Справа № 305/2395/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/724/24, за апеляційною скаргою захисника-адвоката Жукіського М. М. на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 04.09.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одружений, що має на утриманні одну неповнолітню дитину, непрацюючий, особа з інвалідністю ІІІ групи, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 657028 від 29.07.2024 та постанови судді від 04.09.2024 вбачається, що 29.07.2024 о 18 год 02 хв у м. Рахів по вул. Шевченка, водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, почервоніння шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Жуківський М. М. просить постанову суду від 04.09.2024 скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Стверджує, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказами та обставинам і всі сумніви у винуватості особи витлумачив на користь обвинувачення. У протоколі відсутні відомості про місце і час інкримінованого ОСОБА_2 правопорушення, більш того, у протоколі не зазначено від якого саме огляду останній відмовився. ОСОБА_2 не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що стверджується тим, що після складання протоколу він звернувся до Рахівської районної лікарні, де його освідчили та підтвердили відсутність сп`яніння, однак документальне підтвердження йому не видали, а поліцейські відмовили у проведенні офіційного обстеження. Судом безпідставно було відмовлено у

-2-

виклику та допиті свідка ОСОБА_3 медичного працівника, який міг би підтвердити про перебування ОСОБА_2 у тверезому стані, чим позбавлено сторону захисту можливості доводити безпідставність направлення водія ОСОБА_2 для проходження огляду на стан сп`яніння та незаконність дій працівників поліції. Крім того, захисник стверджує про відсутність підстав для зазначення у протоколі ряду ознак алкогольного сп`яніння, оскільки з відеозапису з боді-камери поліцейського такі візуально відсутні, поведінка ОСОБА_2 адекватна. Більш того, запах алкоголю з ротової порожнини серед встановлених ознак алкогольного сп`яніння поліцейським не вказано. Під час складання протоколу поліцейський застосував обман, так як повідомив ОСОБА_2 про те, що він має право відмовитись від проведення медичного огляду. Окрім іншого, захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, однак працівники поліції наполягали на проходженні ним огляду саме в закладі охорони здоров`я, при тому, що відповідного направлення працівники поліції на місці не складали та не доставляли до медичного закладу, завідомо внісши до протоколу неправдиві дані про те, що ОСОБА_2 був доставлений до Рахівської РЛ. Крім того, стверджує про неналежність як доказу відеозапису з боді-камер поліцейських, оскільки такий не є безперервним та складається із фрагментів.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 та його захисники-адвокати Жуківський М. М. та Качайло А. І. на розгляд справи щодо ОСОБА_2 не з`явилися. Клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, даних про поважність причин неявки не надали, а тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та його захисників-адвокатів Жікувського М. М. та Качайла А. І., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адмш1стративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

-3-

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції .

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» , затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.201 5 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 29.07.2024 о 18 год 02 хв у м. Рахів по вул. Шевченка, ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, почервоніння шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду у встановленому законом порядку останній відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на заперечення стороною захисту вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина у вчиненні вказаного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

Зокрема, вина ОСОБА_2 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 657028 від 29.07.2024, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту, так і щодо форми; рапортом інспектора СРПП Рахівського РВП ГУ НП в Закарпатській області; постановою про накладення

-4-

адміністративного стягнення серії ЕНА № 2710707 від 29.07.2024, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП; розпискою про отримання на відповідальне зберігання автомобіля «Шкода» з д.н.з. НОМЕР_1 ; відеозаписами, яким засвідчено факт відмови водія ОСОБА_2 від проходження огляду у встановленому законом порядку для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Оцінка доказів відповідно до ст. 252 КУпАП здійснюється за внутрішнім переконанням, що rрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейським СРПП Рахівського РВП ГУ НП в Закарпатській області законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 657028 від 29.07.2024 складено відповідно до вимог, встановлених ст. 256 цього Кодексу, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

З встановлених апеляційним судом обставин вбачається, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому апеляційний суд враховує, що згідно п. 1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак алкогольного сп`яніння, окрім інших, віднесено: тремтіння пальців рук, почервоніння шкірного покриву обличчя, тобто всі ті ознаки, що мали місце у випадку зупинки водія ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене в інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння, від проходження якого останній відмовився, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження.

Апеляційний суд оглянув відеозаписи, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, з яких чітко вбачається, що ОСОБА_2 не заперечив як факт керування мотоциклом, так і визнав факт вживання напередодні алкогольних напоїв (горілки), а також відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд враховує те, що відповідно до чинного законодавства передбачена можливість проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, і при цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 бажав пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я. Більш того, не проведення поліцейським огляду водія з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння на місці складання протоколу, а направлення його одразу для проведення такого огляду до закладу охорони здоров`я є порушенням законодавства, зокрема ч. 2 ст. 266 КУпАП та п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено

-5-

постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008. Разом з тим, таке порушення у даному випадку не є суттєвим, не порушило права ОСОБА_2 та не може бути підставою для того, щоб визнати відмову водія від огляду правомірною.

В матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про наявність у працівників полії підстав для обмови ОСОБА_2 у керуванні ним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а також про застосування працівниками поліції тиску чи незаконних методів примусу, які призвели до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 чи його захисник оскаржували дії працівників поліції щодо складання протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що поліцейські шляхом обману створили умови, які потягли за собою відмову ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння, а також внесли до протоколу недостовірні дані, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі не підтверджені жодними доказами, що дає обґрунтовані підстави вважати, що вони спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення.

Відеозаписами долученими до матеріалів справи, підтверджується факт порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Тому, як такі, що не знаходять свого підтвердження та повністю спростовуються матеріалами справи, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Із цих підстав, голослівними і такими, що не підтверджені жодними доказами, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці події, однак працівники поліції наполягали на проходженні ним огляду саме в закладі охорони здоров`я.

Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутня інформація про причини зупинки мотоцикла під керуванням ОСОБА_2 , апеляційний суд з урахуванням наведеного вище не бере до уваги, оскільки такі жодним чином не спростовують факту порушення ним вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки в протоколі не зазначено час і місце вчинення адміністративного правопорушення, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 657028 від 29.07.2024 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також зазначено, що ОСОБА_2 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, чим скористався останній, відмовившись від надання письмових пояснень на підставі ст. 63 Конституції України. Також у протоколі містяться підписи поліцейського, а також особи, відносно якої складено протокол.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, протокол про адміністративне правопорушення складено відповідно до вимог встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

-6-

Посилання сторони захисту на те, що в протоколі не чітко зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, апеляційний суд визнає такими, що не свідчать про невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП та не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови, оскільки матеріалами справи доведено факт порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за що ОСОБА_2 і притягнутий до адміністративної відповідальності.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_2 обгрунтовано визнано винним у порушенні вимог, які передбачені пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України та вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Обгрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_2 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_2 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається.

-7-

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необгрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обгрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката Жуківського М. М. задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст.294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обгрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і жодних клопотань з цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Жуківського М. М. залишити без задоволення, а постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 04.09.2024 щодо ОСОБА_4 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя