ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/788/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю прокурора Кубаха М.А., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Пояркової І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Строгова Ю.Д. на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та, враховуючи положення ст. 36 КПК України, на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, ОСОБА_2 будучи депутатом Харківської міської ради, являючись суб`єктом, на якого поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції», несвоєчасно, а саме 07.02.2024 о 13:29 год., без поважних причин подав щорічну декларацію за 2022 рік, шляхом заповнення відповідної форми на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції. Вказані дії містять ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Поряд з цим, ОСОБА_2 , будучи депутатом Харківської міської ради, являючись суб`єктом, на якого поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції», несвоєчасно, а саме 06.02.2024 року о 19:24 год., без поважних причин подав щорічну декларацію за 2021 рік, шляхом заповнення відповідної форми на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції. Вказані дії містять ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Строгов Ю.Д. просив судову постанову скасувати та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження у цій справі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги посилався на те, що він дійсно невчасно подав щорічну декларацію. Однак декларацію за 2021 рік він подав з запізненням на 6 днів, а декларацію за 2022 рік подав з запізненням на 7 днів. Вказував, що несвоєчасність подач декларації обумовлена поважною причиною, а саме у зв`язку із хворобою та витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію. Вказував також, що витребуванням відповідних документів та відправкою декларації займався його бухгалтер, яка виїхала з Харкова у зв`язку з війною. Вважав, що суд першої інстанції не надав цим обставинам належної оцінки. оскільки запланував подати її в останній тиждень перед граничним строком подачі, однак від причин, які не залежали від нього не зміг цього зробити, посилаючись на нестабільну роботу Інтернет-мережі та періодичність відключення постачання електроенергії.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Пояркова І.А. пояснила, що ОСОБА_2 дійсно повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. Також зазначила, що правова позиція між нею та ОСОБА_3 узгоджена та просила розглянути апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ч.2 ст. 268 КУпАП, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені, в томі числі, ст. 172-6 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.

Оцінюючи положення цієї статті, апеляційний суд дійшов висновку, що законодавець зобов`язав саме суд першої інстанції здійснювати розгляд справи, передбаченої ст. 172-6 КУпАП за обов`язковою участю особи, яка притягається до відповідальності.

З відомостей оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_2 приймав участь в судовому засіданні в суді першої інстанції та надавав свої особисті пояснення.

Поряд з цим, належить врахувати, що відповідно до вимог ч.6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_2 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги його захисника, а також клопотання захисника про можливість розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 та положення ст.ст. 268, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 за умови обов`язкової участі його захисника.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника Пояркової І.А., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, а також пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав судову постанову законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого

самоврядування, слід враховувати: 1) об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає

у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Для розкриття об`єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно- правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно- правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним

змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах справи, поза розумним сумнівом вбачається, що ОСОБА_2 є депутатом Харківської міської ради, тобто є суб`єктом, на якого поширюється дія закону України «Про запобігання корупції».

Поряд з цим, в судовому засіданні в суді першої інстанції особисто ОСОБА_2 , а в суді апеляційної інстанції його захисник Пояркова І.А. не заперечували, що ОСОБА_2 пропустив строк подачі декларацій за 2021 та 2022 роки, тобто подав їх несвоєчасно. Такі ж доводи зазначені захисником ОСОБА_4 в його апеляційній скарзі.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 несвоєчасно подав декларації за 2021 та 2022 роки.

Проте, захисник в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції посилалася на те, що існували об`єктивні причини, які не залежали від ОСОБА_1 , що завадили йому подати декларацію вчасно, а саме те, що останній хворів, а також особисто не знав, як подати декларації та шукав особу, яка це зробить за нього.

Однак, належить врахувати в матеріалах цієї справи містяться медичні документи, які свідчать про наступне.

