КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 755/3717/25 Апеляційне провадження № 33/824/3423/2025Головуючий у суді першої інстанції - Курило А.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Оніщука М.І. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2025 року про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 та частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.05.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення із застосуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП, за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не здійснив належної підготовки до розгляду справи, не об`єктивно дослідив докази, порушив право ОСОБА_1 на справедливий суд, визнавши останнього винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та частиною 1 статті 130 КУпАП, як власника транспортного засобу, а не особу, яка керувала транспортним засобом, за відсутності доказів керування транспортним засобом.

Посилається на те, що його захисник зазначав суду, що в матеріалах справи відсутній запис з бодікамери 473904, який є доказом до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 029314, а суд не отримавши докази, які були витребувані за клопотанням сторони захисту, здійснив розгляд справи та визнав ОСОБА_1 винним.

Вказує, що схема місця ДТП не підтверджує керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а містить лише відомості опису пошкоджень, розташування об`єктів та дорожньої обстановки, тобто суд прийшов висновку про винуватість ОСОБА_1 за відсутності належних та достатніх доказів.

Більш того, посилання суду на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2025 з Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, як на доказ винуватості ОСОБА_1 , порушує його право на справедливий суд.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Крикунов Д.О. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

З огляду на викладене, судом визнано за можливе розглянути справу за участю захисника та у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, який належним чином повідомленийпро день, час та місце розгляду справи, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи (ч. 7 ст. 294 КУпАП).

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 029315, 16.02.2025 о 14 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Будівельників, 19, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою приладу Drager Alcotest 6820, результат позитивний - 2,33 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 (а) ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 029314, 16.02.2025 о 14 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Будівельників, 19, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення та наїзд на перешуоду (електроопору), що призвело до механічних пошкоджень з транспортним засобом, чим порушив п. 2,3 б, п. 12.1 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Суд першої інстанції, вважаючи доведеним належними, достатніми та достовірними доказами наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, дійшов висновку про наявність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, доводи сторони захисту зводяться до відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що на переконання апелянта, слугує підставою для закриття провадження у справі як за ст. 124, так і за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість постанови в межах доводів апеляційної скарги, доходить наступного.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України врегульовано Законом України «Про дорожній рух» та п. 1.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів;

г) під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів;

ґ) не забруднювати проїзну частину та смугу відведення автомобільних доріг;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

е) повідомляти дорожньо-експлуатаційним організаціям або уповноваженим підрозділам Національної поліції про виявлені факти створення перешкод для дорожнього руху;

є) не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам.

Відповідно до пункту 2.9.а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 12.1. ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним..

Відповідно до ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Згідно частини першої статті 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Суд першої інстанції вказуючи про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходив з наявних в матеріалах справи доказів, а саме: протоколів про адміністративні правопорушення, картки обліку адміністративного правопорушення, результатів Alcotest «Drager», акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, схеми місця ДТП, довідки armor, розписки, відеозапису з нагрудної бодікамери працівника поліції.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної бодікамери працівника поліції вбачається, що події відбувались поряд із автомобілем «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , до якого підходив ОСОБА_1 , копирсався у ньому та брав речі з автомобіля, тобто визнавав факт приналежності транспортного засобу «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 .

Поряд з цим, відеозаписом зафіксовано, що автомобіль, який має механічні пошкодження, розташований на проїзній частині дороги, після зіткнення транспортного засобу з електроопорою.

Більш того, відеозаписом підтверджується твердження ОСОБА_1 , який вказував працівникам поліції: «пив учора», «витягли мене з машини, почали кров витирати», тобто останній не заперечував факт керування ним транспортним засобом та факту здійснення зіткнення транспортного засобу під його керуванням з електроопорою.

З урахуванням такого, доводи сторони захисту, викладені у апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції порушив право ОСОБА_1 на справедливий суд, визнавши останнього винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, як власника транспортного засобу, а не особу, яка керувала транспортним засобом, за відсутності доказів керування транспортним засобом, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявні належні, достатні та допустимі докази, які надають можливість суду встановити причинно-наслідковий зв`язок між подіями, що зафіксовані на відеозаписі та інкримінованими ОСОБА_1 правопорушеннями.

Також, з урахуванням доводів апеляційної скарги слід зауважити, що сукупність наявних у справі письмових доказів, а також відеозапис обставин події, не свідчать про факт керування авто іншою особою, а не ОСОБА_1 .

Разом з цим, відхиляються доводи сторони захисту про те, що в матеріалах справи відсутній запис з бодікамери 473904, який є доказом до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 029314, а суд не отримавши докази, які були витребувані за клопотанням сторони захисту, здійснив розгляд справи та визнав ОСОБА_1 винним, оскільки наявні в матеріалах справи відеозаписи достатні для встановлення об`єктивної істини у даній справі та для вірної кваліфікації вчинених ОСОБА_1 адміністративних правопорушень.

Не є порушенням права на справедливий суд посилання суду першої інстанції на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2025 з Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, як на доказ винуватості ОСОБА_1 , оскільки з відеозапису чітко вбачається неодноразова пропозиція ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності, шляхом пропозиції працівникам поліції неправомірної вигоди, що свідчить про надання належної оцінки судом першої інстанції наявним в матеріалах справи доводам та доказам.

Факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, про що вірно вказав суд першої інстанції, підтверджується результатами проведеного тесту на місці зупинки за допомогою технічного засобу «ALCOTEST 6820 ARHK - 0513», результат ОСОБА_1 - 2,33 ‰, а також актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП та, як наслідок, наявності правових підстав для накладення на останнього адміністративного стягнення із застосуванням ч.2 ст. 36 КпАП України, за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, із позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

Таким чином, ураховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги в частині відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції вимог закону при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення, а тому наведені у апеляційній скарзі доводи не можуть слугувати підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її скасування та закриття провадження у справі суд апеляційної інстанції не вбачає, у зв`язку з чим доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови - без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Максим Оніщук