Справа № 642/2920/25
Провадження № 3/642/902/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м.Харків

Холодногірський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді - Петрової Н.М.,

секретаря судового засідання - Падалка Д.В.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія НОМЕР_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

28.05.2025 до Холодногірського районного суду м. Харкова суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №332695, відповідно до якого 16.05.2025 о 21:24 год. за адресою: м.Харків, провулок Пискунівський, 4 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Nissan Sunny», д.н.з. « НОМЕР_2 » з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей що не реагують на світло. Від проходження огляду на стан накротичного сп`яніння у медичному закладі КНП ХОР «ОНД» у лікаря-нарколога за адресою м.Харків, вул. Ахієзерів, 18 відмовився.

Таким чином, водій ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5. ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

08.07.2025 захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвокатом Лісіним В.М. були подані до суду клопотання про долучення доказів та клопотання про закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Клопотання про закриття провадження обґрунтовано тим, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення: «16.05.2025 в 21:24:00 м. Харків, провулок Пискуновський, 4 водій керуючи ТЗ мав ознаки наркотичного сп`яніння, а саме (виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей що не реагують на світло). Проходити огляд в установленому законом порядку на стан наркотичного сп`яніння в КНР ХОР ОКНЛ у лікаря нарколога відмовився під відеофіксацію чим порушив п. 2.5 ПДР».

Крім того, захисник - адвокат Лісін В.М. звертає увагу, що у відношенні ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне затримання зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 був затриманий 16.05.2025 о 21год. 17 хв. у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення за ст. ст. 210, 210-1 КУпАП для доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але у службове приміщення не доставлявся. Був звільнений 17.05.2025 о 00 год. 16 хв. у зв`язку із закінченням часу адміністративного затримання. В той час як протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП був складений о 21 год. 53 хв., тобто під час адміністративного затримання.

Разом з цим, в клопотанні вказано, що відповідно до відеозапису вбачається, що ознаки наркотичного сп`яніння які наведені у протоколі про адміністративне правопорушення у ОСОБА_1 відсутні. ОСОБА_1 поводить себе адекватно у відповідності до обстановки. З транспортного засобу не виходить у зв`язку з побоюванням його фізичного затримання працівниками поліції і доставлення до ТЦК та СП. Відповідно до висновків тесту на виявлення наркотичних речовин у ОСОБА_1 , результат негативний. Наведене свідчить про невживання ОСОБА_1 наркотичних засобів.

Також захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокатом Лісіним В.М.долучено до матеріалів справи результати тесту виявлення наркотичних речовин у ОСОБА_1 від 17.05.2025, відповідно до якої у останнього не виявлено амфетаміну, марихуани, морфіну, метамфетаміну, барбітуратів, бензодіазепіну, кокаїну, фенциклідину, метадону, екстазі.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисник -адвокат Лісін В.М. в судове засідання не з`явилися, просили розгляд справи проводити за їх відсутності.

Частиною 1 статті 277 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, статтею 268 КУпАП передбачено, що інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП не відноситься до правопорушень, по яких присутність у судовому засіданні особи є обов`язковою, та враховуючи те, що законом передбачено обмежений строк розгляду справ про адміністративне правопорушення, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Положеннями ст.245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність цієї особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які

використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, визначені в статті 280 КУпАП, зокрема орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно зі ст.129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Натомість, згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП такий обов`язок покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Приймаючи до уваги приписи ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03), «Бантиш та інші проти України» (заява №13063/18); «Михайлова проти України» (№ 10644/08, 06 березня2018року), беручи до уваги серйозність передбаченого ч.1ст.130 КУпАП адміністративного стягнення, правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, розглядаючи таку справу, орган повинен забезпечити законність при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Так, у рішенні по справі «Кобець проти України»(«Kobets v. Ukraine»)no. 16437/04 ECHR 14.02.2008у §43 зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 4 липня2018року у справі № 688/788/15-к, провадження № 51-597км17, ЄДРСРУ № 75286445).

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР України), передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно пункту 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.5 ПДР України визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня2007року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд зазначає, що суб`єктом правопорушення за статтею 130 КУпАП є саме водії транспортних засобів, які відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України керують ними, маючи посвідчення водія відповідної категорії, або які навчають керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Крім того, об`єктивна сторона правопорушення має містити не лише зазначена виду сп`яніння, а також має бути зазначено час та місце вчинення правопорушення.

Порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначений у ст.266 КУпАП, та також передбачено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженоюнаказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада2015р. за №1413/27858 (надалі Інструкція), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (надалі Порядок).

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам слід ураховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Пунктом 3 Порядку №1103 передбачено, що огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я України (далі - МОЗ України) і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015№1452/735 (далі - Інструкція №1452/735).

Відповідно до пункту 12 розділу ІІ Інструкції №1452/735 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє, цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Пунктами 6 та 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від

09.11.2015(далі - Інструкція), крім іншого, передбачено, що у разі незгоди водія з результатами огляду на стан сп`яніння на місці пригоди, то огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Аналіз вказаних нормативних актів свідчить, що у разі виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння поліцейськими огляд на місці зупинки транспортного засобу не проводиться, для проведення огляду водій транспортного засобу відразу направляється до найближчого закладу охорони здоров`я. Огляд водіїв транспортних засобів на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння проводять лікарі-наркологи відділень медичних оглядів на стан сп`яніння.

