Справа № 161/3100/25
Провадження № 3/161/1398/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року м.Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Антіпова Т.А., за участю секретаря судового зсідання - Семенової І.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , захисника - адвоката Марчука М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2025 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшов для розгляду протокол серії ЕПР № 242415 від 09.02.2025 року, складений відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, відповідно до якого 09.02.2025 року о 10:06 годин водій ОСОБА_1 в селі Забороль, по вул. Володимирській, будинок 52, керував транспортним засобом Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, або в лікувальному закладі «Волинська обласна психіатрична лікарня міста Луцька, центр терапії залежностей» ОСОБА_1 відмовився. Вищевказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення п.2.5 ПДР та ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник вину в інкримінованому правопорушенні заперечили, просили закрити провадження у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Узагальнені заперечення особи зводяться до відсутності належних доказів вини, порушення порядку складення протоколу.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 09.02.2025 року він вийшов з магазину, і побачив, що біля магазину стоять працівники поліції та працівники Територіального центру комплектування та соціальної підтримки. В подальшому він сів за кермо свого транспортного засобу та поїхав у своїх справах. Під час руху помітив, що за ним їде службовий автомобіль працівників поліції, і вирішив що вони хочуть здійснити мобілізаційні заходи. Оскільки на цей період часу у нього закінчився строк відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 13. ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки його батько є інвалідом, та строк дії цієї відстрочки ще не був продовжений, він побоявся можливих дій працівників поліції, які могли мати наслідки проведення мобілізаційних дій щодо нього.

Після цього ОСОБА_1 залишив свій транспортний засіб та почав втікати, в подальшому заліз на дерево. Працівники поліції пропонували йому злізти з дерева та пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, однак він відмовився злізати з дерева, оскільки боявся, що це бути мати наслідком здійснення щодо нього мобілізаційних заходів. Додатково пояснив, що при ньому не складалось жодного протоколу відносно нього, не пропонувалось працівниками поліції підписати протоколи чи інші документи, відповідно, йому не було повідомлено про наявність у працівників поліції будь-яких сумнівів чи підозр в тому, що нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння тощо. Вже пізніше, коли він просто пішки йшов по вулиці, працівники поліції, перебуваючи в своєму службовому автомобілі та рухаючись по дорозі, вздовж якої він йшов, не виходячи з автомобіля, не призупиняючи рух автомобіля, повідомили йому, що відносно ного складено адміністративний протокол за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за ч. 2 ст. 130 КУпАП та що розгляд даного протоколу відбудеться в Луцькому міськрайонному суді. Отже, просив суд закрити провадження у справі за ч. 2 ст. 130 КУпАП за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Допитаний в судовому засіданні інспектор Луцького РУП ГУНП у Волинській області капітан поліції ОСОБА_2 пояснив, що 09.02.2025 року працівники поліції під час патрулювання місцевості, побачили біля магазину транспортний засіб ОСОБА_1 , пробили його дані по базі даних та встановили, що власник даного автомобіля ОСОБА_1 , позбавлений права керування, що і стало в подальшому причиною для зупинки його транспортного засобу. Коли вони зупинили транспортний засіб Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 вийшов з автомобіля, закрив транспортний засіб на ключ та почав втікати від них, напарник почав наздоганяти ОСОБА_1 , внаслідок чого останній заліз на дерево та відмовлявся злізти з нього. Пояснив, що, оскільки у них з напарником були підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, відчувався запах алкоголю з порожнини рота, то ОСОБА_1 було запропоновано злізти з дерева та пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній відмовився. Після цього, свідок повернувся до службового автомобіля, де ним було складено протокол стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП та за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Підписувати та отримувати копії даних протоколів ОСОБА_1 відмовився. На запитання суду, свідок не зміг пояснити, чому на відеозаписах з бодікамер працівників поліції за 09.02.2025 року відсутній запис на підтвердження складання працівниками поліції протоколів стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 та за ч. 4 ст. 126 КУпАП, як і не зміг пояснити, чи повідомлялось особі про наявність у працівників поліції підстав вважати, що особа перебуває в стані алкогольного сп`яніння, які ознаки алкогольного сп`яніння має особа та яким чином працівниками поліції були визначені ці ознаки. Не заперечував факту того, що про складений протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, саму особу було повідомлено зі службового автомобіля працівниками поліції під час його руху, коли ОСОБА_1 йшов пішки вздовж проїзної частини.

Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши інспектора Луцького РУП ГУНП у Волинській області капітан поліції ОСОБА_2 , дослідивши наявні у справі докази, в тому числі відтворивши відеозапис з місця події, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (п.2 рішення Конституційного Суду України 25.12.1997 року по справі №9-зп).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутись до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина 2 ст. 130 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за вчинення особою повторно протягом року будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 09.02.2025 року, о 10:06 годин інспектором Луцького РУП ГУНП у Волинській області капітан поліції Швораком В.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 242415, яким зафіксовано вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).

Як вбачається із змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 242415, що 09.02.2025 року, о 10:06 годин водій ОСОБА_1 , в селі Забороль, по вул. Володимирській, керував транспортним засобом Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, або в лікувальному закладі «Волинська обласна психіатрична лікарня міста Луцька, центр терапії залежностей» ОСОБА_1 відмовився.

Суд звертає увагу на наступні обставини.

З дослідженого відеозапису вбачається та підтверджуються наступні обставини справи: факт керування ОСОБА_1 09.02.2025 року транспортним засобом Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 ; факт його втечі від працівників поліції з подальшим перебуванням на дереві та відмовою злізти звідти; повідомлення ОСОБА_1 працівниками поліції про складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП та про розгляд даного протоколу Луцьким міськрайонним судом Волинської області.

Так, підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (в подальшому «Інструкція»). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. При цьому, відповідно до п.6. розділу I, п. 1 розділу II Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський, на місці зупинки транспортного засобу, проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до положень п. 2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п.3 інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, лише при наявності перелічених ознак у поліцейського виникають достатні підстави вважати, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Ці ознаки мають бути зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, вважається недійсним.

Проте, відеозапис з бодікамер працівників поліції, долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , не містить підтвердження того, що працівниками поліції були виявлені ознаки перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, не зафіксовано того, що працівниками поліції повідомлено особі про наявність у неї таких ознак, не зафіксовано пропонування ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, відсутня його відмова про таке, не міститься доказів того, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі та, відповідно, відмова ОСОБА_1 від такого проходження.

Також, суд констатує відсутність відеозапису на підтвердження складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 в його присутності, з роз`ясненням при цьому йому його прав, відсутнє пропозиція підписати протокол ОСОБА_1 та факт відмови в підписанні цього протоколу, відсутня відмова в отриманні другого примірника протоколу ОСОБА_1 із зазначенням про це в самому протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, при складанні даного протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, працівниками поліції не було дотримано положення КУпАП щодо безперервності відеозйомки (взагалі відсутній певний період відеофіксації факту адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП).

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що протокол серії ЕПР № 242415 від 09.02.2025 року був складений за його відсутності, як особи, яка притягається до відповідальності, що також підтверджено й показами свідка - інспектора Луцького РУП ГУНП у Волинській області капітана поліції ОСОБА_2 про те, що протокол за ч. 2 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , складався ним в службовому автомобілі, тоді як ОСОБА_1 перебував на дереві.

Суд звертає увагу на те, що відеозапис з нагрудного відеореєстратора інспектора не містить факту складання протоколу серії ЕПР № 242415 від 09.02.2025, дату та час складання вказаного протоколу, оскільки відсутня безперервна фіксація адміністративного правопорушення, тоді як свідок - інспектор Луцького РУП ГУНП у Волинській області капітан поліції ОСОБА_2 наполягав на тому, що всі його дії, зокрема, й складення протоколу щодо ОСОБА_1 , відбувалось з фіксуванням на його бодікамеру.

Враховуючи вищевикладене, суд позбавлений можливості встановити та перевірити дату і час складання протоколу серії ЕПР № 242415 від 09.02.2025, та чи був він винесений у присутності ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 62 Конституції України Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Положеннями ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Нормами ч. 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Аналізуючи у сукупності викладені в протоколі обставини, докази по справі, суд встановив, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на винні дії ОСОБА_1 щодо керування ним транспортним засобом у стані сп`яніння.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи викладене, вказані вище обставини в сукупності дають підстави для висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ч.1 ст. 130 КУпАП, п. 1 ст. 247 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова