Справа №461/4429/25
Провадження №3/461/1706/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю особи відносно якої складено протоколи ОСОБА_1 , його захисника адвоката Пащука А.І., представника потерпілої Юхименка Г.А., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 122-4 та ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

07.05.2025 року о 09 годині 54 хвилини у місті Львові на вул. Огієнка, 5, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz E320 д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення п. 10.9 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього виду, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль Ніссан Кашкай д.н.з НОМЕР_2 . В результаті зіткнення автомобілі отримали технічні пошкодження чим завдано матеріальної шкоди.

Крім того, 07.05.2025 о 09 годині 54 хвилини у місті Львові на вул. Огієнка, 5, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz E320 д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення п. 2.10.а Правил дорожнього руху, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди не залишився на місці пригоди.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованих правопорушень заперечив та зазначив, що не порушував Правил дорожнього руху. Додатково вказав, що заперечує факт зіткнення транспортних засобів 07.05.2025 року наведений у відповідному протоколі та вважає, що Правила дорожнього руху порушила водій автомобіля Ніссан Кашкай. Зазначив, що після того як до нього звернулась водій автомобіля Ніссан Кашкай стосовно ДТП він виходив зі свого автомобіля та оглядав транспортні засоби зазначені у протоколі, але жодних пошкоджень не виявив. Наголосив га тому, що він перед отриманням посвідчення водія пройшов тривале навчання у «ДОСААФ», має категорію водійських прав «Д», що, на його думку, свідчить про те, що він не міг допустити порушення Правил дорожнього руху.

Потерпіла ОСОБА_2 в ході провадження у справі обставини наведені у протоколах про адміністративне правопорушення підтримала та повідомила, що факти наведені у них стосовно дій водія ОСОБА_1 відображено вірно. Зокрема, вказала, що керуючи автомобілем Мерседес Веnz E320 д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 під час руху заднім ходом здійснив наїзд на її автомобіль Ніссан Кашкай д.н.з НОМЕР_2 , а потім залишив місце ДТП.

Наведену позицію потерпілої в ході розгляду справи підтримав її представник.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Правила, встановлені ст. 36 КУпАП, допускають розгляд одним і тим же органом справ про адміністративні правопорушення відносно особи, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень.

Адміністративні матеріали складені у відношенні однієї особи та знаходяться у провадженні одного органу, уповноваженого на їх розгляд, у зв`язку чим підлягають об`єднанню в одне провадження з присвоєнням єдиного унікального номера справи 461/4429/25 (провадження 3/461/1706/25).

Заслухавши пояснення особи відносно якої складено протоколи, потерпілої, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків, виходячи з доводів та мотивів наведених нижче.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до п. 10.9 Правил дорожнього руху, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Статтею 122-4 встановлено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Згідно до п. 2.10.а Правил дорожнього руху, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважаю, що в діях ОСОБА_1 є склад вказаних вище адміністративних правопорушень, що підтверджується:

- протоколами про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №324190 від 07.05.2025 року та серії ЕПР1 №324196 від 07.05.2025, які містять дані про суть правопорушення, учасників подій та в сукупності з іншими доказами у справі засвідчують факт допущених порушень ПДР;

- схемою місця ДТП, яка фіксує обставини події, зокрема місце ДТП та розташування транспортного засобу потерпілої;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 , відповідно до яких, останній 07.05.2025 року о 09 годині 54 хвилини у місті Львові вул. Огієнка, 5, бачив як водій автомобіля сірого кольору марки Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом, здійснив наїзд на припаркований автомобіль Nissan д.н.з НОМЕР_2 , після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 , долученими до протоколів та поданими в процесі розгляду справи, а також висловленими усно в судовому засіданні, відповідно до яких, 07.05.2025 року о 09 годині 54 хвилин у місті Львові вул. Огієнка, 5, у її автомобіль в`їхав Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався заднім ходом. Водій автомобіля Mercedes-Benz заперечував факт ДТП, підвищував на неї голос та обзивав. В подальшому, вона викликала поліцію. У свою чергу, водій автомобіля Mercedes-Benz залишив місце дорожньо-транспортної пригоди;