Згідно роз`яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня2003року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №18, судам при розгляді справ необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247 і 280 КУпАП.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення є протокол про вчинення адміністративного правопорушення. Кодекс України про адміністративні правопорушення, а саме ст.256, детально регламентує питання, що пов`язані зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення. Також ці питання врегульовані і галузевими нормативно-правовими актами, органу які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, у даному випадку Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена Наказом МВС України 07.11.2015 року №1395, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10 листопада2015року за №1408/27853.

Відповідно до положень ст.255 КУпАП складання протоколів про адміністративні правопорушення за ст.130 КУпАП, віднесено до компетенції органів внутрішніх справ (Національної поліції), які на виконання вимог ст.256 КУпАП, повинні перевірити та зазначити в протоколі відомості, необхідні для вирішення справи.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 332695 від 16.05.2025, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Nissan Sunny», д.н.з. « НОМЕР_2 » з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей що не реагують на світло. Від проходження огляду на стан накротичного сп`яніння у медичному закладі КНП ХОР «ОНД» у лікаря-нарколога за адресою м.Харків, вул. Ахієзерів, 18 відмовився.

Дії ОСОБА_1 кваліфікуються за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Але, сам протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 332695 від 16.05.2025 не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на

доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Як вбачається з відеозапису з боді-камери працівника патрульної поліції, долученого до матеріалів справи, що поліцейські зупинили транспортний засіб Nissan Sunny з державним номерним знаком НОМЕР_2 через непідсвічений номерний знак у темний час доби.

Водія, ОСОБА_1 , попросили вийти з машини для огляду, однак він, не виходячи, відкрив багажник та відмовився залишити авто для проведення огляду. Під час встановлення особи ОСОБА_1 працівниками патрульної поліції через базу даних було виявлено, що водій перебуває у розшуку за ухилення від мобілізації.

Також із досліджених відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 був затриманий 16.05.2025 о 21 год. 17 хв. у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення за статтями 210 та 210-1 КУпАП для доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте до службового приміщення він не доставлявся.

Водночас, протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП був складений під час затримання. Отже, звинувачення ОСОБА_1 у начебто наявності у нього ознак сп`яніння та направлення на огляд може розцінюватися як спроба поліцейських змусити ОСОБА_1 вийти з транспортного засобу для подальшого його фізичного затримання та передачі працівникам ТЦК та СП.

До того ж, як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №332695 від 16.05.2025, протокол складено у відсутність свідків, що свідчить про порушення п.4 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та п.6 розділу ІІ Інструкції від 09.11.2015 №1452/735.

Зі змісту ст. 266 КУпАП слідує, що запідозрити водія у керуванні автомобілем у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, інспектор поліції вправі лише в присутності двох свідків.

Крім того, частиною 1 Статті 35 ЗУ «Про Національну поліцію» передбачено вичерпний перелік підстав зупинення транспортних засобів, а саме: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Крім того, відеозапис не містить опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути, як передбачено п.5 ст.35 ЗУ «Про Національну поліції» та зазначено у рапорті поліцейського.

До того ж, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відповідного документа встановленої форми щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, а саме акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Таким чином, матеріали справи свідчать про недотримання поліцейським вимог ст. 266 КУпАП, тому суд погоджується із твердженнями захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Лісіна В.М., які долучені до матеріалів справи.

До того ж, судом досліджено докази, які були долучані захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвокатом Лісіним В.М:

-довідку щодо дослідження сечі ОСОБА_1 на вміст наркотичних речовин від 17.05.2025, відповідно до якої у останнього не виявлено амфетаміну, марихуани, морфіну, метамфетаміну, барбітуратів, бензодіазепіну, кокаїну, фенциклідину, метадону, екстазі.

Суд звертає увагу на медичний факт, що в сечі особи протягом чотирьох діб після вживання можна виявити амфетаміни, кодеїн, МДМА, героїн%; до п`яти діб кокаїн; за регулярного вживання кокаїн виявляється в сечі навіть через тиждень, а опіум і його похідні протягом двох днів. За одноразового куріння марихуани визначити її в сечі можна протягом двох-трьох діб, а за системного куріння до трьох місяців. Надовго в організмі затримується бензодіазепін понад сорок днів.

Згідно змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди зобов`язані застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерел права.

Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25).

Згідно положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого (п. 77 рішення у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» (Barberа, Messeguе and Jabardo v. Spain) від 06 грудня1988року, п. 97 рішення у справі «Яношевич проти Швеції» (Janosevic v. Sweden) від 23 липня2002року).

Вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України закріплено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не підтверджується належними та допустимими доказами по справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, встановлені обставини справи, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративні правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене та керуючись статтями ч. 1 п. 1 ст.247, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Холодногірський районний суд м. Харкова протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя Наталя ПЕТРОВА