Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2284/25
Провадження № 3/332/1799/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.07.2025 м. Запоріжжя

Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Погрібна О.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , видано 18.09.2004,

за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №052121 від 21.04.2025 року, ОСОБА_1 , який вже притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП 30.08.2024, 21 квітня 2025 о 16-00 годині, за адресою: АДРЕСА_1 , здійснив домашнє насильство в сім`ї психологічного та фізичного характеру відносно до своєї матері ОСОБА_2 , чим дані дії могли б спричинити пошкодження та загрозу психологічному та фізичному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.173-2 КУпАП.

У судові засідання, які були призначені на 01.07.2025 та на 10.07.2025 ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся вчасно та належним чином, шляхом надсилання судових повісток на адресу місця проживання. Заяв та клопотань від нього до суду не надходило.

Разом з тим, ч. 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.3 КУпАП, не є обов`язковою.

ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість особисто, або через представника в повній мірі реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП. Останній не був позбавлений можливості надати письмові клопотання, заяви, звернення чи пояснення з приводу обставин правопорушення.

Відповідно до статті 268 КУпАП встановлений обов`язок учасника судового процесу та його представника добросовісно користуватися процесуальними правами. В свою чергу, судом вжито усіх заходів, передбачених процесуальним законодавством для інформування правопорушника про розгляд справи та такі можливості вичерпано.

За таких обставин, суддя приходить до переконання про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України адміністративна відповідальність передбачена за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому, насильству» від 07.12.2017 року № 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Лише за наявності цих даних можливо зробити висновок про наявність особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП у виді здійснення насильства у сім`ї.

При цьому, суд, зазначає, що на особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення, покладається обов`язок довести причинно-наслідковий зв`язок між діями, що учинені особою та наслідками, що настали.

Водночас, суд зауважує, що він позбавлений можливості самостійно визначати та конкретизувати дані протоколу, з урахуванням того, що у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення, але національні суди, розглянувши справу відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Тож, суд не вправі у цьому випадку визначати обставини, які свідчать про наявність всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення у цій ситуації, адже підлягають доказуванню у порядку і у спосіб, що передбачені КУпАП, з урахуванням положень ст. 251 цього Кодексу щодо доказів, і мають кореспондуватися із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», тобто, суд позбавлений можливості встановити їх із самих лише слів учасників провадження про адміністративне правопорушення, без належних доказів і розкриття змісту.

Таким чином, необхідною складовою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення є настання наслідків у вигляді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, така шкода не була завдана, а лише могла бути завдана.

Між тим, із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що обставини завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого під час провадження у цій справі не з`ясовувались, у протоколі про адміністративне правопорушення ці наслідки зазначені не були.

Окрім того, в протоколі взагалі не зазначено, які саме дії психологічного та фізичного характеру були вчинені ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать даним, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п. 1 ст. 247, п. 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 284 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст.ст.173-2ч. 3, 247п. 1, 283, 284, 285 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 173-2 КпАП України на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення постанови.

Суддя: О.М.Погрібна