Єдиний унікальний номер 728/1385/25
Номер провадження 3/728/525/25
П О С Т А Н О В А

08 липня 2025 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд у складі

головуючого судді Сороколіта Є.М.

за участі:

секретаря судового засідання Кирути Л.І.,

особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не з`явилася,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з відділення поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, яка проживає в АДРЕСА_1 , раніше притягалася до адміністративної відповідальності 19.09.2024 року постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області за ч.2 ст.184 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в сумі 1 870,00 грн,

за частиною другою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі також КУпАП), безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, виніс постанову про таке.

І. Опис фактичних обставин.

1. ОСОБА_1 (далі також Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності) у відповідності до відомостей, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення від 24.05.2025 серії ВАД № 456155, ухилялась від виконання передбачених законодавством обов`язків згідно статті 150 Сімейного кодексу України щодо забезпечення необхідних умов життя, виховання своєї дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме 21.05.2025 о 10 год 31 хв в АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння забрала неповнолітнього сина і пішла в невідомому напрямку, а через певний проміжок часу дитину за місцем проживання повернула ОСОБА_3 .

2. Вищевказані дії Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, кваліфіковано за частиною другою статті 184 КУпАП.

3. Постановою Бахмацького районного суду від 19.09.2024 (справа № 728/2094/24, провадження 3/728/948/24) ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 173-2, частиною другою статті 184 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1 870 гривень.

ІІ. Оцінка Суду та релевантне законодавство.

4. Аналізуючи вищевикладені обставини, не оцінюючи наперед докази та не вдаючись до вирішення питання про правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 і її винності, а лише виконуючи процедурний обов`язок при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачений пунктом 2 частини першої статті 278 КУпАП, зокрема чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, Суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення, який надійшов до суду, не відповідає вимогам статті 256 КУпАП.

5. Так, обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку статті 251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

6. Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

7. Також пунктом 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини (далі також Конвенція), ратифікованої Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 № 475/97-ВР передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

8. У згаданому контексті слід відмітити, що поняття кримінальне обвинувачення має автономне значення, котре не залежить від класифікації, що застосовується у внутрішньо-правових системах Держав-учасниць (Блохін проти Росії (Blokhin v. Russia) [ВП], § 179; Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), § 30). Таке тлумачення є дійсним як для визначення кримінального характеру обвинувачення, так і для моменту, з якого існує таке обвинувачення.

9. Зокрема, у § 49 справи Озтюрк проти Німеччини Європейський суд з прав людини зазначив, що Конвенція не суперечить здійсненню декриміналізації діянь поміж Держав-учасниць. Проте, якби держави мали повноваження виводити такі правопорушення за рамки Конвенції, то це могло б спричинити наслідки, несумісні з її предметом і метою.

10. Вихідну точку у встановленні того, чи має застосовуватись кримінально-правовий аспект статті 6 Конвенції, слід визначати за критеріями, перерахованими в рішенні у справі Енгель та інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands, §§ 82-83): внутрішньо-правова кваліфікація; характер правопорушення; суворість покарання, яке може бути застосоване до даної особи.

11. Підпункт а) частини третьої статті 6 Конвенції вказує на необхідність особливо ретельно повідомляти обвинувачення зацікавленій особі. Обвинувальний акт відіграє вирішальну роль у кримінальному переслідуванні: починаючи від його пред`явлення, особа, проти якої порушено кримінальну справу, є офіційно повідомленою про юридичну і фактологічну базу сформульованих проти неї обвинувачень (Пелісьє та Сассі проти Франції (Pelissier and Sassi v. France) [ВП], § 51; Камасінський проти Австрії (Kamasinski v. Austria), § 79).

12. Конвенційні норми визнають за обвинуваченим право бути поінформованим не лише про причину обвинувачення, тобто про матеріальні факти, висунені проти нього, і на яких ґрунтується обвинувачення, але й про характер обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів (Матточча проти Італії (Mattoccia v. Italy), § 59; Пенев проти Болгарії (Penev v. Bulgaria), §§ 33 і 42)

13. Повертаючись до фактичних обставин цієї справи, Суд зазначає, що підставою для притягнення будь-якої особи до адміністративної відповідальності є вчинення нею адміністративного правопорушення.

14. Частиною першою статті 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

15. Суд наголошує, що частина друга статті 184 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

16. Відповідно, обов`язковим елементом об`єктивної сторони вищевказаного правопорушення є повторність протягом року вчинення діяння, передбаченого лише частиною першою цієї статті, а не будь-якої іншою з частин цієї статті.

17. При цьому перебіг календарного року розпочинається з моменту набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення (притягнення особи до адміністративної відповідальності).

18. Наявність ознаки повторності виокремлює склад адміністративного правопорушення, зазначеного у частині другій статті 184 КУпАП і строге тлумачення диспозиції цієї норми вказує, що особа має вчинити правопорушення передбачене саме частиною першою цієї статті і бути притягнутою до відповідальності за нею для подальшої кваліфікації повторного ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків за частиною другою цієї статті.

19. Повертаючись до фактичних обставин цієї справи, Суд констатує, що відповідно до постанови Суду від 19.09.2024 у справі № 728/2094/24 (провадження № 3/728/948/24) ОСОБА_4 було притягнуто до відповідальності за повторне протягом року після накладення адміністративного стягнення ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей, тобто за частиною другою статті 184 КУпАП

20. Отже, матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП, а виходячи із загальних засад судочинства, визначених положеннями статті 129 Конституції України, він не має права перебирати на себе функцію обвинувача та у будь-який спосіб виправляти виявлені недоліки.

21. Підсумовуючи вищенаведене, Суд вважає, що за вказаних обставин, проведення повного і об`єктивного розгляду справи є неможливим, а протокол про адміністративне правопорушення повинен бути повернутий органу, який їх склав, для належного оформлення матеріалів.

23. Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 256, 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративні матеріали разом з протоколом про адміністративне правопорушення від 24.05.2025 серії ВАД № 456155, складеного стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повернути до відділення поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління ГУНП в Чернігівській області на доопрацювання.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Є.М. Сороколіт