- рапортом інспектора поліції, який засвідчує обставини справи наведені у протоколах про адміністративне правопорушення. Зокрема, який містить дані про здійснення виклику поліцейських потерпілою, вказує на те, що по прибутті було встановлено відсутність на місці події автомобіля Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 та його водія. Крім того, зі змісту даного рапорту встановлено, що водій ОСОБА_1 після того як з ним зв`язалися поліцейські телефоном, спочатку погодився прибути на місце ДТП, а потім, після тривалого часу очікування, повідомив, що перебуває у лікарні;

- фото та відеоматеріалами, наданими потерпілою та її представником, з яких достатньо чітко встановлено, що саме автомобіль Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 , здійснює рух назад в напрямку транспортного засобу потерпілої Nissan д.н.з НОМЕР_2 , а також на фотоматеріалах зафіксовано пошкодження на автомобілі потерпілої, які за своїм характером відповідають механізму зіткнення наведеному, як потерпілою так і свідком ОСОБА_3

- поясненнями свідка ОСОБА_3 у судовому засіданні, який зазначив, що він повністю підтримує наявні у матеріалах справи його письмові пояснення.

Вищенаведеними доказами спростовуються доводи ОСОБА_1 про відсутність у його діях складів інкримінованих адміністративних правопорушень.

При цьому суд виходить з того, що пояснення ОСОБА_1 є непослідовними та суперечливими. Так, у первинних письмових поясненнях відібраних інспектором поліції Якшин Ю.В. вказує, що рухався лише вперед. Натомість, після ознайомлення з відеозаписом наданим в ході провадження в суді потерпілою, ОСОБА_1 вказав, що можливо його транспортний засіб покотився назад, але жодного зіткнення він не допускав. Зазначені пояснення ОСОБА_1 засвідчив власноручним підписом.

Отже, доводи ОСОБА_1 висловлені суду суперечать його позиції відображеній у письмових поясненнях долучених до протоколу, згідно яких він не здавав заднім ходом, і такі спростовуються відеоматеріалами та поясненнями свідка, а також потерпілої.

Більше того, наголошуючи на тому, що він досконало знає Правила дорожнього руху, ОСОБА_1 , залишає поза уваги наступне.

Відповідно до п. 2.10 Правил дорожнього руху, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди;

є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Водночас, незважаючи на те, що потерпіла звернулась до ОСОБА_1 та повідомила про зіткнення за участю транспортного засобу яким він керував, останній, в порушення п. 2.10. а Правил дорожнього руху, залишив місце пригоди, а про подію уповноважений підрозділ Національної поліції повідомила сама потерпіла.

Крім того, наголошуючи на досконалому знанні та дотриманні Правил дорожнього руху, ОСОБА_1 всупереч п. 10.9 цих Правил, під час руху транспортного засобу заднім ходом, з метою уникнення створення небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб.

У цьому контексті неможливо не відзначити те, що жодних даних про відсутність можливості під час руху заднім ходом застосувати екстрене гальмування у ОСОБА_1 не встановлено.

На переконання суду наведена вище позиція ОСОБА_1 спрямована лише на уникнення ним адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122-4, 124 КУпАП, та не відображає фактичних обставин справи. Більше того, встановлено, що ОСОБА_1 інспектору поліції надавав пояснення, які за своїм змістом суперечать тим поясненням, що надані ним у судовому засіданні. Так, у наявних у справі письмових поясненнях ОСОБА_1 він у достатньо категоричній формі висловився про те, що не здійснював рух автомобілем назад. Натомість, ознайомившись з відеозаписом наданим представником потерпілої, де зафіксовано відповідні події, ОСОБА_1 свої пояснення змінив та визнав, що рухався назад та його автомобіль можливо покотився у цьому напрямку, але вказав, що зіткнення не було. Крім того, не можна залишити поза увагою обставини справи наведені у зазначеному вище рапорті поліцейського, з якого вбачається, що на місце ДТП ОСОБА_1 , за запрошенням поліцейського прибути на місце ДТП для перевірки і встановлення обставин справи, не з`явився, посилаючись на перебування у лікарні.

Крім того, той факт, що ОСОБА_1 , за його словами, перед отриманням посвідчення водія пройшов тривале навчання у «ДОСААФ» та має категорію водійських прав категорії «Д», що, на його думку, свідчить про те, що він не міг допустити порушення Правил дорожнього руху, не можна вважати законною підставою для закриття провадження у справі, адже наявність посвідчення водія відповідної категорії не виключає того, що відповідна особа могла порушити Правила дорожнього руху, а також ця обставина не є належною підставою для звільнення від відповідальності.

Суд також відхиляє доводи захисника адвоката Пащука А.І. стосоввно недопустимості протоколів про адміністративне правопорушення, внаслідок їх складання на наступний день після ДТП, з огляду на наступне.

Згідно положень ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, визначальним моментом для часу складання протоколу є момент виявлення особи, яка вчинила правопорушення. В ході розгляду справи встановлено, протокол складено після того як 08.05.2025 було опитано ОСОБА_1 , тобто фактично саме 08.05.2025 встановлено особу яка вчинила правопорушення.

Відтак, наведені доводи сторони захисту є безпідставними.

Крім того, оцінюючи доводи ОСОБА_1 про те, що порушення Правил дорожнього руху допустила саме потерпіла, виходжу з наступного.

Протокол про адміністративне порушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й фактично актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення, оскільки містить формулювання суті та кваліфікації правопорушення. У свою чергу, суд розглядаючи справу повинен виходити з кваліфікації правопорушення інкримінованого особі наведеної саме у протоколі та перевірити наявність у діях такої особи складу відповідного правопорушення, не виходячи за межі кваліфікації визначеної у протоколі.

Відтак, суд не наділений повноваженнями встановлювати винуватість потерпілого у цій справі, а тим більше вирішувати питання про притягнення її до відповідальності. Водночас, обставин, що виключають адміністративну відповідальність ОСОБА_1 в ході розгляду даної справи не встанволено.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку суть правопорушення наведена у протоколах працівниками поліції) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення, тобто в даному випадку версії працівників поліції. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення (у даному випадку уповноважених представників поліції) була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення та стягнення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Зважаючи на суть правопорушень, їх характер, санкції, наведені положення можуть бути застосовані і у даній справі.

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені в судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності процесуальними нормами, відтак суд вважає повністю доведеним факт вчинення особою інкримінованих адміністративних правопорушень.

Аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП, доведена поза розумним сумнівом.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Беручи до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд, з врахуванням характеру вчинених правопорушень, особи порушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, ступеня його вини, відсутності даних про його майновий стан, з врахуванням положень ч. 2 ст. 36 КУпАП, дійшов висновку, що з метою виховання правопорушника та запобігання вчинення ним нових правопорушень, необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених ст. 122-4 КУпАП.

Статтею 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому з особи яка притягується до відповідальності на користь держави слід стягнути судовий збір у визначеному розмірі.

Керуючись ст. 283, 284 КУпАП,

постановив:

Об`єднати в одне провадження справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122-4 та ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Присвоїти об`єднаній справі №461/4429/25 (провадження 3/461/1706/25).

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 605 гривень 60 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Відповідно до ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі відсутності самостійного заробітку в осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративне правопорушення, штраф стягується з батьків або осіб, які їх замінюють. Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України. У разі несплати штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення документ, що підтверджує його сплату, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення цього штрафу.

Згідно ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

витрати на облік зазначених правопорушень.

Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Суддя В.В. Стрельбицький