Справа № 150/352/25
Провадження № 33/801/633/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Суперсон С. П.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Падалки Костянтина Вікторовича, законного представника потерпілої ОСОБА_2 Приступи Тетяни Юріївни, представника потерпілої адвоката Совгири Людмили Вікторівни, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , на постанову Чернівецького районного суду Вінницької області від 26 травня 2025 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП,

встановив:

Постановою Чернівецького районного суду Вінницької області від 26 травня 2025 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_3 в інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою визнати винуватою ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

У скарзі зазначає, що суд не намагався викликати та допитати потерпілу сторону в даній справі, якою є малолітня дитина, що позбавило її можливості представити свою позицію суду, надати докази та бути почутою судом. Потерпіла сторона була зацікавлена та прагнула бути присутньою в судовому засіданні, тому ще до початку судового розгляду, а саме 21 травня 2025 року подала через канцелярію суду заяву про долучення до матеріалів справи аудіозапису, у задоволенні якого постановою суду від 23 травня 2025 року було відмовлено. Для з`ясування розбіжностей в часі вчинення адміністративного правопорушення, зазначених в протоколі, про які зазначає суд в оскаржуваній постанові, суд зобов`язаний був викликати особу, яка складала такий протокол. Суд не виконав покладені на нього обов`язки, не встановив в повній мірі фактичні обставини справи, здійснив однобічний розгляд без присутності потерпілої сторони в судовому засіданні та її представника, не допитав свідків потерпілої сторони, чим не в повній мірі виконав вимоги статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, тому постанова суду залишатися в силі не повинна.

02 липня 2025 року у судовому засіданні при апеляційному перегляді ОСОБА_3 заявила клопотання про долучення до матеріалів справи флеш-накопичувача з двома аудіозаписами. Також просила долучити висновок психолога, виписку з лікарні (огляд невролога) та викликати в судове зсідання поліцейського ювенальної поліції для роз`яснення помилок в протоколі щодо дат вчинення адміністративного правопорушення.

Розглянувши вказані клопотання апеляційний суд дійшов до висновку, що підстави для їх задоволення відсутні.

Що стосується першого аудіозапису, то апеляційним судом встановлено, що 21 травня 2025 року ОСОБА_3 через канцелярію суду першої інстанції подала клопотання про долучення до матеріалів справи «аудіозапису на флеш-носію С171.ТIAM». У клопотанні просила долучити до матеріалів справи №150/352/25 аудіозапис на флеш-носію С171.ТIAM (а.с.60).

Постановою Чернівецького районного суду Вінницької області від 23 травня 2025 року у задоволенні цієї заяви було відмолено з тих підстав, що вона подана поза межами судового засідання, через канцелярію суду. В заяві зазначено, що представник потерпілої просить долучити до матеріалів справи аудіозапис на флеш носії. Однак, не вказано, що саме за аудіозапис остання просить долучити до справи, які відомості він містить та їх значення для справи. Відсутня інформація щодо порядку отримання вказаного запису та його походження (а.с.62).

Апеляційний суд зауважує, що по-перше, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі спотворила мотиви прийнятого судом першої інстанції судового рішення, які лягли в основу згаданої постанови від 23 травня 2025 року. Апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції вважав, що оскільки доказ подано поза межами судового засідання заявник має обґрунтувати, що саме знаходиться на такому флеш-носію, чого зроблено заявником не було.

По-друге, апеляційний суд погоджується з такою позицією суду першої інстанції, адже без участі в судовому засіданні заявника встановити, яка інформація міститься на носію не можливо.

По-третє, про наявність такого доказу ОСОБА_3 не говорила у своїх поясненнях (ні вона, ні її дочка), які надалися неодноразово поліції.

По-четверте, якщо навіть прийняти цей доказ, достовірно не можна буде стверджувати, що на цьому флеш-носію саме розмова між вчителем ОСОБА_1 та ученицею ОСОБА_2 ..

Встановлено, що саме ОСОБА_3 03 квітня 2025 року звернулася до поліції за фактом вчинення вчителем булінгу відносно її малолітньої дитини, однак, вказаних аудіозаписів до моменту складення відносно ОСОБА_1 протоколу (08 квітня 2025 року) поліції не надала і такі не додані до протоколу, хоча за змістом статті 251 КУпАП збирання доказів є обов`язком осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

У матеріалах справи відсутні протокол огляду чи вилучення у ОСОБА_3 цих доказів.

Що стосується другого аудіозапису, то про вказаний доказ ОСОБА_3 вже згадує в апеляційній скарзі і підстав приймати його також не має за наведених вище мотивів.

Як не має підстав брати до уваги висновок психолога та виписку медичного закладу, скільки огляд фахівцями відбувався через тиждень після ухвалення оскаржуваного судового рішення і зі змісту цих документів не можливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між діями вчителя (03 квітня 2025 року) та підставами для звернення, адже в них не говориться про причини звернення до лікаря та психолога.

Що стосується клопотання про виклик в судове засідання інспектора ювенальної поліції, то воно в категоричній формі не підлягає задоволенню, адже помилки (при їх наявності), зроблені в протоколі, не можливо виправити поясненнями особи, яка склала протокол та допустила ці помилки.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та адвоката Падалку К.В., які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, ОСОБА_3 та адвоката Совгиру Л.В., які підтримали апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №306970, складеного 08 квітня 2025 року старшим інспектором ЮП СВГ ВП №1 Могилів-Подільського РВП лейтенантом поліції Свистун К.В., у період з 19 березня 2025 року по 19 квітня 2025 року на території Моївського ліцею, що по вул. Шкільній, буд. 1, в с. Моївка Могилів-Подільського району Вінницької області, вчитель ОСОБА_1 вчинила булінг стосовно учениці 5-го класу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виразилось у психологічному тиску, а саме у систематичних приниженнях та образах, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_2 була заподіяна шкода психічному здоров`ю (а.с.1).

Встановлено, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: батько ОСОБА_4 ; мати ОСОБА_5 , що підтверджується копіюєю свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.24,108).

До протоколу про адміністративне правопорушення долучено наступні матеріали про адміністративне правопорушення.

Так, з рапорту старшого інспектора-чергового ВП №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області Литвака І.В. від 03 квітня 2025 року слідує, що 03 квітня 2025 року від заявниці ОСОБА_3 надійшло повідомлення про те, що в Моївському ліцеї вчитель української мови ОСОБА_6 принижує та ображає дитину заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ученицю 5 класу через те, що дитина спілкується російською мовою (а.с.2).

До протоколу додані письмові пояснення ОСОБА_3 , матері потерпілої ОСОБА_2 , та вчительки ОСОБА_1 , датовані 03 квітням 2025 року (а.с.3,4).

03 квітня 2025 року ОСОБА_1 на ім`я директора Моївського ліцею ОСОБА_7 написала доповідну записку, 04 квітня 2025 року заяву, а також пояснювальну записку (без дати) (а.с.17-19).

ОСОБА_3 написала на ім`я директора Відділу освіти, культури, молоді та спорту Бабчинецької сільської ради ОСОБА_8 заяву (без зазначення числа та місяця), в якій просила «прийняти щодо вчителя ОСОБА_1 , яка систематично принижує її доньку». У вказаній заяві зазначено, що вчителька ОСОБА_1 принижувала її доньку при всьому класі на уроці української мови, де знаходилися також усі однокласники. Так як ОСОБА_2 переїхала в с. Моївку з м. Харків у зв`язку з військовими діями рф з Україною, вчителька ОСОБА_1 говорила її доньці, що за таких, як ОСОБА_9 , будуть бомбити село Моївку і вона за Лізу візьметься. Зі слів доньки, вчительці не подобається коли ОСОБА_10 спілкується на перерві з однолітками діалектом мови східної України. Такі конфлікти відбуваються не вперше це є систематично. Її донька у зв`язку з приниженням зі сторони вчителя не пішла до школи 20 березня 2025 року, тому що у неї був пригнічений психологічний стан. Конфлікт стався 19 березня 2025 року на уроці українсько мови, який тривав половину часу уроку (а.с.15).

04 квітня 2025 року ОСОБА_3 на ім`я директора Моївського ліцею ОСОБА_7 написала заяву щодо вжиття заходів щодо вчителя ОСОБА_1 , яка систематично проводить приниження її дитини (а.с.16).

На підставі вказаної заяви 04 квітня 2025 року відбулося засідання комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) в Моївському ліцеї Бабчинецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області.

Відповідно до протоколу №1 засідання вказаної комісії, комісія розглянула заяву ОСОБА_3 про те, що вчитель української мови та літератури ОСОБА_1 систематично принижує доньку ОСОБА_3 , здобувачку освіти 5 класу ОСОБА_2 , і дійшла висновку, що факт булінгу є непідтвердженим (а.с.14).

