Справа № 447/529/25 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О. І.
Провадження № 33/811/908/25 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю представника потерпілого ОСОБА_1 адвоката Сигіня Юрія Михайловича, розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 19 травня 2025 року,

встановив:

постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 19 травня 2025 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно до постанови, 25.06.2024року о 13:15:00 дорога М06, 570 км., водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем ЗИЛ 133 ГЯ н.з. НОМЕР_1 , допустив зіткнення із іншим автомобілем, чим порушив п.10.1, 10.4 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП.

Не погоджуючись із оскаржуваною постановою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 19 травня 2025 року про закриття провадження у справі у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Крім того просить призначити у справі комплексну авто технічну експертизу.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та незаконною.

Вважає, що під час закриття провадження у справах за спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності, вина особи не встановлюється. Наголошує, що жодних порушень Правил дорожнього руху він не допустив, зустрічна смуга на значній відстані (близько 700 метрів) була вільною і ця відстань достатньою для безпечного виконання маневру розвороту.

Стверджує, що водій ОСОБА_1 у даній ситуації не дотримався швидкісного режиму, перевищив допустиму швидкість для даної ділянки дороги , не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною і саме його діяння є безпосередньою та прямою причиною ДТП.

Звертає увагу про те, що він не був повідомлений належним чином про розгляд справи і цим суд позбавив його можливості реалізувати права, визначені ст.268 КУпАП.

Наголошує, що у даному випадку підстава для закриття передбачена п.1 ст.247 КУпАП.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, про причину неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Крім того, згідно довідки про доставку повідомлення у додатку «Viber», 18 червня 2025 року судова повістка сформована електронному вигляді і доставлена на номер мобільного телефону ОСОБА_2 , що відповідає вимогам Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасника судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №28 від 23.01.2023 року.

У відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП неявка особи, яка подала апеляційну скаргу, та інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за їх відсутністю в судовому засіданні.

Заслухавши думку адвоката Сигіня Ю.М. про законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, винуватість ОСОБА_2 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується: протоколом серії ЕПР1 №247971; протоколами допиту в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;, висновком експерта від 24.12.2024року, з якого вбачається, що принаданих на дослідження вихідних даних водій ОСОБА_2 повинен був керуватись вимогами п.10.1, та 10.4 ПДР, з технічної точки зору у водія ОСОБА_2 була технічна можливість запобігти настанню ДТП, ця можливість для нього обумовлювалася дотриманням п.10.1, 10.4 ПДР та для цього у вказаного водія не було завад технічного характеру, невідповідність дій водія ОСОБА_3 вимогам до Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку із настанням ДТП. При наданих вихідних даних, водій автомобіля Volkswagen ОСОБА_1 був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування екстренного гальмування.

Щодо доводів про те, що саме дії ОСОБА_1 перебувають у причинновому зв`язку із ДТП і у діях ОСОБА_1 є склад правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, то суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом закону підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі. Отже розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється в межах дій, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення і ставляться в вину особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно дослідив всі обставини справи у їх сукупності, та дійшов вірного висновку, про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і закриття провадження у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Доводи апелянта про те, що при закритті провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності вина особи не встановлюється, є безпідставними

Крім того згадане було предметом дослідження суду першої інстанції та отримало належну правову оцінку, зокрема суддею місцевого суду встановлено, що така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП і апеляційний суд повністю з цим погоджується.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Неправильного застосування норм матеріального або процесуального права при розгляді справи суддею, які б стали підставою для скасування чи зміни оскаржуваної постанови не встановлено.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 19 травня 2025 року про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Маліновська-Микич О.В.