ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/4181/24 Головуючий в 1 інст.Савеленко О.А.
Провадження №33/807/89/25 Доповідач в 2 інст.Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) - адвоката Пасічника Т.В., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою захисника адвоката Никоненка О.О. на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05 червня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою суду, 15 квітня 2024 року о 00 годині 40 хвилин в м.Запоріжжя, вул.Іванова, буд.81а, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW520, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіри обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Від керування відсторонений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Никоненко О.О. просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_1 від проходження огляду не відмовлявся, а навпаки погоджувався на проходження огляду, але тільки після прибуття захисника.

Вважає, що працівниками поліції було порушено право ОСОБА_1 на захист, оскільки ОСОБА_1 є учасником бойових дій та особою з інвалідністю.

На думку сторони захисту, ОСОБА_1 є суб`єктом на отримання вторинної безоплатної правничої допомоги.

Окрім того, вказує, що відеозапис не є належним доказом у справі, оскільки зафіксований на мобільний телефон, на самому відеозаписі зафіксовано невідомої марки автомобіль, невідомий державний номерний знак, який рухається невідомо де, зупиняється невідомо де та не видно обличчя водія.

Також вказує, що в протоколі та інших матеріалах справи не міститься жодного посилання на відеозапис.

Вказаний відеозапис знятий ОСОБА_2 . При цьому, хто такий Кривенький, серед осіб, які складали адміністративні матеріали, такого громадянина немає. Чи є він поліцейским, також невідомо. Цей фрагмент жодного відношення до справи не має, а суд прийняв його як доказ.

Захисник вважає, що наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не доведено належними та допустимими доказами.

22 травня 2025 року на адресу Запорізького апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) - адвоката Пасічника Т.В., згідно з якими, останній просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. В доповненнях до апеляційної скарги захисник зазначає про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які могли встановили наявність підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Зауважує на тому, що ОСОБА_1 повідомляв працівникам поліції про те, що він є військовослужбовцем, виконує обов`язки військової служби та має дозвіл на переміщення в комендантську годину, а відтак має нести дисциплінарну відповідальність, як військовослужбовець та його огляд мав проводитись у порядку, передбаченому ст.266-1 КУпАП. Наголосив, що працівники управління Військової служби правопорядку, які прибули на місце події, не вбачали у ОСОБА_1 жодних ознак алкогольного сп`яніння. В матеріалах справи відсутній протокол про адміністративне правопорушення стосовно військовослужбовця, передбачений Законом України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України». ОСОБА_1 має право для проїзд по території України під час воєнного стану та дії комендантської години. Також, вказав на те, що з матеріалів справи не убачається, що водій ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупиняти, у зв`язку з цим всі наступні вимоги працівників поліції ОСОБА_1 не зобов`язаний був виконувати. Вважає, що всі складені процесуальні документи стосовно ОСОБА_1 не можуть бути належними та допустимими доказами його винуватості у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченою ч.1 ст.130 КУпАП. Вважає, що такі висновки повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 березня 2019 року у справі №686/11314/17. Сторона захисту наголошує, що фактичної відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять. Вимогу ОСОБА_1 на юридичну допомогу було проігноровано, а прохання ОСОБА_1 на виклик захисника було розцінено як відмову від проходження огляду. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 неодноразово надавалась згода на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Направлення для проведення огляду до закладу охорони здоров`я ОСОБА_1 не видавалось. Час складання направлення 15 квітня 2024 року о 01:05 год. не відповідає дійсності, оскільки матеріали почали складати через півтори години пізніше, а відтак викладене в протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення не відповідає дійсним обставинам справи. Рапорт працівника поліції не може слугувати належним доказом винуватості водія у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП. На думку захисника, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не доведена допустимими та достовірними доказами. Окрім того, вказує, що на час апеляційного розгляду справи, строки визначені ст.38 КУпАП, сплили, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши аргументи захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) - адвоката Пасічника Т.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена наявними в справі доказами, зокрема відомостями, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №645384 від 15 квітня 2024 року, з якого вбачається, що 15 квітня 2024 року о 00 годині 40 хвилин в м.Запоріжжя, вул.Іванова, буд.81а, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW520, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіри обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Від керування відсторонений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП;

- у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд за допомогою спеціального технічного приладу Alcotest Drager не проводився у зв`язку із відмовою водія ОСОБА_1 ;

- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15 квітня 2024 року;

- відеозаписом події, який узгоджується із обставинами, вказаними в протоколі та долучених до нього матеріалах.

Вказані докази узгоджуються з відомостями, викладеними в рапорті поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону №1 УПП в Запорізькій області ДПП сержанта поліції Дмитренка О., згідно з яким, останній доповідає, що 14 квітня 2024 року під час несення служби в Шевченківському районі м.Запоріжжя було зупинено транспортний засіб BMW520, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу Драгер або в медичному закладі у лікаря-нарколога, на що водій ОСОБА_1 не реагував, намагався уникнути відповіді. Після чого було зафіксовано відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Також під час перевірки посвідчення згідно з базою ІПНП було встановлено, що ПВ за даним номером зареєстровано на іншу особу, а саме: ОСОБА_3 . Стосовно водія ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та винесено постанову за ч.2 ст.126 КУпАП. Від керування транспортними засобами ОСОБА_1 відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушення ПДР. Про повторність попереджений. На місце було викликано СОГ ВП №3 для подальшого встановлення обставин та повідомлено чергову частину «Хижак», ВСП, ВІБДР, головного сержанта ОСОБА_4 , штаб сержанта ОСОБА_5 . Подія фіксувалась на бодікамеру.

Дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов до правильного висновку про те, що ці докази підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах, які є належними та допустимими.

Як зазначено в оскаржуваній постанові суду, при розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Никоненко О.О. заперечили проти складеного протоколу, та додатково зазначили, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП складений з порушенням норм чинного законодавства, оскільки під час його складання працівником поліції було порушено право на захист ОСОБА_1 , а саме не залучено захисника. Події зафіксовані за допомогою особистого мобільного телефону працівника поліції, тому відеозапис не є належним доказом.

При апеляційному розгляді справи захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) - адвокат Пасічник Т.В. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, та додатково зазначив про безпідставну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Підстави зупинки ОСОБА_1 не було повідомлено. ОСОБА_1 повідомляв працівникам поліції про те, що він є військовослужбовцем, а тому, на думку сторони захисту, його огляд, як військовослужбовця мав здійснюватись в порядку, передбаченому ст.266-1 КУпАП. Також, вказав, що ОСОБА_1 не відмовлявся пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а навпаки бажав пройти такий огляд. На місце було викликано ВСП, які не вбачали підстав для направлення ОСОБА_1 на огляд. Після зазначених подій, співробітники ВСП доставили ОСОБА_1 додому та не складали стосовно нього жодних протоколів про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 не видавали направлення на огляд. Час, відображений в направленні, не збігається з часом, відображеним на відеозаписі події. Вважає, що дії працівників поліції були незаконними. Строки, передбачені ч.6 ст.38 КУпАП, на час апеляційного провадження вже сплили, а тому на ОСОБА_1 не може бути накладено адміністративне стягнення. ОСОБА_1 має посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

На думку апеляційного суду, доводи, викладені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, та наведені стороною захисту при апеляційному розгляді, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Стосовно доводів захисника, викладених в апеляційній скарзі, про те, що відеозапис події не може бути належним доказом у справі, оскільки цей запис здійснений на мобільний телефон працівника поліції та на самому записі зафіксовано невідомої марки автомобіль, з невідомим державний номерним знаком, який рухається та зупиняється невідомо де, та те, що з зазначеного запису не убачається обличчя водія транспортного засобу, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Право поліцейського на фото та відео фіксування за допомогою технічних приладів і технічних засобів закріплено у Законі України «Про Національну поліцію» (ст.31) та Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за №28/32999.

З самого відеозапису є очевидним, що цей запис здійснювався працівниками поліції, які оформлювали адміністративний матеріал.

Ніким не заперечується того факту, що події за участю ОСОБА_1 , що зафіксовані вищевказаним відеозаписом, мали місце, та відносяться саме до цієї справи.

В свою чергу, використання працівниками поліції власної техніки для фіксування правопорушення не заборонено Законом України "Про Національну поліцію" та нормами КУпАП.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу і на те, що вказаний відеозапис не є єдиним доказом у справі, цей запис узгоджується з іншими доказами, на які послався суд в своїй постанові.

В самому протоколі відображено, що подію зафіксовано на «бк 471846 та бк №474563». В акті огляду та рапорті працівника поліції також зазначено, що здійснювалась фіксація події на «бк 471846 та бк №474563».

Відомостей про те, що відеофіксація здійснювалась за допомогою недозволенного технічного засобу чи з порушенням вимог закону, в матеріалах справи немає.

Порушень з боку поліцейських, які б тягли за собою визнання доказів недопустимими, серед іншого і відеозапису, не убачається.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а навпаки погоджувався на проходження такого огляду, але тільки після прибуття захисника, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

З наявного в справі відеозапису убачається, що у працівників поліції виникла підозра про перебування водія ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, а саме виявлені такі ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота та поведінка, що не відповідає обстановці. У зв`язку із цим, працівники поліції запропонували водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу або в медичному закладі у лікаря-нарколога, на що ОСОБА_1 повідомив, що він вже їздив з зазначеними працівниками поліції до нарколога. Далі, вказаним відеозаписом зафіксовано, що поведінка ОСОБА_1 фактично свідчила про ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки на вимогу працівника поліції щодо проходження огляду, ОСОБА_1 не реагував та не надавав жодної конкретної відповіді на поставлене йому питання. На повторну пропозицію працівників поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 повідомив, що готовий пройти огляд у лікаря за участю захисника. При цьому, працівники поліції неодноразово роз`яснювали ОСОБА_1 , що участь захисника у цьому випадку не є обов`язковою, оскільки ОСОБА_1 не є особою, до якої застосовано адміністративне затримання, та повідомили останньому, що в разі необхідності, ОСОБА_1 може самостійно викликати захисника на місце події. В подальшому, зміст наявного в матеріалах справи відеозапису свідчить про те, що поведінка водія ОСОБА_1 свідчила про ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим, працівниками поліції на водія ОСОБА_1 було складено протокол за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку.

Разом з цим, ОСОБА_1 неодноразово був повідомлений працівниками поліції про наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Те, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, підтверджується не тільки відомостями з протоколу, а й направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відеозаписом події та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Отже, у працівників поліції були обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

В свою чергу, статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735 (в подальшому Інструкція), згідно з якими, водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Відповідно до п.2 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Наведене дає підстави стверджувати, що в ході провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, яке полягає у відмові водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність у такої особи ознак алкогольного сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.

В цьому випадку ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що є окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Версія сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а навпаки погоджувався на такого проходження огляду, але тільки після прибуття захисника, не є переконливою та спростовуються вищевказаними доказами в т.ч. відеозаписом, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано, що поведінка ОСОБА_1 свідчила про ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Отже, наявними в справі доказами поза розумним сумнівом підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а доводи сторони захисту про протилежне є безпідставними та суперечать матеріалам справи.

Стосовно доводів захисника-адвоката Пасічника Т.В., заявлених під час апеляційного розгляду справи, щодо недотримання працівниками поліції вимог ч.2 ст.266-1 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем та його огляд на стан сп`яніння повинен був проводитись у порядку, визначеному ст.266-1 КУпАП, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Так, відповідно до частин 1-3 статті 266-1 КУпАП, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Проведення огляду військовослужбовця на стан алкогольного сп`яніння у порядку статті 266-1 КУпАП (тобто посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України) передбачений лише у випадку якщо є підстави вважати, що військовослужбовець у стані сп`яніння перебуває на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення), а також виконує обов`язки військової служби або перебуває на території військових частин.

З наявних матеріалів справи встановлено, що водій ОСОБА_1 , 15 квітня 2024 року о 00 годині 40 хвилин за адресою: м.Запоріжжя, вул.Іванова, буд.81а, керував транспортним засобом BMW520, реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився.

Отже, вищезазначена подія відбулась поза межами військової частини.

Окрім того, ОСОБА_1 знаходився за кермом автомобіля, що не належав військовій частині, а був за кермом цивільного транспортного засобу, що на праві власності належить ОСОБА_6 .

Також, під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не повідомляв працівників поліції про те, що на час його зупинки він виконував обов`язки військової служби, відповідно, жодних доказів на підтвердження цих обставин працівникам поліції не надав.

За вказаних обставин, в цій ситуації положення статті 266-1 КУпАП не підлягають застосовуванню.

Відповідно до ст.15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Оскільки правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, віднесено до правопорушень на транспорті, то військовослужбовець винний у його вчинені, повинен нести адміністративну відповідальність на загальних засадах. Тому і проведення огляду водія-військовослужбовця на стан алкогольного сп`яніння та складання протоколу про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння відповідно до приписів ст.ст.255, 266 КУпАП віднесено до повноважень органів Національної поліції.

За таких обставин, доводи захисника-адвоката Пасічника Т.В. щодо порушення працівниками поліції працівниками поліції вимог ч.2 ст.266-1 КУпАП, є необґрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо порушення працівниками поліції права ОСОБА_1 на захист, оскільки він є учасником бойових дій та особою з інвалідністю, а також суб`єктом на отримання вторинної безоплатної правничої допомоги, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Згідно з наявними матеріалами справи, у цій справі ОСОБА_1 не був особою, до якої було застосовано адміністративне затримання та були відсутні відомості про те, що він відносився до категорії фізичних осіб, які мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу згідно із Законом України «Про безоплатну правову допомогу».

Як зазначалось вище, відеозаписом події зафіксовано, що ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції неодноразово роз`яснювалось про те, що участь захисника у цьому випадку не є обов`язковою, оскільки ОСОБА_1 не є особою, до якої застосовано адміністративне затримання, та повідомлено останньому, що в разі необхідності, він може самостійно викликати захисника на місце події, однак ОСОБА_1 таким правом не скористався.

Отже, за вказаних обставин, порушення права ОСОБА_1 на захист з боку працівників поліції під час оформлення адміністративного матеріалу з матеріалів справи не убачається.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 звертався з будь-якими скаргами на дії працівників поліції, суду не надано.

Більше того, при апеляційному розгляді ОСОБА_1 мав можливість реалізувати всі свої процесуальні права, в т.ч. і право на захист, проте висновки суду першої інстанції стороною захисту не спростовані.

Стосовно доводів захисника-адвоката Пасічника Т.В., викладених в доповненнях до апеляційної скарги, про те, що рапорт працівника поліції не може вважатись доказом у справі, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Вина ОСОБА_1 підтверджується перш за все вищевказаними відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення, акту огляду, направлення водія на огляд та відеозаписом події.

В свою чергу, відомості з вищевказаного рапорту поліцейського повністю узгоджуються з іншими доказами.

Також, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами захисника адвоката Пасічника Т.В. щодо безпідставності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , з огляду на таке.

Так, відповідно до положень п.п.1,3 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Підстави для зупинки транспортного засобу визначені у статті 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Як убачається з відеозапису події, зупинка транспортного засобу BMW520, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 відбулася за порушення комендантської години, про що ОСОБА_1 було повідомлено в ході спілкування зі співробітником поліції.

Вищевказані обставини жодним чином не свідчить про незаконність дій працівників поліції, з огляду на те, що Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні, строк якого в подальшому відповідними Законами неодноразово продовжено.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року №1456 «Про затвердження Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення правового режиму воєнного стану», уповноважена особа має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у таких випадках:

якщо особа має зовнішні ознаки, схожі на ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи;

якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом;

якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином не можливо;

якщо особа перебуває в місці вчинення кримінального, адміністративного правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення;

порушення особою відповідних заборон, введених на території, де запроваджено правовий режим воєнного стану.

Викладене узгоджується із Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Отже, матеріали справи містять інформацію про законність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Доводи захисника-адвоката Пасічника Т.В. про те, що ОСОБА_1 не вручалось письмове направлення на огляд, та те, що час, відображений в направленні, не збігається з часом, відображеним на відеозаписі події, жодним чином не спростовує висновків суду першої інстанції та не свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Відомості з направлення на огляд повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи та істотних суперечностей з цими матеріалами не мають.

Достовірність наявних в справі доказів стороною захисту у встановленому законом порядку не спростовано.

Жодних клопотань про виклик поліцейських, витребування додаткової інформації з зазначеного приводу стороною захисту не було заявлено при апеляційному розгляді.

В свою чергу, суд не вправі за власною ініціативою збирати докази.

На думку апеляційного суду, працівниками поліції дотримано порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, передбачений ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року за № 1452/735, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

Об`єктивних даних, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали складені не уповноваженими особами, в матеріалах справи немає.

Даних про те, що ОСОБА_1 оспорював відомості, зазначені у протоколі, в установленому законом порядку, в матеріалах справи немає.

Вина ОСОБА_1 підтверджується як відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення, так і доданими до протоколу доказами, які дослідив суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Що стосується доводів захисника адвоката Пасічника Т.В. про необхідність закриття провадження в цій справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП через закінчення на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції строків накладання адміністративного стягнення, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Згідно з встановленими судом обставинами, адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 15 квітня 2024 року.

Отже, на момент розгляду справи судом першої інстанції 05 червня 2024 року, строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч.6 ст.38 КУпАП (протягом 1 року з дня вчинення правопорушення) не закінчились.

Тому підстави для закриття провадження в справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП відсутні, а думка сторони захисту про протилежне не узгоджується з положеннями законодавства України про адміністративні правопорушення.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП, та є належним чином вмотивованою.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу захисника-адвоката Никоненка О.О. залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05 червня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 336/4181/24