Також до протоколу додані письмові пояснення від 08 квітня 2025 року ОСОБА_3 , її дочки ОСОБА_2 , директора Моївського ліцею ОСОБА_7 , начальника відділу освіти Бабчинецької територіальної громади ОСОБА_8 , а також учнів п`ятого класу Моївського ліцею ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а.с.5-13).

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Встановивши на підставі наведених вище доказів факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, уповноваженою на те посадовою особою щодо неї було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

Частиною першою статті 173-4 КУпАП передбачена відповідальність за булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Об`єктом даного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту учасників освітнього процесу.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання шкоди, яка була заподіяна фізичному або психічному здоров`ю потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події та складу правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-4 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила булінг (цькування).

Під поняття булінгу (цькування) підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода фізичному чи психічному здоров`ю стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу.

Такі дії утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання (дії) спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази дійшов до висновку про недоведеність факту вчинення вчителем ОСОБА_1 діяння (дії або бездіяльність), яке полягає у психологічному насильстві, утисках чи цькуванні стосовно малолітньої особи (учасника освітнього процесу), внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілого. При цьому суд вважав, що встановлені в ході судового розгляду обставини навпаки свідчать про те, що вчитель української мови та літератури ОСОБА_1 діяла в межах та у відповідності до вимог законів, які гарантують існування та розвиток української мови.

Відтак, суд закрив провадження у даній справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

У ч. 7 ст. 294 КУпАП зазначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає про те, що суд першої інстанції не викликав в судове засідання її дочку ОСОБА_2 , яка є потерпілою у даній справі, у зв`язку з чим виніс рішення, що порушує права її малолітньої дитини. Про намір потерпілої сторони бути присутньою у судовому засіданні свідчить подане нею клопотання від 21 травня 2025 року про долучення доказу, у задоволенні якого безпідставно було відмовлено.

Апеляційний суд частково погоджується із доводами апеляційної скарги в частині неповідомлення потерпілої сторони про розгляд справи.

Разом з тим, за встановлених апеляційним судом обставин, підстав для скасування оскаржуваної постанови та задоволення вимог апеляційної скарги не має.

Так, адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 надійшов на розгляд суду 23 квітня 2025 року.

29 квітня 2025 року від ОСОБА_3 , матері потерпілої ОСОБА_2 , на адресу суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи та виготовлення її фотокопій (а.с.32).

21 травня 2025 року ОСОБА_3 подала заяву, в якій просила долучити до матеріалів справи аудіозапис на флеш носію С 171.TEAM (а.с.60).

Постанову Чернівецьким районним судом Вінницької області винесено 26 травня 2025 року у відсутність потерпілої і докази виклику її до суду в матеріалах справи відсутні.

29 травня 2025 року ОСОБА_3 подала заяву про надання їй копії постанови (а.с.94).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає про те, що суд навіть не намагався викликати потерпілу в судове засідання, при цьому апелянт не заперечує свою обізнаність щодо дат розгляду справи, вказуючи, що ще до початку розгляду справи подала клопотання про долучення доказу.

Тобто ОСОБА_3 була обізнана про знаходження справи на розгляді у суді і, як пояснила остання в судовому засіданні, вона лише очікувала повістки.

Стверджуючи про порушення прав дитини через не надання можливості бути почутою, законний представник та адвокат при перегляді справи в суді апеляційної інстанції не заявляли клопотань про виклик дитини ( ОСОБА_2 ) в судове засідання для того, щоб вона була почута, тому ці твердження не сходяться з бажанням бути почутою.

Апеляційний суд наголошує, що скориставшись своїм правом на оскарження судового рішення, ОСОБА_3 не позбавлена можливості користуватися правами, передбаченими статтями 269 та 270 КУпАП та спростовувати висновки суду першої інстанції.

Сам лише факт відсутності в матеріалах справи письмових доказів на підтвердження факту виклику потерпілої та розгляду справи у її відсутність, за відсутності встановлених апеляційним судом підстав для скасування постанови, не може бути підставою для скасування постанови, якщо вона є законна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає про те, що судом першої інстанції було відхилено, як доказ, протокол про адміністративне правопорушення через наявність у ньому розбіжностей щодо часу вчинення адміністративного правопорушення і вважає, що суд зобов`язаний був викликати особу, яка склала вказаний протокол.

