сторона захисту в судовому засіданні повідомила, що 02.04.2025 року за вечерею ОСОБА_1 вжив приблизно 120 грамів горілки, оскільки нікуди не збирався їхати. 03.04.2025 року йому зателефонував його батько ОСОБА_3 та повідомив, що у дитини притягуваного ОСОБА_2 , 2018 року, яка страждає на тяжке захворювання стався напад. ОСОБА_1 прийняв рішення не зважаючи на комендантську годину негайно виїхати до батьків.

Стан здоров`я ОСОБА_2 , 28.09.2018 року підтверджується: випискою з медичної карти амбулаторного хворого КНП «Міська дитяча лікарня № 5», діагноз атиповий аутизм; посвідченням серії НОМЕР_4 дитини з інвалідністю; Індивідуальною програмою реабілітації дитини інваліда № 173 від 13.06.2024 року.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 зазначив, що його онука ОСОБА_2 в ніч з 02.04.2025 на 03.04.2025 року перебувала в нього вдома і приблизно о 03.00 год у неї стався напад, в наслідок чого свідок змушений був зателефонувати своєму синові та наполягти на його приїзді для надання дитині допомоги.

Зважаючи на наведене, суд враховує доводи ОСОБА_1 , оскільки ситуація, яка склалася, вимагала від нього негайного реагування, а через відсутність роботи служби таксі в період комендантської години він був позбавлений можливості залучити іншого водія. На переконання суду, дії ОСОБА_1 були направлені на запобігання небезпеки, яка загрожувала життю та здоров`ю його дитини, що знайшло своє підтвердження під час перевірки достовірності даних, зазначених останнім, отже ці дії були вчинені в стані крайньої необхідності, що виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що порушення ОСОБА_1 п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України вчинено ним в стані крайньої необхідності, а тому у відповідності до п. 4 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю через вчинення особою дій в стані крайньої необхідності.

Законом України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закриттям провадження по справі відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 судового збору.

Керуючись ст.ст.130, 247, 283, 284 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.4 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку із вчиненням дій в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Харківського апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови складений та проголошений 08.07.2025 року.

Суддя О.Ю. Алтухова