Справа № 944/3333/25
Провадження №3-зв/944/2/25
П О С Т А Н О В А

08.07.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі головуючого судді Матвіїва І.М.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові, заяву судді Яворівського районного суду Львівської області Кондратьєвої Н.А. про самовідвід від участі у справі №944/3333/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в:

30.06.2025 до Яворівського районного суду Львівської області надійшли матеріали про вчинення адміністративного правопорушення, пов?язаного з корупцією передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 30.06.2025, матеріали про вчинення адміністративного правопорушення було розподілено судді Кондратьєвій Н.А.

Суддею Кондратьєвою Н.А. 07.07.2025 подано заяву про самовідвід, яку обґрунтовано тим, що під час перевірки матеріалів справи встановлено, те що з особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 перебуває у дружніх відносинах.

Учасники судового провадження у судове засідання не прибули, що не є перешкодою для вирішення заяви про самовідвід судді. Суддя Кондратьєва Н.А. додаткових пояснень не надала.

Проаналізувавши доводи заяви про самовідвід та вивчивши матеріали справи, що стосуються порушеного питання, приходжу до наступного висновку.

Згідно з ст.246 КУпАП порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно із п.1 ч.7 ст.56 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції та за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30 січня 2015 у справі «Швидка проти України» , рішення від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України»).

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить положнь, якими унормовується інститут відводу (самовідводу) судді, то виходячи із системного аналізу законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, суд доходить до переконання, що при розгляді даного питання за аналогією закону слід керуватися нормами КПК України.

Статтею 75 КПК України визначено обставини, які можуть бути підставою для відводу судді. Суть цієї правової норми полягає в тому, що вона передбачає визначений законом перелік підстав, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді кримінального провадження. Поняття «інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді», є оціночними, використання яких залежить від правосвідомості особи, яка їх застосовує та з`ясовує їх сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.5 ст.80 КПК України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим. Тобто має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність. Особа, що заявила відвід, повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов`язує усунення судді від участі у судовому провадженні.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії щоб виключити будь-який обґрунтований сумніву його безсторонності (справа «Фей проти Австрії», рішення від 24 лютого 1993 року; справа «Ветштайн проти Швейцарії»).

Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10 червня 1996 року).

У своєму рішенні у справі «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року (остаточне 27/05/2013) Європейський суд з прав людини зазначив, що як правило, поняття «безсторонності» позначає відсутність упередженості чи необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має бути встановлена відповідно до: (і) суб`єктивного критерію, за яким слід звернутися до особистих переконань та поведінки окремого судді, тобто з`ясувати чи суддя суб`єктивно вільний від особистих упереджень або необ`єктивності у окремій справі; та (і) об`єктивного критерію, згідно з яким слід переконатися, що власне суд за певними показниками, зокрема за його складом, надає достатні гарантії для виключення будь-якого обґрунтованого сумніву щодо його безсторонності. Однак немає чіткого поділу між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю, оскільки поведінка судді може не лише призвести до виникнення об`єктивних застережень щодо його безсторонності з точки зору зовнішнього спостерігача (об`єктивний критерій), але й може призвести до виникнення питання щодо особистих переконань судді (суб`єктивний критерій). Таким чином, у певних справах, у яких можуть виникати труднощі в отриманні доказів для спростування презумпції про суб`єктивну безсторонність судді, вимога об`єктивної безсторонності становить ще одну важливу гарантію. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певне значення або, іншими словами, «правосуддя не лише повинно здійснюватися, має бути видно, що здійснюється правосуддя».

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Як зазначено у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності судді, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення.

Щонайменші сумніви щодо неупередженості судді є підставою для його виходу з процесу (справи «Де Куббер проти Бельгії», «Пуллар проти Сполученого Королівства» та ін.).

Аналіз зазначених положень дає підстави дійти висновку про те, що підставою для самовідводу не обов`язково має бути доведений факт необ`єктивності чи зацікавленості судді, а достатнім є лише припущення, що суддя в силу будь-яких обставин не може зберегти безсторонність.

Той факт, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтримує дружні відносини із суддею Яворівського районного суду Львівської області Кондратьєвою Н.А., може викликати у стороннього спостерігача обґрунтовані сумніви у неупередженості судді при розгляді справи, а тому, з метою забезпечення права сторін на справедливий суд, уникнення будь-яких сумнівів в неупередженості або об`єктивності судді при розгляді зазначеної справи, запобігання звинувачень у заінтересованості результатів розгляду справи, запобігання конфліктних ситуацій, які ставлять під сумнів можливу неупередженість судді, а також для підтримання довіри громадськості до правосуддя через призму незалежності, об`єктивності та справедливості, заява про самовідвід судді Кондратьєвої Н.А. підлягає задоволенню.

Керуючись ст.48, 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.245, 246, 284 КУпАП, ст.75, 80, 81 КПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід судді Яворівського районного суду Львівської області Кондратьєвої Н.А. у розгляді справи №944/3333/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП задовольнити.

Справу №944/3333/25 (провадження №3/944/1998/25) передати до канцелярії Яворівського районного суду Львівської області для визначення іншого судді шляхом автоматизованого розподілу між суддями.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя І.М.Матвіїв