За змістом статті 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є одним із доказів у справі.

Протокол про адміністративне правопорушення це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

Такий протокол є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №306970 складено 08 квітня 2025 року.

У графі протоколу «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» (склад адміністративного правопорушення) зазначено, що вчитель ОСОБА_1 здійснювала булінг стосовно учениці ОСОБА_2 у період з 19 березня 2025 року по 19 квітня 2025 року.

У статті 256 КУпАП зазначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема: дата і місце його складення; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

Порядок оформлення в органах Національної поліції України, у тому числі в їх структурних (відокремлених) підрозділах, матеріалів про адміністративні правопорушення визначений Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року №1376.

У пункті 5 розділу ІІ цієї Інструкції зазначено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» зазначається суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).

Протокол про адміністративне правопорушення повинен складатися за вже вчинене правопорушення, тобто за фактом порушення, яке у часі передує складенню протоколу.

У даному випадку протокол про адміністративне правопорушення складений 08 квітня 2025 року за порушення, яке тривало з 19 березня по 19 квітня 2025 року.

Відтак, суд першої інстанції вірно встановив, що протокол складений за 11 днів до закінчення подій, які ставляться в провину ОСОБА_16 в протоколі, і це є абсурдним.

У пункті 2.1 розділу 2 згаданої Інструкції №1376 зазначено, що не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписаний особою, щодо якої він складений.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП), а оцінка доказів здійснюється судом.

Саме суд перевіряє правильність складання протоколу про адміністративне правопорушення і оцінює його, як доказ, разом з іншими матеріалами справи.

Неправильність (неточність) заповнення протоколу про адміністративне правопорушення уповноваженою на його складання посадовою особою не може бути усунуто шляхом допиту такої особи, оскільки системний аналіз приписів статей 7, 254, 279 КУпАП визначає, що суд здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення та вирішує питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо неї.

Якщо під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення буде встановлено, що протокол не відповідає вимогам закону, тобто складений без додержання встановленого до нього законом вимог, вказане є підставою для винесення постанови про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Саме тому підстав викликати у судове засідання старшого інспектора ЮП СВГ ВП №1 Могилів-Подільського РВП лейтенанта поліції Свистун К.В. у суду першої інстанції не було.

У судовому засіданні при апеляційному перегляді справи представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Совгира Л.В. зазначила, що факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, тобто булінгу, доводиться поясненнями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також аудіозаписом, який ОСОБА_3 клопотала долучити до матеріалів справи (в долученні якого було відмовлено).

Так, ОСОБА_12 , учениця 5-го класу Моївського ліцею, у письмових поясненнях від 08 квітня 2025 року зазначила, що її однокласницею являється ОСОБА_2 , яка переїхала з м. Харків до с. Моївка та на даний час Єлизавета під час перерви спілкується рос. мовою (на уроках українською мовою). Останніх три уроки їхня вчителька з української мови ОСОБА_1 показувала їм відео патріотичного характеру та наголошувала про важливість спілкування українською мовою. Особисто вона до цих відео ставилася нейтрально, адже її матір інколи також може розмовляти російською мовою, тому позиція ОСОБА_19 (про те, що спілкуючись рос. мовою вони відносилися до росії) вона не розділяла. Так 03 квітня 2025 року на початку 4-го уроку української мови ОСОБА_20 показувала їм патріотичні відео, а саме про місто Харків, через декілька хвилин її однокласниця ОСОБА_21 зібрала свої речі та вийшла із навчального класу, нікому нічого не пояснивши. На її думку, ОСОБА_10 вчинила так, тому що відео продемонстроване вчителем, їй не сподобалося. Напередодні ОСОБА_20 неодноразово наголошувала їй про важливість спілкування українською мовою, вона вважає, що самі ці зауваження і вплинули на психологічне здоров`я ОСОБА_2 (а.с.10).

У письмових поясненнях від 08 квітня 2025 року ОСОБА_14 , учениця 5-го класу Моївського ліцею, зазначила, що вона навчається спільно з ОСОБА_22 03 квітня 2025 року близько 12 год. під час уроку з української мови вчителька ОСОБА_1 демонструвала відеозаписи, на яких різні люди закликали до спілкування українською мовою та говорили, що подальше спілкування російською може призвести до таких наслідків, як зруйнування міста Харків та початку бойових дій по всій території України. Оскільки раніше ОСОБА_1 неодноразово робила зауваження ОСОБА_23 з приводу того, що вона вживає російські слова та на перервах спілкується російською, вони зрозуміли, що дані відеозаписи присвячені для ОСОБА_24 .. Тому ОСОБА_25 , яка сиділа з нею за партою сказала, що більше це терпіти не буде, їй набридли постійні зауваження з приводу того, на якій мові ОСОБА_25 розмовляє, тому вона вийшла з класу. Вона думає, що дана демонстрація відеозаписів образила та викликала негативні переживання у ОСОБА_26 , тому що вона під час уроків спілкується української, а до війни проживала в м.Харків (а.с.12).

Узагальнюючи ці пояснення можна зробити висновок, що ці учениці не вказують ні про образи, ні про приниження, про що говориться в протоколі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, із пояснень цих двох учениць не слідує, що вчитель ОСОБА_1 , демонструючи всьому класу відео з метою патріотичного виховання дітей, озвучувала, що зафіксовані на ньому події (обставини) стосуються окремої учениці ОСОБА_2 . Та обставина, що ОСОБА_10 після демонстрації відеозаписів покинула клас свідчить про її суб`єктивне бачення продемонстрованого та сприйняття інформації на власний розсуд.

Клопотання про виклик цих учениць до апеляційного суду для підтвердження своїх пояснень скаржником не заявлялися.

Крім того, варто зауважити, що в класі (як пояснила вчителька у судовому засіданні) навчається 18 дітей, однак, пояснення були відібрані лише у декількох із них (п`яти).

Ситуація, яка склалася, та поведінка учениці свідчить про те, що вона сприймає дії вчителя, як провокацію на конфлікт. Однак, не кожен конфлікт є булінгом. Цькування це тривалі, повторювані дії. Разом з тим, зі змісту протоколу не можливо встановити, в чому саме полягає психологічний тиск з боку вчителя, у чому полягають приниження та образи, коли вони мали місце (якщо мали) та що вони мали місце саме стосовно ОСОБА_2 ..

Апеляційний суд бере також до уваги результати розгляду заяви ОСОБА_3 від 04 квітня 2025 року комісією з розгляду випадків булінгу (цькування) в Моївському ліцеї, яка, заслухавши ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та начальника служби у справах дітей Бабчинецької сільської ради ОСОБА_27 , не встановила в діях ОСОБА_1 факту булінгу.

Листом міністра Міністерства освіти і науки ОСОБА_28 від 10 січня 2025 року до відома керівників департаментів (управлінь) освіти і науки обласних, Київської міської військових (державних) адміністрацій було доведено про необхідність неухильного виконання законодавства про мову в закладах освіти як під час навчальних занять, так і перерв, виховної, позакласної роботи, спілкування з учнями, їхніми батьками (а.с.66).

02 травня 2025 року адвокат Камінський А.В., як представник ОСОБА_1 , звернувся до Міністерства освіти і науки України, освітнього омбудсмена України та Уповноваженого із захисту державної мови із адвокатським запитом за №02-05-2025/1, в якому просив надати інформацію у відповідь на наступні питання:

1) Чи є правомірним заохочення учнів до вживання української мови поза межами навчальних занять (зокрема, під час перерв між уроками)?

2) Чи можуть педагогічні методи, спрямовані на популяризацію державної мови (наприклад, мотиваційні бесіди, демонстрація тематичних матеріалів) кваліфікуватися як порушення прав учнів, булінг, цькування, інший неправомірний вплив згідно з чинним законодавством? (а.с.48-50)

Директоратом шкільної освіти Міністерства освіти і науки України на адвокатський запит листом від 12 травня 2025 року повідомлено, що заохочення вчителем учнів до вживання української мови поза межами навчальних занять, проведення мотиваційних бесід, демонстрація тематичних матеріалів щодо функціонування державної мови є правомірним (а.с.70).

Апеляційний суд зважає на те, що Уповноваженим із захисту державної мови ОСОБА_29 на адвокатський запит повідомлено, що Закон України «Про освіту» визначає освітній процес як систему науково-методичних і педагогічних заходів, спрямованих на розвиток особистості шляхом формування та застосування її компетентностей; педагогічну діяльність - як інтелектуальну, творчу діяльність педагогічного (науково-педагогічного) працівника або самозайнятої особи у формальній та/або неформальній освіті, спрямовану на навчання, виховання та розвиток особистості, її загальнокультурних, громадянських та/або професійних компетентностей. Згідно з частиною другою статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов?язані, між іншим, виховувати у здобувачів освіти повагу до державної мови та державних символів України, національних, історичних, культурних цінностей України, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання України та навколишнього природного середовища. Відповідно до статті 60 Закону України «Про освіту» робочий час педагогічного працівника включає час виконання ним навчальної, виховної, методичної, організаційної роботи та іншої педагогічної діяльності, передбаченої трудовим договором. Робочий час науково-педагогічного працівника включає час виконання ним навчальної, методичної, наукової, організаційної роботи. Відтак освітній процес як система науково-методичних і педагогічних заходів не обмежується лише проведенням навчальних занять (уроків, лекцій, практичних, семінарських, гурткових занять тощо), а охоплює також виховну, методичну, організаційну діяльність, спілкування зі здобувачами освіти та їхніми батьками як у межах закладу освіти, так і за його межами, сприяючи формуванню загальнокультурних, громадянських і професійних компетентностей особистості. Такий підхід підтримує і Міністерство освіти і науки України. Зокрема в листі МОН «Про застосування державної мови у сфері освіти» від 27 жовтня 2023 року №1/16742-23, адресованому керівникам органів управління освітою та закладів освіти, наголошується «на необхідності застосування державної мови в робочий час науково-педагогічними, педагогічними та іншими працівниками закладів освіти. Державна мова має використовуватися в рамках освітнього процесу, під час проведення навчальних занять (крім занять з навчальних предметів, які згідно з освітньою програмою закладу освіти викладаються іноземними мовами або мовами корінних народів і національних меншин), у спілкуванні вчителів, викладачів, іншого персоналу закладів освіти як зі здобувачами освіти (вихованцями), так і між собою» (а.с.67-68).

Відсутність булінгу, на думку апеляційного суду, підтверджує той факт, що оцінки досягнень ОСОБА_2 з української мови та літератури досить високі, отже вчитель з української мови та літератури при оцінюванні не зважає на факт спілкування ОСОБА_2 поза уроками російською мовою.

При перегляді справи вчитель ОСОБА_1 пояснила свої дії по відношенню до учениці ОСОБА_2 тим, що вона робила зауваження, намагаючись довести учениці про необхідність перейти до спілкування виключно українською мовою. Це аж ніяк не був психологічний тиск. А підставою для таких зауважень стало її занепокоєння, як вчителя української мови та літератури з приводу того, що україномовні діти при спілкуванні на перервах з ОСОБА_2 починали теж мимоволі переходити на російську мову. Однак, ОСОБА_9 не реагувала на зауваження, висновки не робила, а патріотичні відеоролики демонструють у всіх без виключення класах, а не лише у класі, де навчається ОСОБА_9 . Крім того, роблячи такі зауваження вона керувалася не своїм особистим бажанням, а своїми професійними обов`язками та своєю громадянською свідомістю, оскільки вона не зі слів знає, що таке війна, так як її чоловік був на війні.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи та вислухавши учасників судового процесу, вважає, що причиною конфліктів, які мали місце, скоріш за все є не дії вчителя з української мови та літератури, а категорична (принципова) позиція учениці щодо небажання спілкуватися українською мовою, яка після зауваження та звернень з проханням спілкуватися з однолітками українською мовою жодних висновків не робила, жодним чином не реагувала на зауваження. Про це стверджують фрагменти переписки ОСОБА_2 з іншими дітьми в мобільному застосунку, які були приєднанні до матеріалів поліцією.

Суд першої інстанції оцінив дії вчителя української мови та літератури ОСОБА_1 крізь призму вимог закону та дійшов висновку, що ОСОБА_1 діяла в межах та у відповідності до вимог законів і її діяльність спрямована на виховання поваги учнів до національних цінностей України, зміцнення статуту державної мови серед здобувачів освіти, але ніяк не на вчинення психологічного насильства стосовно учениці.

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме статей 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Згідно вимог ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Справи про адміністративні правопорушення мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Оскільки обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви тлумачяться на користь обвинуваченої особи, а в матеріалах справи відсутні достатні та допустимі докази, які б переконливо свідчили, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Постанову Чернівецького районного суду Вінницької області від 26 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало