П О С Т А Н О В А

Іменем України

04.07.2025 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Чорний І.Я., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в :

16.12.2024 о 00:11 у м. Львові по вул. Городоцька 179, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота, не чітка вимова, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Drager Аlcotest та в медичному закладі відмовився у встановленому законом порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання 04 липня 2025 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. А отже, суд має провести розгляд справ за відсутності особи. Безпідставне умисне затягування нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В процесі розгляду справи захисником особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 20.02.2025 подано клопотання про призначення у справі амбулаторної судово-психіатричної експертизи, на вирішення якої поставити питання:

1. Чи страждав ОСОБА_1 на момент вчинення протиправних дій, відображених у протоколі про адміністративні правопорушення від 16.12.2024, що наявні в матеріалах справи, психічними захворюваннями чи тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством чи іншим хворобливим станом, та чи міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?

2. Чи страждає ОСОБА_1 на даний момент хронічною душевною хворобою, тимчасовим розладом душевної діяльності, слабоумством чи іншим хворобливим станом, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними? Якщо так, то яким саме та з якого моменту?

Дослідивши матеріали справи, зокрема зміст клопотання ОСОБА_2 , та копії матеріалів, що подані в обґрунтування вказаного клопотання, а також матеріали справи в сукупності, суд дійшов висновку, що вказане клопотання задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Статтею 71 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та ст.21 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що судово-психіатрична експертиза в адміністративних, цивільних справах, у кримінальному провадженні призначається і проводиться на підставах та в порядку, передбачених законом, для вирішення питань, що потребують спеціальних знань в сфері судової психіатрії.

Згідно ст. 17 КУпАП особа, яка була в стані неосудності під час скоєння адміністративного правопорушення, не підлягає адміністративній відповідальності.

Статтею 20 КУпАП передбачено, що не підлягає адміністративній відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.

Статтею 273 КУпАП визначено, що експерт призначається органом у провадженні якого перебуває справа про адміністративне провадження, у разі коли виникає потреба в спеціальних знаннях.

Суд зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може здійснити суд із призначенням відповідної судової експертизи.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Отже, призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами розгляду.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання адвоката Торопчина О.Д. про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи, оскільки доказів того, що у ОСОБА_1 виявлено будь-який розлад психіки, суду не надано.

Не є такими доказами наявні у справі та приєднані до клопотання адвоката Торопчини О.Д. про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи: консультаційне заключення лікаря від 30.01.2025, 08.02.2025 та 10.02.2025 Мережі медичних центрів «Родина»; виписка з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №23416; направлення на токсикологічне дослідження КНП «1 ТМО м. Львова» від 16.12.2024; результат токсикологічного дослідження від 17.12.2024 за №7311, скріншоти з телефону із зображенням повідомлень від програми E-health; витяг з ЄРДР від 12.02.2025 за ч.1 ст.125 КК України; постанова про призначення судово-медичної експертизи дізнавача ВД ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області Шуляк А. від 13.02.2025; висновок експерта ОСОБА_3 №97 від 17.02.2025 КЗ ЛОР Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи.

Вищевказані документи жодним чином не підтверджують факт того, що ОСОБА_1 у момент вчинення адміністративного правопорушення 16.12.2024 мав проблеми з психічним здоров`ям.

Так само не заслуговують на увагу в контексті призначення судово-психіатричної експертизи пояснення свідка ОСОБА_4 , яка в судовому засіданні пояснила, що її чоловік ОСОБА_1 в день складення протоколу був на тренуванні та отримав травму голови від спаринг партнера. В цей день він себе погано почував.

Жодних доказів щодо проходження лікування від психічних розладів у закладах охорони здоров`я, перебування ОСОБА_1 на психіатричному обліку у лікаря психіатра, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи, оскільки адвокатом Торопчиним О.Д. не надано відомостей, які підтверджують необхідність призначення психіатричної експертизи і ставлять під сумнів психічний стан та осудність ОСОБА_1 в момент вчинення ним інкримінованого йому правопорушення.

Захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 24.06.2025 подав клопотання про закриття адміністративного провадження, у якому зазначив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності всіх елементів складу даного правопорушення. Відсутність хоча б одного із зазначених елементів складу адміністративного правопорушення свідчить про відсутність факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та є безумовною підставою для закриття провадження у справі. Зазначає, що під час ознайомлення з матеріалами справи ним було встановлено, що в матеріалах справи наявні відеозаписи - з нагрудних камер, та з відеореєстратора автомобіля. Таким чином, враховуючи відсутність у протоколі серії «ЕПР» №197421 інших відомостей про технічні засоби за допомогою яких здійснювалася відеофіксація ніж тех. засіб № 474236 вказує, що всі відеозаписи, які здійснені на інший засіб ніж № 474236, вважаються неналежними та недопустимими доказами. Звертає увагу, що із протоколу серії «ЕПР» №197421, працівниками поліції під час процедури огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння свідки не залучалися. Таким чином, працівниками поліції не було дотримано вимоги ч.2 ст. 266 КУпАП. Тому, враховуючи приписи ч.5 ст. 266 КУпАП огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння вважає недійсним.

Зазначає, що в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона правопорушення, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, відсутність належних, достовірних і достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тому вказану справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності просить закрити, у зв`язку із відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 затверджено правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, не створювати небезпечні умови для дорожнього руху.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена у зв`язку з керуванням транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 за № 1452/735, встановлення у правопорушника стану сп`яніння здійснюється на підставі його огляду, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність), лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з п. 4 розділу Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з п. 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що дії ОСОБА_1 , містять склад вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується дослідженими в ході розгляду справи такими доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №197421від 16.12.2024;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.12.2024, відповідно до якого, огляд відносно ОСОБА_1 не проводився;

- долученими працівниками поліції відеозаписами з нагрудних камер та відеореєстратора з участю водія ОСОБА_1 .

Як встановлено судом, поліцейськими було дотримано вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Також, у судовому засіданні було переглянуто відео з засобів технічної відеофіксації відзняте 16.12.2024. З даного відеозапису вбачається, що 16.12.2024 у вечірню пору доби працівниками патрульної поліції було зупинено автомобіль Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 . Зокрема, на відео чітко видно як ОСОБА_1 , після зупинки транспортного засобу, виходить з водійського місця (Backup_20241216_000900_ch3, 2024-12-16, 00:10), далі, при розмові між ОСОБА_1 та працівниками поліції із тих самих водійських дверей автомобіля Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 вийшла дружина останнього (Backup_20241216_000900_ch3, 2024-12-16, 00:10).

Вищевказана обставина спростовує посилання захисника Мельника А.В. про те, що не встановлено факту керування ОСОБА_1 автомобілем Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 . Крім цього, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що в момент зупинки автомобіля поліцейськими, її чоловік ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля.

При перегляді судом наступних відео встановлено, що ОСОБА_1 при виході з зупиненого автомобіля на запитання поліцейських, чому не увімкнув покажчики повороту при здійсненні відповідного маневру, ОСОБА_1 дав відповідь, що забув це зробити. В подальшому на вимогу працівників поліції пред`явити посвідчення водія ОСОБА_1 почав стверджувати що він за кермом не їхав, а керувала його дружина (clip-4, реєстратор 470520, 16.12.2024, 00:11).

В подальшому, працівниками поліції оголошено ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, на чергову пропозицію працівника поліції пройти огляд водієві ОСОБА_1 , останній відмовляється від проходження такого огляду (clip-1, реєстратор 474236, 16.12.2024, 00:27), також роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій.

Відповідно до постанови КАС ВС від 14.03.2024, справа № 420/20611/21, суд повинен провести повне з`ясування обставин, що мають значення для належного розгляду, які суд визнав встановленими, задля дотримання судом принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, для встановлення фактичних та безспірних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Зважаючи на викладене, суд не бере до уваги посилання захисника Мельника А.В. про недопустимість долучених працівниками поліції відео. Крім цього, слід зазначити, що під час розгляду вказаної справи в суді ні ОСОБА_1 ні його захисники не заперечували обставин, що були відображені на відео, яке міститься в матеріалах справи.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи захисника фактично зводяться до переоцінки доказів та його незгодою з встановленими судовим розглядом обставин по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті судом.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, доходжу висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху - доведена повністю, ОСОБА_1 не надав доказів, які б ставили під сумнів встановлені судом обставини.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Беручи до уваги, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім того, відповідно до ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно з п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 130, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп., із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 605,60 грн. судового збору.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до вимог штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У випадку несплати штрафу у п`ятнадцятиденний термін, відповідно до вимог ст.ст. 307, 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя І.Я. Чорний