ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю:

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Постольник О.С.

апеляційну скаргуОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Дніпра від 05 травня 2025 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

яку визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 05 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто судовий збір у розмірі 605 гривень 60 коп.

Відповідно до встановлених судом обставин, 03.11.2024 року о 01.05 год. водій ОСОБА_1 , у порушення п. 2.5 ПДР України, знаходячись на пр. Б. Хмельницького, буд. 135 у м. Дніпро, керувала автомобілем «Субару» д/н НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовилася. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржену постанову суду скасувати та винести нову постанову, якою провадження у справі закрити за відсутністю в її діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, постанова є необгрунтованою та незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом передчасно зроблено висновок про її винуватість у вчиненому правопорушенні, оскільки матеріали справи не доводять наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив докази, що знаходяться в матеріалах справи та не надав їм належної оцінки.

Вказує, що її було опитано працівниками поліції та перевірено документи на місці зупинки транспортного засобу о 01:08 01:10 годин 03.11.2024 року, при цьому жодних ознак перебування її у стані сп`яніння не було встановлено та їй не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння.

Після цього, о 01:12 годин того ж дня, пасажира її автомобіля було затримано та доставлено до ВП № 4 ДРУП 1 ГУНП в Дніпропетровській області, при цьому її не було відсторонено від керування та/або затримано, а також не було повідомлено про її подальші дії, у зв`язку із чим фактично вона могла бути вільною та мала право продовжити керування транспортним засобом.

Незважаючи на це, вона самостійно проїхала на автомобілі до ВП № 4 ДРУП 1 ГУНП в Дніпропетровській області, до якого прибула о 01:46 годин, та чекала на звільнення пасажира її автомобіля. О 02:28 годин у приміщенні ВП № 4 ДРУП 1 ГУНП в Дніпропетровській області їй було запропоновано працівником поліції пройти огляд на стан сп`яніння.

Вказує, що на той час вона вже близько 1 години 20 хвилин не перебувала у статусі водія, а відтак підстав для висунення їй такої вимоги не було та у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши ОСОБА_1 та її захисника Постольник О.С., які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав; вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги; перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом інспектора взводу 1 роти 2 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції головешко І.М., з якого вбачається, що під час несення служби у складі Легіон 212 по пр. Б. Хмельницького, 135Б в м. Дніпро, згідно ст.35 Закону України "Про Національну поліцію" та порушення ПДР України, був зупинений автомобіль «Субару» д/н НОМЕР_1 . Під час спілкування та перевірки документів у ОСОБА_1 її пасажир почав вести себе агресивно, висловлюватися нецензурною лайкою на адресу працівників поліції, після чого останнього було затримано та доставлено до ВП №4 ДРУП 1 ГУНП в Дніпропетровській області. У відділені поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , яка приїхала на своєму автомобілі, були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. На неодноразову вимогу працівника поліції пройти у встановленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 ухилялася від відповіді; відеозаписом, що міститься в матеріалах справи, яким зафіксовано, що водій ОСОБА_1 на неодноразову вимогу співробітників поліції, які виявили в останньої ознаки алкогольного сп`яніння, пройти у встановленому законом порядку ухилялася від відповіді, перебивала, провокувала поліцейських, тягнула час з метою уникнення огляду; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Вказані положення кореспондують положенням п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно із якими водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

В той же час, як зазначено у п. 6 Розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

У відповідності до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у неї ознаки алкогольного сп`яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно неї уповноваженою особою органів поліції, котре полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Посилання апелянта на те, що вона не керувала автомобілем в той час, коли працівники поліції пропонували їй пройти огляд, спростовуються наявними матеріалами справи, зокрема відеозаписом, з якого вбачається, що на початку запису працівник поліції повідомляє про зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 за порушення ПДР України, а саме: зупинка автомобіля на громадський зупинці, а також поліцейський тримає в руках документи водія ОСОБА_1 , надані йому останньою, що спростовує апеляційні доводи про те, що ОСОБА_1 автомобілем не керувала. Крім того факт керування знаходить своє відображення під час спілкування з ОСОБА_1 в відділку поліції, яка не заперечує, що вона приїхала на своєму автомобілі, а отже факт керування останньою транспортним засобом є доведеним.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно порушення з боку працівників поліції процедури направлення водіїв для проведення огляду на стан сп`яніння, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що згідно відеозапису працівник поліції неодноразово пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, проте ОСОБА_1 хоч і не відмовляється прямо і безпосередньо від проходження огляду, проте свої дії спрямовує на ухилення від запропонованої процедури, ігноруючи працівника поліції, та здійснює розмову по телефону, що також супроводжувалося з її боку заговорюванням, провокуванням агресії. Внаслідок таких дій працівником поліції було неодноразово повідомлено ОСОБА_1 про те, що вказана поведінка розцінюється ним як пасивна відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, та зазначено про складання протоколу, при цьому ОСОБА_1 працівники поліції намагалися роз`яснити її права, однак вона та її пасажир всіляко перешкоджали патрульним поліцейським завершити всі дії.

Доводи апелянта про те, що між зупинкою її автомобіля працівниками поліції та висловленням ними пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння пройшло близько 1 години 20 хвилин, у зв`язку із чим вона вже не мала статусу водія і така вимога була безпідставною, суд апеляційної інстанції відхиляє.

Так, з фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_1 після зупинки автомобіля під її керуванням та затримання пасажира, на тому самому автомобілі, керуючи ним та будучи водієм, прослідувала до ВП №4 ДРУП 1 ГУНП в Дніпропетровській області, у приміщенні якого у подальшому перебувала фактично безперервно, спілкуючись із поліцейськими. Відтак працівники поліції, які під час такого спілкування виявили в неї ознаки алкогольного сп`яніння, мали достатні підстави для припущення про те, що у такому стані вона керувала автомобілем, на якому щойно прибула до відділу поліції, у зв`язку із чим, з метою перевірки такої обставини, висловили їй пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння, що закону про адміністративну відповідальність не суперечить.

Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що ст. 266 КУпАП, яка регулює питання проходження водіями огляду на стан сп`яніння, не містить положень, які вказували б на те, що така вимога може бути висунута виключно після зупинки транспортного засобу працівниками поліції на дорозі, та/або або на те, що огляд на стан сп`яніння може бути проведений тільки і виключно на місці такої зупинки.

За змістом ст. 266 КУпАП обставинами, що мають значення у контексті оцінки законності вимоги поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння, є керування особою транспортним засобом; виявлення в неї ознак сп`яніння; дотримання граничного строку огляду, встановленого ч. 4 ст. 266 КУпАП. В даному випадку недотримання поліцейськими вказаних вимог не вбачається.

Всі інші доводи апеляційної скарги судом оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах провадження доказами не підтверджуються, мають формальний характер та спрямовані на уникнення ОСОБА_1 відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

При розгляді справи судом порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду міста Дніпра від 05 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця