Справа № 524/6463/25
Провадження 3/524/2141/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2025 року суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Малтиз А.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов із Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , РНОКПП суду не відомий, до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії ВАД №393053, 21.05.2025 року приблизно о 09 годині 23 хвилин за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 під час телефонного дзвінка колишній співмешканці ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Це виражалось у нецензурних висловлюваннях та погрозах фізичною розправою на її адресу, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю останньої. Правопорушення вчинено повторно протягом року, чим скоєно правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Крім того, на офіційному сайті Автозаводського районного суду (https://av.pl.court.gov.ua/sud1601/gromadyanam/csz/), в розділі «Громадянам» у вкладці «Список судових справ, призначених до розгляду» з моменту призначення справи до розгляду були зазначені дата, час та місце розгляду справи. Зважаючи на викладені обставини, оскільки ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, був обізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не подавав письмових заперечень проти протоколу, пояснень та доказів, до суду не з`явився. Його поведінка свідчить про свідоме затягування та небажання брати участь у розгляді справи. Відтак, відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що сприятиме досягненню завдань, визначених ст. 1, 245 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Диспозиція ч. 3 ст. 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 393053 від 21.05.2025 року, ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме ображав, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої. Однак, диспозиція ч. 3 ст. 173-2 КУпАП чітко вказує на необхідність встановлення факту настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суд зазначає, що поняття "психологічне здоров`я" та "психічне здоров`я" не є тотожними. Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 199 від 15.04.2008 року "Про затвердження Порядку застосування методів психологічного і психотерапевтичного впливу", який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.07.2008 р. за N 577/15268:

?Пункт 2 Порядку визначає психологічний вплив як "вживання спрямованих дій на психіку людини... для формування певної системи уявлень, дій та відношень".

?Пункт 4 (в) Порядку передбачає застосування методів психологічного і психотерапевтичного впливу з метою "діагностики, корекції, лікування, реабілітації, профілактики розладів психічного стану людини, корекції особистості".

?Пункт 6.2 Порядку визначає обсяг діяльності лікаря-психолога, що включає "діагностику, корекцію психічного стану людини, її особистості, реабілітацію, профілактику психічних розладів".

Крім того, поняття "психологічне здоров`я" та "психічне здоров`я" чітко розмежовані на законодавчому рівні Законом України "Про систему охорони психічного здоров`я в Україні" № 4223-IX від 15.01.2025 року (який набуває чинності 07.02.2026 року):

?Стаття 1, пункт 6 визначає "психічне здоров`я" як "складова загального здоров`я та стан благополуччя, а не лише відсутність психічних та поведінкових розладів".

?Стаття 1, пункт 2 роз`яснює "інші проблеми, що стосуються психічного здоров`я", як "психосоціальні, емоційні, поведінкові труднощі, які не відповідають діагностичним критеріям психічних розладів".

?Стаття 1, пункт 7 визначає "психологічне благополуччя" як "суб`єктивне відчуття особи щодо досягнення оптимального психічного функціонування...".

Зазначені положення Наказу МОЗ України № 199 від 15.04.2008 року розмежовують загальний "психологічний вплив" та більш спеціалізовані категорії, пов`язані з "розладами психічного стану" або "психічними розладами", які потребують медичної діагностики та втручання. Факт "шкоди психологічному здоров`ю", зазначений у протоколі, сам по собі не є достатнім для беззаперечного висновку про настання "шкоди психічному здоров`ю" у контексті ст. 173-2 КУпАП, якщо такі розлади не були діагностовані відповідними фахівцями.

Таким чином, докази, які підтверджують обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні, а обов`язкові ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, та вина ОСОБА_1 у його вчиненні, не доведені.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду, та виключати будь-яке інше розумне пояснення події, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у його вчиненні.

За викладених обставин суд вважає вину ОСОБА_1 недоведеною достатніми та беззаперечними доказами, а тому провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, стосовно якої винесена постанова, її законним представником, адвокатом, потерпілим, його представником в апеляційний суд Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Автозаводського районного суду

м. Кременчука Андрій МАЛТИЗ