Провадження № 3/947/2410/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2025 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Чаплицький В.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Державної прикордонної служби України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , офіцера відділу технічного обслуговування та ремонту автобронетанкової техніки НОМЕР_1 прикордонного загону військової частини НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 23.04.2025 року серії ПдРУ №203397, 12.04.2025 року старший лейтенант ОСОБА_1 , перебуваючи у добовому наряді «черговий по частині», внаслідок особистої безвідповідальності до виконання службових обов`язків та не усвідомлення ним наслідків, які можуть настати в результаті нехтування вимогами керівництва ДПСУ, що призвело до самовільного залишення військової частини 12.04.2025 року солдатом ОСОБА_2 , чим здійснив порушення вимог ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, в умовах воєнного стану.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою провину не визнав та зазначив, що провадження підлягає закриттю, так у його діях відсутні подія і склад адміністративного правопорушення.

Також представником ОСОБА_1 адвокатом Твердохлібом В.Ю. було подано відповідне клопотання про закриття провадження у справі, обґрунтовуючи його тим, що обов`язки ОСОБА_1 як чергового по частині, перебуваючого в добовому наряді, не передбачали собою персональний контроль за кожним солдатом 24 години на добу та тим, що протокол про адміністративне правопорушення було складено особою, яка не має на це відповідних повноважень.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції у точній відповідності з законом.

Стаття 9 КУпАП наводить визначення поняття адміністративного правопорушення, а саме: це є «протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність».

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Суд дослідив протокол про адміністративне правопорушення від 23.04.2025 року, додані до нього матеріали та вважає, що справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю з наступних обставин.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 2264-ІХ від 22.03.2022, відповідно до п.п. 1, 17, 20 ч. 1 ст.ст. 106, 112 Конституції України та ст.ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993 на території України оголошено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993 особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб» № 1952-VIII від 16.03.2017 (набрав законної сили 16.04.2017) внесено зміни до глави 13-Б Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо вчинення військовослужбовцями військових адміністративних правопорушень в умовах особливого періоду.

У відповідності до вимог ст.ст. 11, 16, 37, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV, кожен військовослужбовець під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Крім того, згідно п.п. 1, 2, 3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Відповідно ч.2 ст.172-15 КУпАП діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду, тягне за собою накладення штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Так, відповідно до статті 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов?язки. Ці обов?язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Обсяг обов?язків чергового частини визначено Розділом 7 «Добовий наряд» Статуту внутрішньої служби ЗСУ, зокрема статтями 295-300. У перелік функцій чергового частини не входить персональний контроль за мобілізованими військовослужбовцями чи обмеження їх пересування територією частини.

Стаття 17 Статуту внутрішньої служби ЗСУ чітко визначає, що спеціальні обов?язки визначаються законами і статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів ЗСУ. Отже, це прямо виключає можливість встановлення частини обов?язків, не передбачених законом чи статутом в інших нормативно-правових актах.

Крім зазначеного, старший лейтенант ОСОБА_1 , перебуваючи у добовому наряді «черговий по частині» не мав реального впливу або оперативної інформації, яка дозволила б йому вжити заходів для запобігання самовільному залишенню частини, оскільки у його розпорядженні не було достовірної інформації про наміри солдата самовільно залишити частину або про порушення ним режиму та він не був повідомлений черговим по роті або начальником варти про факт відсутності солдата.

Таким чином у діях старшого лейтенанта відсутне недбальство як форма вини. Він не передбачав і не міг передбачити наслідки у вигляді самовільного залишення частини, так як обов?язки чергового по частині, визначені Статутом внутрішньої служби ЗСУ, не передбачають персонального контролю за кожним солдатом 24 години на добу та не було прямих сигналів про те, що солдат мав намір залишити частину (відсутня інформація в матеріалах службового розслідування щодо скарг про нестандартну поведінку солдата).

Щодо посилань представника ОСОБА_1 адвоката Твердохліба В.Ю. на відсутність повноважень у особи, яка складала протоколом про адміністративне правопорушення на складання такого протоколу, суд зазначає наступне.

Протокол про адміністративне правопорушення від 23.04.2025 року серії ПдРУ №203397, складений заступником начальника загону з морально-психологічного забезпечення полковником ОСОБА_3 .

Крім того, згідно пункту 1 наказу НОМЕР_1 прикордонного загону ДПІС України від 24.04.2025 року №642-АГ «Про результати службового розслідування» складення протоколу ОСОБА_4 було покладено на заступника начальника загону з персоналу.

За правилами ч.14 ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати командири (начальники) військових частин (установ, закладів), командири підрозділів, які уповноважені на те командирами (начальниками) військових частин (установ, закладів) (статті 172-10 - 172-20, крім правопорушень, вчинених поліцейськими поліції особливого призначення Національної поліції України під час дії воєнного стану), тобто це є імперативною нормою.

Прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України (ч.2 ст.10 Закону України «Про Державну прикордонну службу України»).

Частина третя статті 10 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлює, що до складу прикордонного загону можуть входити прикордонні комендатури, відділи прикордонної служби, прикордонні застави, контрольно-пропускні пункти, відділення прикордонного контролю, відділення інспекторів прикордонної служби та інші підрозділи.

3 аналізу законодавчих норм слідує, що командири військових частин прямо зазначені в ч.1 ст.255 КУпАП як такі, що мають право складати протоколи.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті, командири військових частин можуть уповноважувати лише командирів підрозділів на складання протоколів це чітко обмежене коло осіб.

Заступники командирів військових частин не входять до кола осіб, яких дозволено уповноважити. Їхній статус у цій частині не передбачений ні КУпАП, ні Законом України «Про Державну прикордонну службу України», ні іншими спеціальними нормами.

Отже, діючим законодавством встановлений вичерпний перелік осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, передбачене ст 172-15 КУпАП.

Таким чином, командир частини не може уповноважити свого заступника на складання протоколу про адміністративне правопорушення, бо це прямо не передбачено законом, а в адміністративному процесі діє принцип законності та спеціальної компетенції, тобто у заступника начальника загону з морально-психологічного забезпечення відсутні повноваження на складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП.

За таких обставин, дослідивши матеріали провадження та вислухавши учасників справи, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, а тому провадження відносно нього підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 172-15, 247, 256, 280, 283, 284 КУпАП ,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невинуватим у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В. В. Чаплицький