Справа № 510/533/25 Провадження № 3/510/636/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року С у д д я Р е н і й с ь к о г о р а й о н н о г о с у д у

О д е с ь к о ї о б л а с т і Бошков І.Д.

розглядаючи матеріали, які надійшли від відділення поліції № 2 Ізмаїльського РВП ГУНП України в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресом: АДРЕСА_1 , протягом року не вчинив адміністративні правопорушення за ст.130 КУпАП,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В С Т А Н О В И В:

Як виходить з наданого протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 262268 від 04.03.2025 р., гр. ОСОБА_1 , 04.03.2025 р. о 19:55:00 год. в с. Плавні по вул. (Набережна) Миру, керував транспортним засобом марки «MAZDA» 626 д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації руху), чим порушивп.п. 2.5, 2.9 підп. «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, відмовився під відеозапис.

Тобто, на думку працівників поліції, згідно вищевказаного протоколу, своїми діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, а саме: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що знижує увагу та швидкість реакції.

ОСОБА_1 надав суду заяву № 4592 від 03.07.2025 р. про розгляд справи за його відсутності.

Суд зазначає, що рішення ухвалюється виключно на доказах, які надані учасниками судового розгляду.

Судом в ході судового розгляду були досліджені матеріали адміністративної справи: протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 262268 від 04.03.2025 р.; копія посвідчення водія ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ; направлення на огляд водія транспортного засобу із метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 04.03.2025 р.; письмові пояснення свідків; відеозапис (диск).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Таким чином, суд з дотриманням вимог ст.252 КУпАП, повинен оцінити не тільки зміст протоколу, але і належність та допустимість доказів, та законність дій працівників правоохоронних органів, відеозапис на диску доданого до матеріалів справи.

За загальними правилами допустимими доказами є такі докази, які отримані в порядку, встановленому законом або іншими нормативними актами.

Допустимість доказів означає правову придатність їх для використання у процесі доказування. Допустимість доказів означає, що:

фактичні дані як докази одержані уповноваженим на те суб`єктом;

фактичні дані одержані у встановленому законом порядку з дотриманням процесуальної форми, яка гарантує захист прав та законних інтересів громадян;

фактичні дані та сам процес їх одержання належним чином закріплені та засвідчені;

зібрані докази та інші матеріали кримінальної справи загалом дозволяють здійснити перевірку достовірності та законності одержання фактичних даних.

Non геfегt quіd nоtum sit judici, sі nоtum, nоn sit fіrma, judісіі - Не має значення, що відомо судді, якщо це стало йому відомо не у встановленому Законом порядку.

Так, досліджуючи адміністративні матеріали, суд прийшов до висновку, що протокол серії ЕПР1 № 262268 від 04.03.2025 р. та додані до нього докази, є незаконними, такими, що складені в порушення норм, встановлених Кодексом України про адміністративні правопорушення (статті 266) та профільної Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі - Інструкція), виходячи з наступного.

Слід зазначити, що суду наданий диск, де зафіксоване боді-камерою (нагрудним відео- регістратором) патрульного поліцейського, який складав протокол, все що відбувалось. Відео запис складається з трьох частин.

При ухваленні рішення, суд уважно, ретельно вивчив відеозапис, наданий працівником поліції.

Перша частина відеозапису, триває 15 хв., починається о: 20:29:05 год., вказана дата: 2025/03/04. Слід зазначити, що із відео вбачається, що події малі місце у темну пору доби тому, що всі учасники подій, користуються або габаритними ліхтариками, або мобільними телефонами. Перша частина відеозапису починається з того, до людей та авто, під`їжджає патрульна машина. З машини виходить патрульний поліцейській, який вмикає камеру, всіх про це попереджає, та починає коментувати все, що відбувається. З відеозапису, коли боді-камера (нагрудний відео-регістратор) фіксує 20:30:15 год., поліцейський запитує у прикордонника: «Хто був за кермом?». Прикордонник вказує, що «Той, хто маленький». Поліцейський уточнює: «Хто у червоному?». Прикордонник підтверджує. Потім поліцейський підходить до авто, поруч з яким стоїть чоловік. Суд акцентує увагу на тому, що ця людина, це ОСОБА_1 , та він стоїть біля авто, марки «MAZDA» 626 д/н НОМЕР_1 , яке також не рухається. З відеозапису, коли боді-камера фіксує 20:31:20 год., поліцейський запитує у ОСОБА_1 : «Ви кермували авто?», на що ОСОБА_1 відповідає, що ні, це не він був за кермом. З розмови між поліцейським та ОСОБА_1 , судом встановлено, що на питання поліцейського: «Хто приїхав на цьому авто до місця де воно знаходиться?», ОСОБА_1 , відповідає, що це був його «друган» (мовою оригіналу). З цього, суд робить висновок: саме з відеозапису встановлено, що водій ОСОБА_1 , не був за кермом автомобіля, він взагалі не був в авто. З відеозапису не вбачається, що він ( ОСОБА_1 ) керував авто, на момент початку спілкування поліцейського із ОСОБА_1 . Також в ході дослідження відеозапису (20:37:44 год.), яке надане суду, суд звернув увагу на те, що поліцейський вказує ОСОБА_1 , що він зараз перевіріть його по базі даних на «розшук, повторність, причетність до інших правопорушень,...». Також в ході дослідження відеозапису (20:39:53 год.), яке надане суду, суд звернув увагу на те, що поліцейський вказує, що він приймає рішення, а саме: встановлює особу, яка керувала авто, марки «MAZDA» 626 д/н НОМЕР_1 , виключно зі слів свідків. І ця людина - ОСОБА_1 . Також в ході дослідження відеозапису (20:42:05 год.), яке надане суду, суд звернув увагу на те, що поліцейський вказує, що він приймає рішення направити ОСОБА_1 на медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, на підставі показів свідків.