Відповідно до відомостей консультативного заключення Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 (арк. 117 118) вбачається, що ОСОБА_2 29.01.2024 року був на прийомі у лікаря у цій медичній установі, однак не перебував на стаціонарному лікуванні.

Відповідно до відомостей консультативного висновку Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 (арк. 119) вбачається, що 23.01.2025 року ОСОБА_2 перебував на прийомі у цьому медичному закладі, однак не перебував на стаціонарному лікуванні.

Поряд з цим, відповідно до відомостей результатів досліджень від 09.02.2024, 18.12.2023, 20.12.2023 (арк. 120, 131, 132) вбачається, що ОСОБА_2 звертався до медичних установ для здачі біологічних середовищ для проведення їх досліджень.

Поряд з цим, 07.11.2024 року а 22.10.2024 року ОСОБА_2 звертався до лікаря ендокринолога, про що отримав висновки цього лікаря (арк. 130, 133).

Відповідно до консультативного висновку кафедри травматології, ортопедії фізичної та реабілітаційної медицини (арк. 134) вбачається, що ОСОБА_2 25.01.2024 року звертався до лікаря лише для обстеження для оперативного лікування.

Аналізуючи відомості цих медичних документів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 декілька разів звертався до лікарів для проведення обстеження а також здавав свої біологічні зразки для проведення їх досліджень. Такі відомості вочевидь свідчать про те, що ОСОБА_2 не перебував на стаціонарному лікуванні, що об`єктивно свідчить про те, що ці звернення до медичних установ не є поважними причинами пропуску строку подач декларацій за 2021 та 2022 роки, оскільки ці звернення були за особистим бажанням ОСОБА_1 та не обумовлювались необхідністю отримання ним екстреної медичної допомоги.

Суд апеляційної інстанції розцінює ці суб`єктивні твердження як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.

Крім того, належить врахувати, що чинне законодавство не місить норми, яка дозволяє особі, яка зобов`язана подати декларацію, делегувати таке право іншій особі, а також не звільняє від адміністративної відповідальності особу, яка передала свої обов`язки подати декларацію за певний період іншій особі.

Отже твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_2 надав повноваження подати декларацію за нього іншій особі, яка подала декларації замість нього несвоєчасно, суд апеляційної інстанції розцінює як обраний спосіб захисту для уникнення ОСОБА_5 відповідальності.

Крім того належить врахувати, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-6 КУпАП містить формальний склад, тобто у цьому випадку відсутня необхідність доводити існування шкоди та її розмір від вчиненого адміністративного правопорушення та його небезпечні наслідки. Тому суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості розглянути питання щодо малозначності цього правопорушення.

Отже ОСОБА_2 , будучі депутатом Харківської міської ради, достеменно знаючи, що він зобов`язаний у строк до 31.01.2024 року подати декларації про доходи за 2021 та 2022 роки, але подав її невчасно за відсутності будь-яких об`єктивних поважних причин невчасної її подачі.

Крім того, належить врахувати, що датою виявлення адміністративних правопорушень у цій справі, є саме дата складення протоколів про адміністративні правопорушення, оскільки всі інші дії , які вчинялись посадовими особами 7-го управління (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України до складення цих протоколів, а саме до 20.12.2024 року, свідчать лише про проведення процесуальних дій для отримання певних відомостей, які підтверджують чи спростовують вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Отримання саме цих відомостей і стало підставою для складення протоколів у цій справі, а тому твердження апелянта про порушення судом першої інстанції вимог ст. 38 КУпАП є необґрунтованими, оскільки на момент розгляду справи судом першої інстанції строк, передбачений ст. 38 КУпАП, не закінчився.

Оскільки суд першої інстанції не порушив строки, передбачені ст. 38 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість клопотання сторони захисту про закриття провадження у справі, оскільки апеляційний суд не обмежений строками, передбаченими ст. 38 КУпАП для розгляду апеляційної скарги та перевірки законності постанови суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника Пояркової І.А. про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника Строгова Ю.Д. - залишити без задоволення.

Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков