ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/1502/24Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 33/817/179/25 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Згідно постанови ОСОБА_1 29.06.2024 о 00 год. 28 хв. на 23 км а/д Підгайці-Галич-Сатанів, керував транспортним засобом марки «VOLKSVAGEN PASSAT» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія огляд проводився на місці зупинки на прилад "Драгер" 6810, результат якого 0,26 ‰, тест № 9044, чим водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 А ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, про що складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 162409 від 29.06.2024.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить докази надані працівником поліції визнати недійсними, та скасувати постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що:

у протоколі про адміністративне правопорушення не вказані ні дані газоаналізатора, ні його заводські реквізити;

ОСОБА_1 не надано свідоцтво про придатність газоаналізатора;

працівник поліції діяв упереджено із порушенням чинного законодавства;

суд першої інстанції, направляючи справу на дооформлення, перебрав на себе функції обвинувача, хоча відповідно до ст. 255 КУпАП збирання доказів покладається на осіб уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення;

підстава зупинки транспортного засобу у працівників поліції була відсутня;

працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 про причину зупинки транспортного засобу;

поліцейський у встановленому законом порядку не направляв ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, так як направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я складене після оформлення протоколу про адміністративне правопорушення;

працівник поліції у направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я зазначив, що доставив ОСОБА_1 на проходження відповідного огляду, що не відповідає дійсності.

Також, через канцелярію суду захисником ОСОБА_1 - адвокатом Майкою А.Б. було подано клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, а також письмове пояснення ОСОБА_1 в яких зазначено, що:

ОСОБА_1 транспортним засобом, у зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення час, не керував;

ОСОБА_1 був не згідний із результатом огляду на місці зупинки транспортного засобу;

працівник поліції не запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у найближчому медичному закладі;

ОСОБА_1 не було ознайомлено з його правами;

працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 порядок проходження огляду на стан сп`яніння;

акт огляду на стан сп`яніння є недійсним, так як у ньому не зазначено номеру спеціального технічного засобу;

рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення;

протокол про адміністративне правопорушення складений із порушенням вимог ст.256 КУпАП;

сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом.

Заслухавши доводи захисника Майки А.Б., який просив проводити розгляд у відсутності ОСОБА_1 і задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №162409 від 29 червня 2024 року; роздруківці тестування з газоаналізатора Drager 6810, згідно якої 29 червня 2024 року о 00 год 28 хв. ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу газоаналізатора Alcotest Drager 6810 №ARBF-0416, на табло якого висвітлило результат 0,26 проміле (останнє калібрування газоаналізатора Alcotest Drager 6810 №ARBF-0416 здійснене 30 квітня 2024 року); акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого результат огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння позитивний, 0,26 проміле, огляд проводився у зв`язку з виявленими ознаками: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей та обличчя; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 29 червня 2024 року; оглянутих суддею відеоматеріалів з нагрудних камер працівників поліції.

Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 про причину зупинки транспортного засобу, а також те, що ОСОБА_1 транспортним засобом, у зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення час, не керував, спростовуються наявними у справі доказами. Зокрема, даними відеозапису (файл 00000__0002B.MP4 з 00:29:55 год) зафіксовано розмову працівників поліції із ОСОБА_1 , в ході якої останньому було повідомлено підстави зупинки його транспортного засобу, а саме вказано, що такою підставою є порушення комендантської години.

Також, твердження апелянта про те, що підстава зупинки транспортного засобу у працівників поліції була відсутня і він транспортним засобом не керував є безпідставними, так як вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №162409 від 29 червня 2024 року, який узгоджуються з відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.

Так, даними відеозапису зафіксовано розмову ОСОБА_1 із працівником поліції, з приводу того, що він керував транспортним засобом в комендантську годину, на що останній не висловлює жодних заперечень з приводу порушення ним комендантської години. Крім того, із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 визнав той факт, що він керував транспортним засобом в комендантську годину, так як на пояснення працівника поліції щодо підстави зупинки його транспортного засобу, ОСОБА_1 повідомив трошки запізнився на 23 хв (файл 00000__0001B.MP4 з 00:23:05 год).