Друга частина відеозапису починається - 20:44:05 год., також триває 15 хв. З початку другої частини, ОСОБА_1 стверджує, що він не вживав алкогольні напої. Також він вказує, що не розуміє державну мову. Суд акцентує увагу на тому, що в ході дослідження відеозапису (з 20:52:44 год. по 20:52:55 год.), яке надане суду, ОСОБА_1 констатує, що вони з поліцейським стоять на берегу озера (лимана) біля сіла Плавні. Суд акцентує увагу на тому, що у протоколі серії ЕПР1 № 262268 від 04.03.2025 р., відносно гр. ОСОБА_1 , який складений 04.03.2025 р. о 19:55:00 год., вказано, що він складений в с. Плавні по вул. (Набережна) Миру, але за фактом був складений саме на берегу озера (лимана), але ніяк ні в сілі Плавні по вул. (Набережна) Миру, і зовсім в іншій час (у третій частині відеозапису) о 21:18:39 год., коли ОСОБА_1 підписав протокол (це і є уточнена година складання протоколу).

Третя частина відеозапису починається 21:14:05 год., триває 4:50 хв.

Підсумовуючи досліджені всі три частини відеозапису, наданого патрульним поліцейським, суд констатує наступне: 1) у протоколі вказаний один час (19:55:00 год.) складання протоколу, по факту зовсім інший (21:18:39 год.). Тобто: різниця складає 01:23:39 год. З відео вбачається, що всі дії, які зафіксував патрульний поліцейський, були вчинені ним після складання протоколу: в протоколі вказано, що він складений о 19:55:00 год., а відеозапис починається о 20:29:05 год. Тобто: відеозапис показує все що відбувалось, після того, як вже складений протокол. Не може бути так, що протокол складений раніше, ніж вчинені всі дії, для його складання. 2) У протоколі вказане одне місце складання протоколу, за фактом інше. 3) ОСОБА_1 , «призначений» виключно, особисто патрульним поліцейським, «особою, яка керувала авто» тільки зі слів одного прикордонника. Тобто: не має жодного доказу того, що саме конкретно ОСОБА_1 керував авто у зазначений в протоколі патрульним поліцейським час та місці, та саме у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП «Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів,….». Суд звертає увагу на те, що з матеріалів адміністративної справи не можливо встановити сам факт «керування» ОСОБА_1 вищевказаним авто. На відеозапису чітко вбачається, що авто стояло, не рухалось, також ОСОБА_1 був біля авто, ззаду, спершись на багажник машини.

Суд не може взяти до уваги той факт, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, саме тому, що не має жодного доказу, що за кермом був саме він ( ОСОБА_1 ). Якби судом було встановлено, що ОСОБА_1 був за кермом, сам факт відмови від проходження медичного огляду, не мав би жодного значення, для ухваленні рішення (пряма вимога та норма закону).

3 огляду на вищевикладене, особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б у своїй сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом, доводили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч.5 ст.266 КУпАП «Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Згідно із ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Аналізуючи та оцінивши вищевказані докази, суд прийшов до висновку, що у притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП слід відмовити, у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.130 ч.1, 245,247 п.1, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

У притягненні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відмовити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Провадження по справі закрити.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого ст.ст. 32, 32-1 КпАП України.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя І.Д. Бошков

.