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не було надано для ознайомлення свідоцтво про придатність газоаналізатора є безпідставними, оскільки на час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Alcotest 6810» №ARBF-0416 ОСОБА_1 не заявляв клопотань про надання для ознайомлення цього документу, який згідно п.5 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» надається лише на вимогу особи, яка підлягає огляду.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N14) визнано правильну практику судів вмотивованими постановами повертати протоколи про адміністративні правопорушення, складені без додержання вимог ст.256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного дооформлення, а тому твердження апелянта, що, направляючи протокол на дооформлення, суд перебрав на себе функції обвинувача, є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції складено після оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, не спростовують висновків судді, оскільки таке направлення виписується для закладу охорони здоров`я у разі згоди водія пройти такий огляд, що є підставою для проведення працівниками медичного закладу такого огляду.

Під час судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 після проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння з результатом був згідний, у зв`язку з цим у працівників поліції не було підстав направляти ОСОБА_1 для огляду в медичний заклад. Відповідно допущена поліцейським під час складання направлення помилка в часі його складання не впливає на кваліфікацію вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог ст.266 КУпАП щодо порядку проведення огляду на стан сп`яніння.

Також, надуманими є доводи апелянта про те, що працівник поліції, згідно направлення на медичний огляд, доставив ОСОБА_1 на проходження відповідного огляду в медичний заклад, оскільки як вбачається із матеріалів справи, зокрема направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 29 червня 2024 року, огляд ОСОБА_1 у Теребовлянській районній центральній лікарні не проводився.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що працівник поліції діяв упереджено із порушенням чинного законодавства, оскільки з наявних у матеріалах цієї справи відеозаписів нагрудних камер працівників поліції не вбачається з боку працівників поліції упередженості чи інших неправомірних дій відносно ОСОБА_1 . Також, з цих відеозаписів видно, що зафіксовані ними події узгоджуються з даними протоколу про адміністративне правопорушення. Крім того, стверджуючи в апеляційній скарзі, що дії працівників поліції були незаконними апелянт не наводить жодних відомостей про оскарження таких дій поліції в порядку, передбаченому КАС України, або до правоохоронних органів вищого рівня.

Суд критично оцінює доводи захисника про те, що ОСОБА_1 був не згідний із результатом огляду на місці зупинки транспортного засобу, а також те, що працівник поліції не запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у найближчому медичному закладі, так як вбачається із матеріалів справи, зокрема відео з нагрудних камер працівників поліції (файл 00000__0002B.MP4 з 00:29:25 год) ОСОБА_1 після проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння з результатом був згідний.

Також, факт згоди ОСОБА_1 із результатом огляду підтверджується його особистим підписами як на роздруківці тестування з газоаналізатора Drager 6810 від 29 червня 2024 року, так і в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3, 4). Крім того, ОСОБА_1 неодноразово підтверджував той факт, що він вживав алкогольні напої. У зв`язку з цим у працівників поліції не було підстав направляти ОСОБА_1 для огляду в медичний заклад.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, не є підставою для скасування оскарженої постанови, оскільки висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 ґрунтуються на сукупності інших доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Виходячи з вищевказаної норми права, посилання апелянта, що протокол складено всупереч ст. 256 КУпАП є безпідставними, оскільки зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №162409 від 29 червня 2024 року відносно ОСОБА_1 наведеним вимогам закону повністю відповідає.

Твердження апелянта про те, що працівник поліції не ознайомив ОСОБА_1 з його правами, спростовуються наявними у справі доказами. Зокрема, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №162409 від 29 червня 2024 року, ОСОБА_1 було роз`яснено його права, що підтверджується його підписом. Вищевказаний протокол підписаний останнім без зауважень. Також, даними відеозапису із нагрудних камер працівників поліції (файл 00000__0002B.MP4 з 00:31:15 год) зафіксовано як працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 його права та обов`язки передбачені ст.268 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_1 , а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року, відносно нього без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя